Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

До Яготинського районного суду Київської області звернулася із заявою [PERSON] в особі представника адвоката Лещенка Сергія Олександровича, заінтересована особа: Яготинська міська рада, в якій просить встановити, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживала з [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою [ADDRESS] . Заява обґрунтована тим, що [INFO] у віці 65 років, померла рідна баба заявника (з боку батька) - [PERSON] "Спадкодавець-1". Після її смерті залишилась спадщина у вигляді: житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належав Спадкодавцю-1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11.03.1977 [PERSON] , державним нотаріусом Яготинської державної нотаріальної контори Київської області. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, спадкоємцем першої черги за законом після смерті Спадкодавця-1 є син - [PERSON] , який помер [INFO] , та онука (заявник) - [PERSON] , відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Батько [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] . Спадщину [PERSON] прийняв, звернувшись в передбачений ст. 1270 ЦК України термін, із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області, Овчаренко І. Ж., що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 60382096 від 01.06.2020, з якого вбачається, що у Спадковому реєстрі за № 65898898 зареєстрована спадкова справа за № 70/2020 після смерті [PERSON] . Нотаріусом перевірені права [PERSON] як спадкоємця. Інший спадкоємець [PERSON] спадщину не прийняла. [INFO] , у віці 38 років, помер рідний дядько заявника - [PERSON] "Спадкодавець-2", що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19 березня 2024 року, свідоцтвом про народження брата Спадкодавця-2 [PERSON] , свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10.12.2021 та свідоцтвом про народження заявника. Після смерті Спадкодавця-2 залишилось право на спадщину на вищевказаний житловий будинок, оскільки після смерті своєї матері спадщину останній прийняв, але юридично не оформив свої спадкові права (свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно не отримав). Оскільки Спадкодавець-2 заповіту не лишив, відповідно до ст. 1265 ЦК України, єдиним спадкоємцем п`ятої черги за законом є рідна племінниця (заявник) - [PERSON] , яка постійно доглядала та проживала разом зі Спадкодавцем-2 на час відкриття спадщини. Інших спадкоємців у Спадкодавця-2 немає, зокрема дружини та дітей. На підтвердження відсутності інших спадкоємців та відсутності відкритої спадкової справи після смерті Спадкодавця-2 надається інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 11.02.2025 № 80061879. Також в обґрунтування заявниця зазначає, що постійне місце проживання та реєстрації Спадкодавця-2 до дня смерті ( [INFO] ): [ADDRESS] . Місце проживання Спадкоємця (заявника) на день відкриття спадщини ( [INFO] ): [ADDRESS] . Місце реєстрації Спадкоємця на день відкриття спадщини: [ADDRESS] . З причини наявності інвалідності у Спадкодавця-2 та потреби догляду за останнім, заявник з липня 2023 року переїхала зі своєю сім`єю на постійне місце проживання до рідного дядька, де і проживала до дня смерті останнього. Заявник вважає, що спадщину прийняла шляхом постійного проживання разом зі Спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] та протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, та не заявила про відмову від неї. Заявник вважавши, що спадщину прийняла шляхом постійного проживання на час відкриття спадщини разом зі Спадкодавцем, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, у лютому 2025 року звернулася до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області, Овчаренко І.Ж., з наміром подати заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину. Але на підставі поданих заявником документів нотаріус не відкрила спадкову справу після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та відповідно не видала свідоцтво про право на спадщину, з причини відсутності доказів спільної реєстрації місця проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Тобто нотаріусу необхідно подати довідку (витяг) органу реєстрації місця проживання щодо спільної реєстрації спадкодавця та спадкоємця, а не щодо спільного проживання, яку надала заявник. У отриманому листі приватного нотаріуса Овчаренко І. Ж. від 22.02.2025 № 52/01-16 заявнику рекомендовано звернутися до суду. Як зазначає заявниця, вона з липня 2023 року вона постійно проживала на час відкриття спадщини разом зі Спадкодавцем-2 за однією за адресою: [ADDRESS] , а тому звертається до Яготинського районного суду Київської області із заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Встановлення даного факту необхідно заявнику для одержання свідоцтва про право на спадщину. Ухвалою від 12.05.2025 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду в порядку окремого провадження; витребувано у приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Овчаренко І. Ж., копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , яка помела [INFO] . У судовому засіданні представник заявниці подану заяву підтримав, просив її задовольнити. