Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» звернулося з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість у розмірі 70 463,71 грн. Позов обґрунтований тим, що 05 листопада 2021 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладений кредитний договір № 22039000544879, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 37 200,00 грн. з нарахуванням процентів за користування кредитом зі строком кредитування до 05 листопада 2023 року. 28 березня 2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладений договір факторингу № 28/03/2024, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 22039000544879 від 05 листопада 2021 року. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 70 463 грн. 71 коп., у тому числі: тіло кредиту 35 012 грн. 81 коп., заборгованості по відсоткам 0 грн. 62 коп., заборгованість по комісії 35 450 грн. 28 коп. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 05 лютого 2025 року, було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (виклику) сторін і відкрито провадження у справі, цією ж ухвалою сторонам було установлено строки для подання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив на позовну заяву (а.с.59). В судове засідання представник позивача не з`явилася, в позовній заяві зазначила про розгляд справи за її відсутності, у разі неявки відповідача просила ухвалити заочне рішення. Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився, був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Висновки за результатами розгляду заявлених вимог Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як визначено статтями 512, 514, 516 Цивільного кодексу України, кредитору зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом установлено і не заперечується сторонами, що 05 листопада 2021 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладений кредитний договір № 22039000544879, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 37 022,85 грн. з нарахуванням процентів за користування кредитом зі строком кредитування до 25 вересня 2024 року (а.с. 88). 28 березня 2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладений договір факторингу № 28/03/2024, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 22039000544879 від 05 листопада 2021 року (а.с. 13-16). Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 22039000544879 від 05 листопада 2021 року у розмірі 70 463 грн. 71 коп., у тому числі: тіло кредиту 35 012 грн. 81 коп., заборгованості по відсоткам 0 грн. 62 коп., заборгованість по комісії 35 450 грн. 28 коп. Зазначений розмір заборгованості підтверджується випискою по особовому рахунку, витягом з реєстру боржників, розрахунком заборгованості, випискою по особовому рахунку (а.с. 19-31, а.с. 18, а.с. 32-33). Вирішуючи спір, суд ураховує такі положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Дослідивши докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких мотивів. За ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З наданої суду копії виписки по особовому рахунку вбачається, що кредитні кошти на виконання договору надані, отже, кредитодавець свої зобов`язання за договором в цій частині виконав. Строк кредитування закінчився, однак [PERSON] має непогашену заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 70 463,71 грн. (тіло кредиту і відсотки за користування ним та комісії), що добровільно не сплачена. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Зокрема,статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі договору факторингу, копія котрого наявна у справі, банк передав своє право вимоги до відповідача позивачеві. Відомостей про добровільну сплату боргу новому кредиту справа не містить. Будь-яких спростувань доказів, що подані позивачем суду на обґрунтування викладених в позовній заяві обставин, відповідачем суду не надано. З урахуванням наведеного, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл фінанси» `до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають до задоволення у повному обсязі. Розподіл судових витрат. За змістом статті 141 ЦПК України,судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові ви трати,пов`язані з розглядом справи,покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. Крім того, позивач просив стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн., яку підтверджують договором про надання правничої допомоги № 43453613 від 18 вересня 2024 року (а.с.11-12), прайс листом з детальним описом робіт (а.с.34), актом № 22039000544879 від 18.12.2024 року про надання юридичної допомоги (а.с.10). Відповідно до ч.2ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п.2 ч.1ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За змістом норм ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. При цьому згідно статті 30 згаданого Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат(встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Сума заявлених позивачем до відшкодування відповідачем судових витрат на правничу допомогу адвоката не співмірна із складністю справи, оскільки адвокат не з`являвся в судові засідання та подав заяву про розгляд справи без його участі, тому визначені представником позивача витрати на правничу допомогу в сумі 6 000 грн. є неспівмірними зі складністю справи та фактично вчиненими послугами адвоката. Виходячи з принципу розумності, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000 грн.

Outcome: approved