Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

17 квітня 2025 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якої діє її представниця адвокатка Бойко С.В., до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна № Н/99-01853 від 12 липня 1999 року, а саме квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений між продавцями [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , та покупцями [PERSON] та [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої доньки [PERSON] , та зареєстрований на Регіональній універсальній біржі «Александр-Н», за яким покупці набули у власність вказаний об`єкт нерухомості, право власності на придбану квартиру зареєстровано у ОМБТІ та РОН. В обґрунтування вимог позивачка вказувала на те, що покупці та продавці за договором виконали всі істотні умови купівлі-продажу, покупці сплатили відповідну плату, зареєстрували право власності на придбану квартиру, продавці звільнили квартиру, проте нотаріально договір не оформили. На теперішній позивачка не має можливості розпорядитися придбаною квартирою через невідповідність договору купівлі-продажу чинному законодавству, що викликано протиріччями у законодавстві, тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. 14 травня 2025 року після отримання інформації щодо відомого зареєстрованого місця проживання відповідачки відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд відповідно до ст.279 ЦПК України. Ухвалою суду від 23 червня 2025 року залучено до участі у справі в якості співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] та в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивачки, [PERSON] та [PERSON] . Сторони у засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи повідомлялися належним чином. В матеріалах справи є заява представниці позивачки адвокатки Бойко С.В. про підтримання заявлених вимог та про слухання справи у відсутності сторони позивачки. Треті особи [PERSON] та [PERSON] подали суду заяви про підтримання заявлених вимог [PERSON] та розгляд справи у їх відсутності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] повідомлялася про дату, місце та час судового засідання шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, оскільки їх зареєстроване місце проживання невідомо, а також шляхом направлення судових повісток за останньою відомою адресою місця проживання, але кореспонденція повернулася до суду без вручення адресатам з довідками АТ «Укрпошта» - «Адресат відсутній за вказаною адресою», отже відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вони вважаються такими, що повідомлені належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомили, із клопотаннями до суду не зверталися. Враховуючи неявку належним чином повідомлених відповідачів в судове засідання, які не повідомили про причини неявки та не подали відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивачки, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. В ході розгляду справи\~було встановлено,\~що 12 липня 1999 року\~ [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені і в інтересах своїх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , продали, а [PERSON] та [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені і в інтересах своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , купили квартиру, яка складається із трьох кімнат, житловою площею 36,7 кв.м, загальною площею 61,7 кв.м, за адресою: [ADDRESS] . Договір зареєстрували на Регіональній універсальній біржі «Александр-Н», реєстраційний № Н/99-01853, але нотаріально його не посвідчили. 12 липня 1999 року на підставі даного договору за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано право власності на придбаний об`єкт нерухомості в ОМБТІ під № 22 у реєстровій книзі 324 пр. на сторінці 174. З матеріалів справи вбачається, що сторони правочину досягли згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу № Н/99-01853 від 12 липня 1999 року\~ квартири [ADDRESS] , свої зобов`язання за правочином виконали у повному обсязі: продавці звільнили квартиру, а позивачка та члени її сім`ї вселилися у квартиру, сплативши за це її вартість, зареєстрували своє місце проживання, оплачували комунальні послуги, тобто сторонами були дотримані всі вимоги статті 224 ЦК України. Згідно\~ст.55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1\~ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1\~ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Вказаний договір купівлі-продажу був вчинений 12 липня 1999 року, тобто під час дії\~ЦК УРСР 1963 року, який на той час регулював купівлю-продаж майна. Відповідно до\~ст.15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу» біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладенню з моменту її реєстрації на біржі. У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, в самому\~Законі України "Про товарну біржу"\~не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених\~ст. 15 цього закону\~до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі. Частиною другою\~статті 47 ЦК Української РСР\~передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами\~\~і відбулось повне або часткове виконання договору. У даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено як біржову операцію між продавцями [PERSON] , яка від свого імені та від імені і в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] , та покупцями [PERSON] та [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах своєї неповнолітньої доньки [PERSON] . Реєстрація на Біржі нерухомості права власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, на той момент не суперечила чинному законодавству.\~Інструкція «Про порядок Державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних і фізичних осіб"\~\~передбачала підставу для державної реєстрації - договорів купівлі-продажу і міни, зареєстровані біржею. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на\~ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", є підстави для визнання договору купівлі-продажу № Н/99-01853 від 12 липня 1999 року, оформленого на Регіональній універсальній біржі «Александр-Н», дійсним. Відповідно до ч. 2.ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~в редакції, що діє на теперішній час, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Здійснивши державну реєстрацію у Одеському міському бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомості за реєстровим № 22 права власності за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на спірне нерухоме майно, держава цим самим визнала право власності покупця на квартиру [ADDRESS] , як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. Отже, на підставі викладеного, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, оскільки зазначена угода цілком виконана сторонами, протизаконних дій не містить, і була укладена на біржі відповідно до норм\~ Закону України «Про товарні біржі», який діяв на той час, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved