Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог, позивачка зазначає, що 16.05.2024р. [PERSON] було скоєно адміністративне правопорушення, що спричинило пошкодження транспортного засобу, а саме, о 19 годині 00 хвилин, керуючи електросамокатом «Jet», без н/з, під час виїзду на дорогу з прилеглої території в районі буд. 6-а по бульвару Слави в м. Дніпрі не надав переваги у русі перед проїзною частиною, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Tesla», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який слідував по ній. Своїми діями [PERSON] порушив п. 10.2 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам, крім того тілесних ушкоджень зазнала пасажир електросамоката «Jet». Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 10.07.2024р. було винесено постанову, якою визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яка набрала законної чинності 23.07.2024р. Внаслідок вищезазначеного, транспортному засобу «Tesla», під керуванням водія [PERSON] , було спричинено матеріальний збиток та механічні пошкодження. Автомобіль «Tesla», реєстраційний номер [NUMBER] , модель Y належить на праві власності позивачці. Внаслідок отриманих пошкоджень, [PERSON] була вимушена звернутися до експерта для визначення матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля та визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля. За висновком експерта, вартість відновлювального ремонту, автомобіля Tesla, модель Y, пошкодженого внаслідок від ДТП, становить 155 043,98 грн. Відповідно до квитанції по сплаті отриманого експертного висновку № 9843 від 05.06.2024р., позивачкою було сплачено суму у розмірі 6 000 грн. за проведення експертного автотоварозначного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ. Потерпілою особою [PERSON] було здійснено звернення до ПрАТ Страхова Компанія «ВУСО» щодо розгляду заявки про вчинене ДТП за участю електросамоката «Jet», без н/з, оскільки саме вона є страховиком ТОВ «Джет Франчайзинг». Автомобіль «Tesla», д/н [NUMBER] був застрахований за договором у Страховій компанії «Євроінс Україна», договором страхування якого передбачено лише виплата страхового відшкодування третім особам у разі встановленої вини водія. Адвокатом Муравською О.М. були направлені адвокатські запити для збору необхідної інформації. Відповідно до відповіді на адвокатський запит від 08.11.2024р., СК «Євроінс Україна» було зазначено, що відсутні правові підстави вважати вказану подію страховим випадком, оскільки не настала цивільно-правова відповідальність [PERSON] . В тому числі, було подано адвокатський запит до МТСБУ щодо отримання інформації про отримання суми страхового відшкодування. 07.11.2024р. було отримано відповідь з МТСБУ, в якому було зазначено, що «електросамокати не вважаються транспортними засобами та не підлягають обов`язковому страхуванню цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відповідно МТСБУ не має правових підстав здійснювати виплати відшкодувань за шкоду, спричинену такими механізмами». 05.11.2024р. страховиком ПрАТ СК «ВУСО» була виплачена сума страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 50 000,00 грн., оскільки відповідно до отриманої інформації Договором комплексного добровільного страхування від нещасних випадків та добровільного страхування цивільної відповідальності перед третіми особами за програмою «Ride-Protection» передбачений ліміт страхового відшкодування на кожну потерпілу третю особу у розмірі 50 000 грн. 14.11.2024р. адвокатом Муравською О.М. було направлено вимогу винній особі [PERSON] щодо мирного врегулювання спору, проте вимога останнім була проігнорована. На підставі викладеного, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму заподіяної шкоди у розмірі 105 043,00 грн., суму коштів по сплаті отриманого експертного висновку у розмірі 6 000,00 грн., а також судові витрати по справі, що складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу. Представником позивачки [PERSON] адвокатом Муравською О.М. подану заяву про розгляд справи за відсутності представника та позивачки, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач [PERSON] також надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими\~ст.89 ЦПК України\~та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1.\~ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1.\~ст.13 ЦПК України). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 20.10.2023р, транспортний засіб Tesla, моделі Y, реєстраційний номер [NUMBER] , належить позивачці [PERSON] (а.с. 12-13). Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2024р. у справі № 201/7455/24, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено останньому адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. (а.с. 15). Даною постановою було встановлено, що [PERSON] 16.05.2024р. о 19 годині 00 хвилин, керуючи електросамокатом «Jet», без н/з, під час виїзду на дорогу з прилеглої території в районі буд. № 6-а по бульвару Слави в м. Дніпрі не надав переваги у русі перед проїзною частиною, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Tesla», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який слідував по ній. Своїми діями [PERSON] порушив п. 10.2 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам. Вину визнав у повному обсязі. Таким чином, в силу вимог\~ст.82 ЦПК України\~вина відповідача у вказаній вище ДТП встановлена та доказуванню не підлягає. Відповідно до висновку експерта № 9843 від 18.06.2024р., проведеного експертом-автотоварознавцем [PERSON] вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Tesla, Model Y, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN): [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП становить 78\~338, 42 грн. Вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля становить 155\~043, 88 грн. (а.с. 21-45). 05.11.2024р. на картковий рахунок позивачки, страховиком ПрАТ СК «ВУСО» була виплачена сума страхового відшкодування у розмірі 50\~000 грн. (а.с. 49). Відповідно до інформації Моторного (транспортного) страхового бюро України від 07.11.2024р., наданої на запит адвоката Муравської О.М. щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, електросамокати не вважаються транспортними засобами та не підлягають обов`язковому страхуванню цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відповідно МТСБУ не має правових підстав здійснювати виплати відшкодувань (а.с. 50). Також, згідно відповіді СК «Євроінс Україна» від 08.11.2024р. на запит адвоката Муравської О.М. було зазначено, що відсутні правові підстави вважати вказану подію страховим випадком, оскільки не настала цивільно-правова відповідальність [PERSON] (а.с. 51). 14.11.2024р. на адресу відповідача [PERSON] була направлена письмова вимога про необхідність сплати вартості відновлювального ремонту на рахунок потерпілої сторони [PERSON] у розмірі 105\~043, 88 грн. (а.с. 52-53, 54). Будь-яких доказів відшкодування позивачу завданої шкоди відповідачем суду не надано. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої\~статті 11 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої\~статті 16 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша, друга\~статті 1166 ЦК України). Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені у\~статті 1187 ЦК України. Згідно із частинами другою, п`ятою\~статті 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність морально шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга\~статті 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до\~статті 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У\~статті 1194 ЦК України\~передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 01.01.2025р. вступив у дію новий\~Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №3720-IX\~(далі\~Закон №3720-IX). Відповідно до підп. 14 п. 3 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону № 3720-IX встановлено, що дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~(Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 1, ст. 1 із наступними змінами). А відтак, суд зазначає, що при вирішенні даного позову по суті застосуванню підлягають положення Закону, який діяв на час виникнення спірних правовідносин (Закон № 1961-IV\~в реакції від 01.07.2024р. зі змінами до 01.01.202р. , далі - Закон № 1961-IV). Так, цей\~Закон № 1961-IV\~регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно зі\~ст. 3 Закону № 1961-IV\~обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до\~ст. 22 Закону № 1961-IV\~у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим\~Законом\~порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі\~ст. 28 Закону № 1961-IV\~шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до\~ст. 29 Закону № 1961-IV\~у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у страховика не виник обов`язок виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у\~ст. 37 зазначеного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №6-691цс15 зроблено висновок проте, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої незважаючи на те, що збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Аналогічні висновки, викладеного Верховним судом у постановах від 14.02.2018 у справі №754/1114/15-ц, від 13.06.2019 у справі №370/2787/18, від 30.10.2019 у справі №753/4696/16-ц, від 21.02.2020 у справі №755/5374/18, та від 22.04.2020 у справі №756/2632/17. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Враховуючи вимоги статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, з урахування визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає за необхідне заявлений у справі позов задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму заподіяної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 105\~043 грн. Щодо розподілу судових витрат Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11\~500 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved