Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15 липня 2021 року між ТОВ «ІНВЕСТРУМ» та відповідачем було укладено кредитний договір № 09113-07/2021, який підписано електронним підписом клієнта, відтвореним шляхом використання клієнтом одноразового ідентифікатора. 18 лютого 2022 року між ТОВ «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 18022022, відповідно до умов якого ТОВ «ІНВЕСТРУМ» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належне ТОВ «ІНВЕСТРУМ» право вимоги за кредитним договором № 09113-07/2021 від 15 липня 2021 року на загальну суму 10400 грн. 7 серпня 2021 року між ТОВ «КУ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та відповідачем було укладено кредитний договір № 3475404224/715349, який підписано електронним підписом клієнта, відтвореним шляхом використання клієнтом одноразового ідентифікатора. 19 квітня 2022 року між ТОВ «КУ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 19042022-Є, відповідно до умов якого ТОВ «КУ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належне ТОВ «КУ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» право вимоги за кредитним договором № 3475404224/715349 від 7 серпня 2021 року на загальну суму 8000 грн. 3 серпня 2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та відповідачем було укладено кредитний договір № 3475404224/453938, який підписано електронним підписом клієнта, відтвореним шляхом використання клієнтом одноразового ідентифікатора. 19 квітня 2022 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 19042022-Г, відповідно до умов якого ТОВ «ГОУФІНГОУ» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належне ТОВ «ГОУФІНГОУ» право вимоги за кредитним договором № 3475404224/453938 від 3 серпня 2021 року на загальну суму 8000 грн. Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь: - заборгованість за кредитним договором № 09113-07/2021 від 15 липня 2021 року у сумі 10400 грн.; - заборгованість за кредитним договором № 3475404224/715349 від 7 серпня 2021 року у сумі 8000 грн.; - заборгованість за кредитним договором № 3475404224/453938 від 3 серпня 2021 року у сумі 8000 грн.; - понесені судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити без їх участі, а також подав до суду відповідь на відзив, суть якого зводиться до того, що позовні вимоги є законними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Обставини, які зазначені відповідачем у відзиві на позовну заяву, є безпідставними та необґрунтованими. У судове засідання відповідач не з`явилася, подала до суду відзив на позовну заяву, суть якого зводиться до того, що вона позов не визнає повністю, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, так як не доведені належними та допустимими доказами. Позивачем не надано доказів укладення договорів, а саме заявки на отримання кредитів та підтвердження щодо укладення відповідних кредитних договорів. Вона (відповідач) не отримувала кредитні кошти, вони не надходили на реквізити її банківської платіжної картки. На підтвердження наявності заборгованості за кредитними договорами позивачем надано лише відомості щодо загального розміру несплачених кредитів та відсотків, які не відповідають умовам договору, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду, та зазначена сума, яка суперечить наданим кредитним договорам. Позивачем не надано доказів виконання фактором грошових зобов`язань за укладеними договорами факторингу, а тому не доведено наявність у нього права вимоги за кредитними договорами. З цих підстав відповідач просила відмовити у задоволенні позову, розгляд справи проводити без її участі. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників справи за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для його відкладення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 15 липня 2021 року між ТОВ «ІНВЕСТРУМ» та відповідачем було укладено кредитний договір № 09113-07/2021, який підписано електронним підписом клієнта, відтвореним шляхом використання клієнтом одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов цього договору товариство надало відповідачу фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Розмір кредиту становить 5000 грн., строк кредиту 30 днів, процентна ставка (добова) - 2,50 %.\~\~ 7 серпня 2021 року між ТОВ «КУ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та відповідачем було укладено кредитний договір № 3475404224/715349, який підписано електронним підписом клієнта, відтвореним шляхом використання клієнтом одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов цього договору товариство надало відповідачу фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Розмір кредиту становить 2000 грн., строк кредиту 30 днів, процентна ставка (добова) 2,5 %. 3 серпня 2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та відповідачем було укладено кредитний договір № 3475404224/453938, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов цього договору товариство надало відповідачу фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Розмір кредиту становить 2000 грн., строк кредиту 30 днів, процентна ставка (добова) 2,5 %. З матеріалів справи вбачається, що після укладення вищезазначених договорів відповідач змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] . У судовому засіданні встановлено, що відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання за вищевказаними договорами, унаслідок чого виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунків, наданих позивачем, становить: - за кредитним договором № 09113-07/2021 від 15 липня 2021 року 10400 грн., з якої 5000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 5400 грн. заборгованість за відсотками; - за кредитним договором № 3475404224/715349 від 7 серпня 2021 року 8000 грн., з якої 2000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 6000 грн. заборгованість за відсотками; - за кредитним договором № 3475404224/453938 від 3 серпня 2021 року 8000 грн., з якої 2000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 6000 грн. заборгованість за відсотками. