Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Позивачка звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають трьох спільних дітей, шлюбні відносини між сторонами фактично розірвані з березня 2025 року, спільного господарства вони не ведуть, сторони втратили взаєморозуміння, довіри і почуття любові один до одного, стали абсолютно чужими людьми, оскільки шлюб існує лише формально, позивачка змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 30.04.2025 було відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду. 19.05.2025 року на адресу суду надійшло клопотання про надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку на примирення. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач подав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечував, зазначив про те, що в наданні строку на примирення немає необхідності. Представниця відповідача в судовому засіданні зазначила суду про відкликання клопотання про надання строку на примирення, просила суд позов задовольнити шлюб розірвати. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень ч. 2 ст. 36 та ст. 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що між сторонами 05.03.2011 року укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції Львівської області (а/з № 36), що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Сторони мають трьох спільних дітей - сина [PERSON] , [INFO] (а/з№2002), сина [PERSON] , [INFO] (а/з№1335) та доньку [PERSON] , [INFO] (а/з№2953), що підтверджується відповідними копіями долучених свідоцтв про народження дітей. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчить викладене позивачкою в позові, сторони не ведуть спільного господарства та припинили шлюбно-сімейні відносини з березня 2025 року. Відповідач в частині вимог про розірвання шлюбу не заперечував. Згідно із ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно із ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved