Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

І. Описова частина Короткий виклад позиції позивача та відповідачів [PERSON] , діючи через свого представника адвоката Сучила А.О., звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про припинення права спільної часткової власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що [PERSON] є власником часток у житловому будинку в розмірі 1/5 та 11/20 ідеальних часток, що разом складає 15/20 або частки. Натомість кожна з відповідачок володіє по 1/12 частки, що є незначними, не можуть бути виділені в натурі та унеможливлюють ефективне користування і розпорядження нерухомим майном. Загальна площа будинку складає 121,9 кв.м, а житлова площа - 77,4 кв.м. Частки відповідачів менші за мінімальну норму житлової площі, встановлену в Україні, та є такими, що не можуть бути використані самостійно. Відповідачі не проживають у спірному домоволодінні, не здійснюють жодних дій з його утримання та не беруть участі у сплаті комунальних послуг. Відповідачі не виявляли інтересу до майна протягом тривалого часу, мешкають на території Російської Федерації, не є громадянами України, що підтверджується відсутністю українських паспортів та реєстрації у відповідних реєстрах. Позивачем забезпечено внесення грошової компенсації вартості часток відповідачів на депозитний рахунок суду, як передбачено ст. 365 ЦК України. З огляду на вказане позивачка просила припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 1/12 частку та [PERSON] на 1/12 частки вказаного будинковолодіння та визнати за [PERSON] право власності на 2/12 частини домоволодіння за тією ж адресою. Відповідачі відзив на позовну заяву не подали. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді Ухвалою суду від 06.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Під час підготовного судового засідання 03.03.2025 задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Сучала А.О. щодо витребовування у Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України інформації щодо належності громадянства України [PERSON] та [PERSON] та з Адміністрації Державної прикордонної служби України стосовно перетину державного кордону України вказаними особами. Ухвалою суду від 15.04.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду. У судовому засідання представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] неодноразово викликалися в судове засідання, шляхом направлення повісток на адресу зазначену в позовній заяві, а також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Проте в судове засідання не з`явилися. ІІ. Мотивувальна частина рішення Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У ч. 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (ч.\~1, 2 ст. 319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. У ст. 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Тобто ст. 365 ЦК України передбачає реалізацію права співвласників на припинення права власності одного із співвласників на його частку в спільному майні за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але можуть бути застосовані за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Отже, при вирішенні позову, пред`явленого на підставі ст. 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи і технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Таке тлумачення відповідає сталій судовій практиці щодо застосування ст. 365 ЦК\~України про примусове припинення частки у спільному майні, що викладено у постановах Верховного Суду від 31.01.2019 у справі № 219/1551/17, від 27.04.2021 у справі № 524/2579/18, від 29.01.2021 у справі № 629/511/17, від 24.11.2021 у справі №\~754/16751/18. Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 908/1754/17, у постанові Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №\~344/120/16 та у постановах Верховного Суду України від 16.01.2012 у справі № 6-81цс11, від 02.07.2014 у справі № 6-68цс14, від 23.11.2016 у справі № 6-1943цс16. У постановах Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 760/8958/15, від 01.06.2023 у справі № 344/2399/21, від 11.12.2023 у справі № 442/7979/21, від 10.01.2024 у справі №\~344/6767/14 зазначено, що висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку. Верховний Суд України у постанові від 13.01.2016 у справі № 6-2925цс15 вказав, що у справі за позовом одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачеві частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі; чи сплачують інші співвласники, які володіють та користуються майном, матеріальну компенсацію позивачеві за таке володіння та користування відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію у рахунок визнання за ними права власності на спільне майно, та чи не становитиме це для них надмірний тягар. У цій справі також було заявлено вимогу про визнання права власності. Отже, у справі, яка розглядлається, для припинення права на частку у спільному майні на підставі позову іншого співвласника необхідно, щоб позивач довів наявність хоча б однієї з обставин, передбачених п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, тобто чи є частка відповідача незначною і чи може бути виділена в натурі, або річ є неподільною, або спільне володіння і користування майном є неможливим, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників [PERSON] та [PERSON] , а також факт попереднього внесення позивачем вартості відповідних часток на депозитний рахунок суду. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК\~України). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] на підставі ст. 365 ЦК України просила припинити право власності [PERSON] на 1/12 та [PERSON] на 1/12 частки спірного будинковолодіння квартири та визнати за позивачем право власності на 2/12 частки вказаного нерухомого майна. На обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що частки відповідачів у спільному майні є незначними, виділ таких часток у натурі є неможливий, припинення права на частки не завдасть істотної шкоди правам та інтересам відповідачів. Відповідно до матеріалів справи 10.10.2024 [PERSON] (дошлюбне прізвише [PERSON] ) відчужила на користь позивачки [PERSON] 11/20 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівень і споруд за адресою [ADDRESS] . Також [PERSON] 17.10.2024 продав [PERSON] 1/5 частки у праві власності на вказаний будинок. У результаті наведених правочинів позивач є власником 15/20 часток у праві спільної часткової власності на спірне домоволодіння. Відповідачі - [PERSON] , [PERSON] та третя особи - [PERSON] володіють сукупно 1/4 частки, по 1/12 кожна. Відповідно до технічного паспорту загальна площа житлового будинку становить 121,9\~кв.м, житлова площа - 77,4 кв. Отже, частки кожної із відповідачок у спірному домоволодінні по 1/12 у перерахунку на площу становлять: із загальної площі приблизно 10,16 кв.м, а із житлової площі близько 6,5 кв.м. Згідно зі ст. 47 Житлового кодексу України норма житлової площі на одну особу становить 13,65 кв.м. Таким чином, кожна із часток відповідачок у перерахунку на житлову площу (6,5 кв м) є меншою за встановлену норму 13,65 кв.м. Суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] складено висновок про ринкову вартість 2/12 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; вартість визначено у 202?900,00 грн (без ПДВ). Указані кошти по 101\~450 грн внесені на депозит, що підтверджується оригіналами квитанцій. Відповідно до висновку ТОВ «Юридична фірма «Лігал Констракт» від 22.01.2025 щодо технічної можливості виділу частки з об`єкта нерухомого майна нерухомого майна має окремий вихід, але кожна 1/12, що входить до складу, не може існувати як окрема одиниця, тобто: -за технічними показниками 1/12 частина об`єкта нерухомого майна, що належить [PERSON] , немає окремого виходу та не може бути виділена в натурі; -за технічними показниками 1/12 частина об`єкта нерухомого майна, що належить [PERSON] , немає окремого виходу та не може бути виділена в натурі; -за технічними показниками 1/12 частина об`єкта нерухомого майна, що належить [PERSON] , немає окремого виходу та не може бути виділена в натурі. Позивач стверджує, що відповідачі фактично не користуються спірним майном, участі у витратах на його утримання не беруть, постійно проживають у Російській Федерації. Зазначене підтверджується інформацією, наданою 06.03.2025 Центрально-південним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби України, відповідно до якої [PERSON] та [PERSON] паспортами громадянина України не документувалися, з питань оформлення набуття (прийняття) та встановлення належності до громадянстава України до ЦПМУ ДМС не зверталися. Відповідно до інформації Головного центру обробки інформації Державної прикордонної служби України від 10.06.2025 відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянами рф [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в період з 08.11.2017 до 27.01.2025 в базі даних не виявлено. З урахуванням встановлених у справі обставин, оцінки зібраних доказів у їх сукупності, судом встановлено, що частки відповідачів у спірному житловому будинку є незначними, що підтверджується розрахунками площі: кожна з відповідачок володіє 1/12 частки домоволодіння, що становить орієнтовно 10,16 кв.м загальної та близько 6,5 кв.м житлової площі. Зазначене свідчить про істотну меншість часток відповідачів у порівнянні з позивачем (91,4 кв.м. загальної площі, 58,05 кв.м. житлової площі) - та є меншою за норму забезпечення житлом, встановлену ст.\~47 Житлового кодексу України (13,65 кв.м на одну особу). Згідно з висновком ТОВ «Юридична фірма «Лігал Констракт» від 22.01.2025 щодо технічної можливості виділу часток у натурі, кожна з 1/12 часток, що належать відповідачам, не має самостійного ізольованого виходу, що вказує на відсутність можливості виділу належних відповідачам часток у натурі. Крім того, належними доказами підтверджено, що відповідачі фактично не користуються спірним нерухомим майном, не проживають у ньому, участі в його утриманні не беруть. Фактична відсутність відповідачів на території України, їхня бездіяльність щодо реалізації прав власника на спірне майно, тривала відсутність проживання в будинку, невчинення жодних дій, пов`язаних з утриманням чи користуванням майном, свідчать про відсутність у них інтересу щодо володіння та розпорядження належними їм частками. При цьому судом враховано, що позивачкою на виконання вимог ст. 365 ЦК України попередньо внесено на депозитний рахунок грошову компенсацію у розмірі ринкової вартості часток відповідачів, що підтверджено відповідними платіжними документами. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у справі доведено наявність передбачених законом підстав, визначених ст. 365 ЦК України, а саме: частки відповідачів є незначними; виділ таких часток у натурі є неможливим; припинення права не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачів. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Визначаючи розмір грошової компенсації, суд керується вказаним вище висновок про ринкову вартість 2/12 частки житлового будинку, враховуючи положення п. 4 ч. 3 ст. 2 ЦПК\~України, відповідно до яких основним принципом цивільного судочинства, зокрема, є змагальність сторін. Також суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.09.2024 у справі № 671/1543/21 про те, що за умови доведення наявності підстав, передбачених ч. 1 та 2 ст 365 ЦК України, для припинення права на частку у спільному майні, право відповідача на таку частку підлягає припиненню. З метою уникнення ситуації правової невизначеності, недопущення спору при проведенні державної реєстрації права власності за позивачем судам доцільно задовольняти одночасно з вимогою про припинення права власності на частку у спільному майні й заявлену вимогу про визнання права власності на неї за співвласником, який попередньо вніс на депозитний рахунок вартість спірної частки. Отже, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача до відповідача, а саме, припинити право спільної часткової власності, визнати право власності та стягнути грошову компенсацію вартості 1/12 часткок відповідачів. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. Однак, враховуючи відсутність таких вимог з боку позивача, з огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд не здійснює розподіл судових витрат.

Outcome: approved