Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому зазначила, що згідно свідоцтва про народження батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Позивач є рідною тіткою дитини. З березня 2015 року [PERSON] проживає разом з нею та [PERSON] піклується про нього, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям. Малолітній [PERSON] вважає її матір`ю, проте, остання не наважилася дитині сказати що не його біологічною матір`ю. Відповідач [PERSON] свідомо допустила ухилення від виконання батьківських обов`язків, не піклується про духовний та фізичний розвиток дитини, не приймає участі у його навчанні, вихованні, підготовці до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, тощо. Враховуючи вищенаведене, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] . Ухвалою судді від 18.02.2025 року відкрито провадження у справі та призначене підготовче судове зсідання. Ухвалою суду від 11.03.2025 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання сторони не з`явилися, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутність. У попередньому судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник- адвокат Шиян В.О. позовні вимоги підтримали з викладених підстав та просили задовольнити. Представник третьої особи- органу опіки та піклування Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являлася. У матеріалах справи мається нотаріально посвідчена заява, у якій остання зазначила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Представник третьої особи- органу опіки та піклування Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради надав заяву, у якій зазначив, що позбавлення [PERSON] батьківських прав не зашкодить інтересам неповнолітнього [PERSON] . Вислухавши у попередніх судових засідання пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання і у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що у свідоцтві про народження батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. (а.с. 13). Згідно довідки Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області № 1945 від 27.08.2024 року [PERSON] зареєстрований разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Як зазначає позивачка, дитина фактично проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить її матері- [PERSON] на підставі договору дарування від 16.08.2006 року (а.с. 18-19). Згідно довідки за підписом директора Полтавської ЗОШ № 9 № 01-22/247 від 19.06.2024 року учень 8Б класу [PERSON] проживає разом з бабою [PERSON] та тіткою [PERSON] . Остання піклується [PERSON] , регулярно відвідує школу. Батьки хлопчика не беруть участь у вихованні сина (а.с. 21) Статтею 5 Сімейного кодексу України встановлено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Частинами 6-10 ст. 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Статтею 150 СК України встановлені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема вони зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Водночас статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав. Зокрема, якщо вона чи він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як випливає з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року ЄСПЛ звертає увагу на те, що при позбавленні батьківських прав треба підходити виважено і в найкращих інтересах дитини. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя. Неврахування положень цієї норми міжнародного права при розгляді справ про позбавлення батьківських прав призводить до того, що в окремих випадках діти невиправдано стають соціальними сиротами. Завдання держави- захистити і підтримати сім`ю, а не позбавляти дитину права на виховання у родинному середовищі, навіть за складних життєвих обставин. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року наголошує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Відповідно до рішення, ухваленого 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11). Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21, 06 березня 2024 року у справі № 150/137/23, від 20 березня 2024 року у справі № 405/5236/20). Отже суд бере до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який необхідно йти лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистість батька як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суд зважає на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, отже є крайньою мірою впливу та захисту прав дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (див. постанови Верховного Суду від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 від 23 червня 2021 року у справі № 953/17837/19, від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19. Відповідно до ч. 5, 6 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З листа Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області № 02-28/874 від 07.04.2025 року вбачається, що спеціалістами служби у справах дітей було здійснено спільний виїзд із фахівцем соціальної роботи Центру надання соціальних послуг та офіцером громади у родину [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту обстеження умов проживання, [PERSON] проживає разом з дочкою- [PERSON] , [INFO] , батько дитини, зі слів матері, перебуває на службі у лавах ЗСУ. [PERSON] повідомила, що 10 років тому її вигнала мати з дому та не давали можливості спілкуватися із сином, приховували його місце перебування. Коли дізнавалася де дитина відвідує садочок, то на наступний день дитина в ньому вже не рахувалася. Зверталася до Районного відділу поліції із заявами, про те, що від неї приховують місце перебування її сина баба та сестра та не дають можливості спілкуватися. Також повідомила, що баба сказала, що вона зобов`язана посвідчити нотаріальну заяву про визнання позову щодо позбавлення її батьківських прав та встановлення опіки над малолітнім сином, засвідченою приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області від 24.02.2025 року № 393. Після підписання нотаріальної заяви баба надіслала декілька фото сина, і вона побачила його перший раз за 10 років. Також баба повідомила [PERSON] , що колись після суду її представлять дитині як тітку і вона матиме можливість побачитись. Для підготовки висновку про доцільність позбавлення батьківських прав матері необхідно провести бесіду з [PERSON] та з`ясувати його думку з приводу даного питання, оскільки відповідно до ст. 171 Сімейного Кодексу України необхідно врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя. Бесіда з дитиною проводиться працівником служби у справах дітей з урахуванням її віку, обставин, за яких вона втратила батьківське піклування, не принижуючи гідність дитини та осіб, які виявили бажання взяти її під опіку, піклування. За результатами бесіди складається довідка. Тітка [PERSON] та баба [PERSON] категорично заперечують та виключають можливість повідомлення [PERSON] про його біологічну матір та в подальшому його інформування про процес позбавлення батьківських прав біологічної матері та призначення опікуном тітки. Начальник служби у справах дітей повідомила, що приховування правди від дитини є грубим порушенням законодавства та запропонувала скористатися послугами психолога для пропрацювання даного питання з бабою та тіткою і потім з [PERSON] . Психолог Центру надання соціальних послуг Щербанівської сільської ради повідомила, що якщо хлопчик не знає правди, то важливо не відкладати процес проговорення. У цьому віці діти формують свою ідентичність, і раптове відкриття може викликати емоційний шок або кризу довіри. Тим більше, подальший процес опікунства/піклування не може продовжуватись без згоди дитини (хлопця) - так як він досягнув такого віку та рівня розвитку, що може висловити свою думку. Комісія дійшла висновку, що не можливо надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав матері, [PERSON] , у зв`язку із відмовою тітки та баби від обговорення з дитиною теми існування біологічної матері у [PERSON] та причин позбавлення її батьківських прав та проведення спеціалістами служби у справах дітей бесіди з дитиною, а саме з неможливістю проведення бесіди з дитиною, що є грубим порушенням статті 171 Сімейного Кодексу України (а.с. 60-63). Проте, як вбачається з подання Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради як органу опіки та піклування, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві № 108 від 13.05.2025 року вбачається, що [PERSON] є матір`ю дитини та свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується, на протязі багатьох років, про фізичний і духовний стан розвитку [PERSON] , не створює умови для життя і навчання та підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, не цікавиться навчанням, не виявляє інтересу до нього. Таке відношення матері до виконання батьківських обов`язків триває протягом тривалого часу. З березня 2015 року [PERSON] проживає в родині [PERSON] за адресою [ADDRESS] , яка опікується його інтересами і потребами, піклується про нього, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. У довідці № 01-22/247 від 19.06.2024 року, виданій Полтавською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №9 Полтавської міської ради Полтавської області зазначено, що [PERSON] [INFO] навчається у 8 класі, батьки хлопчика не беруть участі у вихованні сина. Хлопець мешкає з бабусею [PERSON] та тіткою [PERSON] . Саме [PERSON] опікується [PERSON] , регулярно відвідує школу, тримає зв`язок з класним керівником стосовно навчання та поведінки племінника. Спеціалістами служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради 02.05.2025 року було обстежено умови проживання [PERSON] та дитини за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що санітарно- гігієнічний стан помешкання на належному рівні. Для дитини створені всі умови для повноцінного розвитку й виховання. [PERSON] має окрему кімнату, в якій є місце для сну та відпочинку, місце для навчальної діяльності. У наявності гардеробна, в якій наявний сезонний одяг, взуття. Все акуратно складено. Вказана вище квартира на праві власності належить бабусі [PERSON] , що підтверджується копією договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Другої Полтавської державної нотаріальної контори Луговою Л.П. 16.08. 2006 року. Беручи до уваги вищевикладені відомості по справі, рішення комісії з питань захисту прав дитини виконкому Київської районної в м. Полтаві ради від 07.05.2025 № 5,

Outcome: approved