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Частиною 1 ст. 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Статтями 626, 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. Частиною 1 ст. 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Інше щодо спору між сторонами законом не встановлено. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. При цьому, одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частинами 1 та 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» встановлено, що електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаними договорами, презумпція правомірності яких не спростована. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, ч. 1 ст. 513 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. У судовому засіданні встановлено, що: - 18 лютого 2022 року між ТОВ «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 18022022, відповідно до умов якого ТОВ «ІНВЕСТРУМ» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належне ТОВ «ІНВЕСТРУМ» право вимоги за кредитним договором № 09113-07/2021 від 15 липня 2021 року на загальну суму 10400 грн.; - 19 квітня 2022 року між ТОВ «КУ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 19042022-Є, відповідно до умов якого ТОВ «КУ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належне ТОВ «КУ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» право вимоги за кредитним договором № 3475404224/715349 від 7 серпня 2021 року на загальну суму 8000 грн.; - 19 квітня 2022 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 19042022-Г, відповідно до умов якого ТОВ «ГОУФІНГОУ» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належне ТОВ «ГОУФІНГОУ» право вимоги за кредитним договором № 3475404224/453938 від 3 серпня 2021 року на загальну суму 8000 грн. На підставі вищезазначеного та враховуючи те, що відповідач порушила взяті на себе зобов`язання, умов договорів не виконала та не бажає у повному обсязі погасити заборгованість за цими договорами у добровільному порядку, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за вказаними договорами. Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом та комісією, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Проте, суд не може погодитися з розміром нарахованих відсотків за користування кредитом відповідно до вищезазначених кредитних договорів, виходячи з наступного. Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до ст. 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№ 202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Визначаючи розмір відсотків, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за договорами № 09113-07/2021 від 15 липня 2021 року, № 3475404224/715349 від 7 серпня 2021 року та № 3475404224/453938 від 3 серпня 2021 року, суд виходить з наступного. Відповідно до кредитного договору № 09113-07/2021 від 15 липня 2021 року розмір кредиту становить 5000 грн., строк кредиту 30 днів, процентна ставка (добова, фіксована) 2,5 %. Таким чином, розмір відсотків відповідно до умов цього договору становить 3750 грн., виходячи з розрахунку: 5000 грн. (тіло кредиту) х 2,5 % (процентна ставка) х 30 днів (строк кредиту). Відповідно до кредитного договору № 3475404224/715349 від 7 серпня 2021 року розмір кредиту становить 2000 грн., строк кредиту 30 днів, процентна ставка (добова, фіксована) 2,5 %. Таким чином, розмір відсотків відповідно до умов цього договору становить 1500 грн., виходячи з розрахунку: 2000 грн. (тіло кредиту) х 2,5 % (процентна ставка) х 30 днів (строк кредиту). Відповідно до кредитного договору № 3475404224/453938 від 3 серпня 2021 року розмір кредиту становить 2000 грн., строк кредиту 30 днів, процентна ставка (добова, фіксована) 2,5 %. Таким чином, розмір відсотків відповідно до умов цього договору становить 1500 грн., виходячи з розрахунку: 2000 грн. (тіло кредиту) х 2,5 % (процентна ставка) х 30 днів (строк кредиту). Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договорами в загальному розмірі 15750 грн., з яких 8750 грн. - за кредитним договором № 09113-07/2021 від 15 липня 2021 року, 3500 грн. - за кредитним договором № 3475404224/715349 від 7 серпня 2021 року та 3500 грн. за кредитним договором № 3475404224/453938 від 3 серпня 2021 року. Доводи представника відповідача про те, що позивачем не надано доказів укладення договорів, що вона не отримувала кредитні кошти і вони не надходили на реквізити її банківської платіжної картки, що позивачем не доведено наявність у нього права вимоги за кредитними договорами, суд визнає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи. З витребуваної судом від АТ «СЕНС БАНК» за клопотанням представника позивача інформації та доказів (а.с. 152-164) вбачається, що на банківську картку, відкриту на ім`я відповідача, 15 липня 2021 року було зараховано грошові кошти у розмірі 5000 грн., 7 серпня 2021 року 2000 грн. та 3 серпня 2021 року 2000 грн.\~\~ З матеріалів справи чітко вбачається, що позивачем до позовної заяви додано витяги з реєстру боржників, з якими і пов`язано набуття позивачем права вимоги. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 3028 грн., що підтверджується матеріалами справи. Позовні вимоги задоволено на 59,66 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягають присудженню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1806,50 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: partial