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що дійсно [PERSON] переїхала в 2023 році до свого дядька [PERSON] , за адресою [ADDRESS] , проживала разом з ним та доглядала до самої смерті. Представник заінтересованої особи проти задоволення заявлених вимог не заперечив. Заслухавши учасників, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши свідків, суд дійшов висновку, що подана заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно із частиною першою та другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів осіб, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Таким чином, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. За умовами пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" № 4451/70). В силу ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (рішення від 17 червня 2011 року, заява № 21037/05), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлено, що [INFO] померла рідна баба заявниці (з боку батька) - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Яготинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 20.12.2019; свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 24.01.1976 (батько заявниці), свідоцтвом про шлюб заявниці серії [NUMBER] від 10.12.2021 та свідоцтвом про народження заявника серії [NUMBER] від 07.11.2001 року. Батько заявниці [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.12.2015 (повторно видане). Крім цього встановлено, що [PERSON] мала сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.02.1986 року народження. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина та приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Овчаренко І. Ж. відкрито спадкову справу № 70/2020. Копія зазначеної спадкової справи надійшла на адресу суду 26.05.2025 року на виконання ухвали суду. Із копії зазначеної спадкової справи вбачається, що [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області, Овчаренко І. Ж., що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 60382096 від 01.06.2020, з якого вбачається, що у Спадковому реєстрі за № 65898898 зареєстрована спадкова справа за № 70/2020 після смерті [PERSON] . [INFO] помер рідний дядько заявниці [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19 березня 2024 року, свідоцтвом про народження брата Спадкодавця-2 [PERSON] , свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10.12.2021 та свідоцтвом про народження заявниці. Інших спадкоємців, які претендують на спадкове майно після смерті [PERSON] , судом не встановлено. Відповідно до показів свідків такі відсутні. Разом із тим, як встановлено судом [PERSON] після смерті своєї матері спадщину останній прийняв, але свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно не отримав. Оскільки [PERSON] заповіт не склав, відповідно до ст. 1265 ЦК України, заявниця вважає себе єдиним спадкоємцем п`ятої черги за законом, як рідна племінниця. При цьому, [PERSON] постійно доглядала та проживала разом зі [PERSON] на час відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами справи, в тому числі актом обстеження від 07.03.2025 року та показами свідків. Відомостей щодо інших спадкоємців у [PERSON] немає, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 11.02.2025 № 80061879. Також заявницею додано та судом досліджено: копію довідки № 272 про осіб місце проживання яких реєструвалося в період з 09.01.2003-13.03.2024 від 07.02.2025; інформацію з будинкової книги щодо реєстрації спадкодавців; копію договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.03.1977 на ім`я [PERSON] та технічного паспорта на будинок на ім`я [PERSON] . Отже, зазначені докази у своїй сукупності із показами свідків підтверджують, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживала з [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою [ADDRESS] . Встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини заявниці необхідно для одержання свідоцтва про право на спадщину. Згідно з частиною другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. За змістом ст. ст. 76, 89, 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази як кожен окремо, так і в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Юридичні факти це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Однак не всі життєві обставини є юридичними фактами. Життєві факти (обставини) стають юридичними фактами внаслідок визнання їх такими державою і закріплення в законі. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Даний перелік не є вичерпним, і у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника тощо. Заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути, зокрема, спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом, і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки. Наведена правова позиція суду узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року по справі № 320/948/18, Верховного Суду у постановах від 08 грудня 2021 року по справі № 543/271/20, від 24 грудня 2021 року по справі № 935/1386/20, від 26 січня 2022 року по справі № 568/310/21, від 26 січня 2022 року по справі № 282/976/20, п. 7 постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року № 5, листом Верховного Суду України від 01 січня 2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення". Оскільки під час розгляду справи було встановлено, що заявниця з 2023 року проживала за адресою: [ADDRESS] , у тому числі станом на час смерті [PERSON] , встановлення даного факту у судовому порядку заявниці необхідно для належного оформлення спадкових прав на будинок, заявниця не має іншої можливості оформити право на спадщину та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглядаючи справу у межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що обставини, на які [PERSON] посилалася у своїй заяві знайшли підтвердження у ході розгляду справи, а тому, суд вважає за необхідне встановити факт проживання [PERSON] з [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою [ADDRESS] . За змістом ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved