Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

У січні 2025 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить: припинити право спільної часткової власності позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] на нежитлове підвальне приміщення загальною площею 199,2 м2, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; поділити в натурі зазначений об`єкт нерухомого майна з виділенням в окремий об`єкт самостійного користування (окремий об`єкт нерухомості), виділивши [PERSON] та визначивши за ним право власності на 2/5 частини в об`єкті нерухомого майна, а саме групу приміщень № 1 (згідно з технічним паспортом будівлі громадського призначення від 21 вересня 2023 року, №\~ТІ01:6615-7038-8499-0232, інв. справа № 1193), що складається з наступного: вхід «1» площею 3,5 м2; зал «2» площею 32,9 м2; більярдний зал «3» площею 29,9 м2; коридор «4» площею 3,0 м2; приміщення «5» площею 10,8 м2; всього загальною площею 80,1 м2; виділивши [PERSON] та визначивши за ним право власності на 3/5 частини в об`єкті нерухомого майна, а саме групу приміщень № 2 (згідно з технічним паспортом будівлі громадського призначення від 21 вересня 2023 року, №\~ТІ01:6628-2059-1403-1178, інв. справа № 1194), що складається з наступного: вхід «1» площею 6,0 м2; коридор «2» площею 4,5 м2; зал «3» площею 34,5 м2; зал «4» площею 11,7 м2; коридор «5» площею 3,5 м2; зал «6» площею 23,9 м2; коридор «7» площею 2,8 м2; коридор «8» площею 6,8 м2; роздягальня «9» площею 1,3 м2; кухня «10» площею 9,4 м2; коридор «ІІ» площею 3,6 м2; коридор «ІІІ» площею 5,2 м2; вбиральня «ІV» площею 1,0 м2; вбиральня «V» площею 1,1 м2; вбиральня «VІ» площею 3,8 м2; всього загальною площею 119,1 м2; стягнути з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] за поділ нежитлового підвального приміщення грошову компенсацію в ринкових цінах у сумі 3933,00 грн. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що він та відповідач є власниками нежитлового підвального приміщення загальною площею 199,2 м2, розташованого за адресою: [ADDRESS] , зокрема, йому відповідно до договору дарування від 24 грудня 2004 року належить 2/5 частини цього нежитлового приміщення. За час користування спірним нежитловим підвальним приміщенням між співвласниками непорозумінь не виникало. Проте, починаючи з 2022 року у них суттєво погіршились відносини, позивач намагався вирішити спір мирним шляхом, але жодний запропонований позивачем варіант відповідач не прийняв. Згідно з висновком експерта № 12/6-24 від 18 грудня 2024 року за результатами проведеної будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи спірного майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , визначено варіанти поділу в натурі цього об`єкта нерухомого майна між співвласниками, зокрема, встановлено, що на 3/5 ідеальні частки на праві спільної часткової власності відповідачу [PERSON] припадають приміщення площею 119,5 м2 (199,2х3/5), а на 2/5 ідеальні частки, належні на праві спільної часткової власності позивачу [PERSON] припадають приміщення площею 79,7 м2 (199,2х2/5). 15 січня 2025 року [PERSON] з метою досудового врегулювання спору звернувся з листом до відповідача [PERSON] та пропонував укласти договір про поділ в натурі об`єкта нерухомості нежитлового підвального приміщення розташованого за адресою: [ADDRESS] . Натомість, [PERSON] проігнорував пропозицію позивача [PERSON] щодо досудового порядку врегулювання спору. Ураховуючи наведене, [PERSON] позбавлений в повній мірі реалізувати своє право володіння, користування та розпоряджання належним йому майном. Ухвалою від 04 лютого 2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука відкрив провадження у справі для розгляду в загальному позовному провадженні та призначив підготовче судове засідання, яке ухвалою від 10 квітня 2025 року закрив та призначив справу до розгляду по суті. Позивач та його представник звернулися з заявами, у яких просили розглянути справу без їх участі, позов підтримали, просили його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином; із клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався, своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Згідно з частиною першою статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною першою\~статті 280\~ЦПК України\~передбачено,\~що суд\~може ухвалити\~заочне рішення\~на підставі\~наявних у\~справі доказів\~за одночасного\~існування таких\~умов: 1)\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2)\~відповідач не\~з`явився в\~судове засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, убачається, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У рішеннях ЄСПЛ, зокрема звертає увагу, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. За наведених обставин, відповідно до вимог частини першої статті 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України). Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved