Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Довгун Н.В. 28 лютого 2025 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. Свій позов мотивує тим, що 21.06.2021 року між [PERSON] та [PERSON] , як продавцем, було укладено письмовий договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Такий договір було укладено у звичайній письмовій формі з огляду на те, що на момент продажу продавець [PERSON] проживала на території російської федерації. Проте, завершити процедуру оформлення нотаріального посвідчення договору не вдалося із причин того, що виявився відсутнім дозвіл чоловіка продавця - [PERSON] на відчуження належної її квартири, оскільки остання перебувала у шлюбі. 10.03.2022 [PERSON] , він же чоловік Відповідача, надає нотаріально посвідчену згоду 86АА3275086 своїй дружині [PERSON] на відчуження належної їй квартири у смт. Мар`янівка Горохівського району у Волинської області, Україна. Поки вирішувалися організаційні питання щодо отримання згоди чоловіка продавця, 24.02.2022 року на території України розпочалося повномасштабне вторгнення росії - воєнні дії. Приватним нотаріусом було відмовлено у завершенні процедури нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири. Просить визнати договір купівлі-продажу квартири від 21.06.2021 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , а саме: трикімнатної квартири [ADDRESS] - дійсним. Визнати за [PERSON] , [INFO] , і/к [NUMBER] , право власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 06 березня 2025 року після усунення недоліків відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, проте представник позивача подала до суду письмову заяву в якій просить розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити повністю. Відповідач будучи належним чином повідомленою про дату час та місце розгляду справи в судові засідання не з`явилася. 07 травня 2025 року до суду надійшла заява [PERSON] в якій вказано, що остання визнає позовні вимоги [PERSON] в повному розмірі та не заперечує щодо його задоволення. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі посвідченого приватним нотаріусом Горохівського нотаріального округу Волинської області 07 липня 2015 року, зареєстрованим в реєстрі за №821 договору купівлі-продажу квартири [PERSON] належить квартира розташована в [ADDRESS] (а.с.19, 20). Матеріали справи також містять копію Договору купівлі-продажу квартири укладеного від 21 червня 2021 року відповідно до якого покупець [PERSON] придбала у продавця [PERSON] належну їй квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , за 6000 доларів США, що належить їй згідно вище дослідженого договору купівлі-продажу квартири від 07 липня 2015 року (а.с.21). Договір купівлі-продажу нерухомого майна сторони уклали в письмовій формі, нотаріально не посвідчували, дана обставина встановлена судом та не заперечується сторонами по справі. Відповідно до заяв [PERSON] та [PERSON] поданих через свої представників та посвідчених приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Голодевич Г.С. 16.02.2022 року, сторони підтвердили, що між ними проведено повний розрахунок за квартиру, вони не мають одна до одної жодних претензій щодо проведення розрахунків, купівля продаж здійснювалася не під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах. [PERSON] ствердила, що відчужувана квартира прихованих недоліків не має, реконструкція, реставрація або капітальний ремонт та самовільне будівництво не проводилося, зміст ст.27 ЗУ «Про нотаріат» роз`яснено (а.с.28, 29). Матеріали справи також містять перекладену з російської мови та посвідчену нотаріально згоду від 10 березня 2022 року, в якій [PERSON] , [INFO] дає згоду своїй дружині [PERSON] на продаж на її умовах та на її розсуд нажитого у шлюбі майна, що складається з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.27). Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Звертаючись до суду, позивач посилається на положення статті 220 ЦК України та зазначає, що покупець та продавець, домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами наданими позивачем, відбулося повне виконання договору купівлі-продажу, а саме Покупцем передані грошові кошти у розмірі погодженому сторонами, а продавцем передано продавцю оригінали всіх правовстановлюючих документів, але нотаріусом відмовлено у завершені процедури нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири, незважаючи на те, що всі істотні умови договору купівлі-продажу погоджені та виконані, а тому є всі підстави для визнання судом договору дійним, що забезпечить належний захист прав позивача. Водночас, суд звертає увагу, що позивач у позові як на підставу звернення до суду посилається на відмову нотаріуса у завершені процедури нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири, проте до матеріалів справи таку відмову не долучає. Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України у випадках, встановлений цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до п.13 постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Суд з`ясовуючи обставини справи звертає свою увагу на обставину, що характеризує чи втрачене на час розгляду в суді можливість нотаріального посвідчення договору. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові №6-1288цс17 від 06.09.2017 року, однією з умов застосування ч.2 ст.220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Таким чином, однією з умов застосування ч.2 ст.220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Під ухиленням від нотаріального посвідчення договору має розумітися як активна протидія цьому, так і пасивне небажання вчинити цю дію. Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.ст.12, 81, 89 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Отже, судом встановлено, що сторони уклали у простій письмовій формі договір купівлі-продажу нерухомості квартири. Як вбачається з договору, продавцем є [PERSON] , [INFO] , яка є громадянкою російської федерації, відповідно до долученої до позову копії паспорту серії (а.с. 70), на території України не перебуває і не проживає. Позивач вказував, що договір ним, як покупцем, фактично виконано, грошові кошти сплачено, однак відповідач, як продавець, ухиляється від його нотаріального посвідчення, проте жодних доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору матеріали справи не містять. Заяви подані [PERSON] (а.с.35, 69) не є належними, допустимими та достовірними доказами, які дають підстави встановити такі обставини. Суд звертає свою увагу на те, що як сам зміст позовної заяви так й інші документи долучені до матеріалів цивільної справи вказують на те, що відповідач не відмовляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, а не може здійснити відповідні дії з огляду на те, що не може прибути до відповідного місця на території України з іншої країни у зв`язку з об`єктивних причин - ведення воєнного стану на території України в зв`язку з російською агресією, які суд не вважає, як належне підтвердження факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Вказані обставини суд розглядає, як тимчасові, які існують або діють на протязі деякого часу та не свідчать про втрату стороною можливості в подальшому нотаріально посвідчити правочин, що в свою чергу свідчить про відсутність законних підстав для застосування судом ч.2 ст.220 ЦК України. Позивачем по справі не доведено в чому саме полягає безповоротне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі ст.220 ЦК України. Таким чином, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, своїм внутрішнім переконанням оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed