Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

У жовтні 2023р. позивач Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії з лютого 2021р. по червень 2023р. у розмірі 260088,78 грн.; інфляційні втрати - 63344,01 грн.; 3,0 % річних - 11431,68 грн.; судовий збір в розмірі 5022,97 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що ним з 01 травня 2018р. здійснюється постачання теплової енергії. Відповідач є власником нежитлових приміщень з № 1 по № 16 групи приміщень № 42 в літ А, загальною площею 210,0 кв.м., по [ADDRESS] , та є споживачем послуг з постачання теплової енергії, яку постачає позивач. Разом з тим, відповідач в повному обсязі не оплачує надані позивачем послуги, внаслідок чого у останнього утворилась зазначена вище сума заборгованості. Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, через що позивач звернувся до суду із вказаним позовом про стягнення суми заборгованості, та в порядку ст. 625 ЦК України, інфляційних втрат, 3,0 % річних. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2023р. відкрито провадження по справі, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 22 лютого 2024р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що він не є споживачем комунальних послуг з постачання теплової енергії, оскільки зазначені нежитлові приміщення не перебувають в його користуванні та володінні, оскільки після завершення строку оренди цих приміщень, за договором оренди, укладеним 26 грудня 2019р. між відповідачем та [PERSON] , на строк з 01 січня 2020р. по 31 грудня 2020р., останній продовжує фактично користуватися цими приміщеннями не сплачує орендну плату і відповідні супутні платежі за надані комунальні послуги. Також відповідач звертав увагу суду, що в провадженні судів перебувають цивільні справи з приводу витребування спірних нежитлових приміщень, оспорення права власності відповідача на ці приміщення. Крім того, на думку відповідача, позивачем невірно проведено розрахунок суми заборгованості, який фактично перевищує три роки, та не враховані положення ст. 257 ЦК України, у зв`язку з чим стороною відповідача, в порядку ст. 267 ЦК України заявлено про застосування судом строків позовної давності. Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась. 12 лютого 2025р. на адресу суду надійшли письмові пояснення сторони позивача, в яких сторона заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зазначивши, що сума заборгованості за постачання теплової енергії розрахована вірно, під час складання позовної заяви стороною позивача була допущена технічна помилка та вказано період заборгованості з 01 лютого 2021р. по 30 червня 2023р., однак вірний період є з 01 листопада 2019р. по 30 червня 2023р. В судовому засідання представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав наведених у позові, просив суд позов задовольнити, наголошуючи, що власником нежитлових приміщень, згідно відомостей Державного реєстру речових прав є відповідач. Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав наведених у відзиві на позов, зазначивши, що в провадженні судів перебувають позови про оспорення права власності відповідача на спірні нежитлові приміщення, а також витребування цих приміщень на користь відповідача, при цьому звертав увагу суду, що відповідач позбавлений можливості користуватися та володіти нежитловими приміщеннями. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що відповідач є власником нежитлових приміщень з № 1 по № 16 групи приміщень № 42 в літ А, загальною площею 210,0 кв.м., по [ADDRESS] , з 12 серпня 2019р. Частиною 3 ст. 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує, вона не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Крім того, вимогами ст. 322 ЦК України визначено, що тягар утримання майна покладається на власника, а саме: власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму коштів), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Таким чином, наявність взаємовідносин між позивачем та відповідачем, а отже, і виникнення цивільних прав і обов`язків, підтверджується діями сторін: позивач здійснює надання житлово-комунальних послуг (постачання теплової енергії) до нежитлових приміщень відповідача, а останній отримує та користується даними послугами та відповідно зобов`язаний здійснювати оплату наданих житлово-комунальних послуг, а саме послуг з постачання теплової енергії. При цьому, судом враховано, щ протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною відповідача не було надано до суду жодного належного і допустимого доказу не отримання зазначених послуг з постачання теплової енергії до нежитлових приміщень відповідача. Згідно п. 5) ч. 1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 6 цього Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: 1) послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача; 2) послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом; 3) послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; 4) послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води; 5) послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання; 6) послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення; 7) послуг з поводження з побутовими відходами - суб`єкт господарювання, визначений виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку. Відносини між учасниками правовідносин в сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема, в частині надання послуг з центрального опалення врегульовано нормами Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання» та Правилами користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007р. за № 1198 (далі по тексту - Правила). Згідно із 5) ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання», споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Пунктом 4 Правил, встановлено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Відповідно до п. 29 Правил, теплова енергія постачається безперервно. В свою чергу, п. п. 36 Правил встановлює, що теплопостачальна організація зобов`язується забезпечувати протягом обумовленого в договорі часу безперервне постачання теплової енергії (за винятком нормативно встановлених перерв), підтримувати параметри теплоносія, що подається з колекторів джерела теплової енергії, на вході в теплову мережу споживача теплової енергії відповідно до температурного графіка теплової мережі, не допускаючи відхилення параметрів, визначених договором. Споживач теплової енергії зобов`язаний, зокрема, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил (п. 40 Правил). Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з розрахунком заборгованості, який було надано стороною позивача, та який не було спростовано стороною відповідача, відповідач має заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії з 01 листопада 2019р. по 30 червня 2023р. у розмірі 260088,78 грн. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії з 01 листопада 2019р. по 30 червня 2023р. у розмірі 260088,78 грн. Стосовно вимог позивача про стягнення інфляційних втрат та 3,0 % річних, то в цій частині позов підлягає частковому задоволенню, оскільки при здійсненні нарахування 3,0 % річних та інфляційних втрат, позивачем не були враховані положення постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022р. за № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», при цьому згідно наданого стороною позивача розрахунку за період часу з 01 лютого 2021р. по 30 червня 2023р., а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційні втрати - 20350,74 грн.; 3,0 % річних - 6172,27 грн. Заява сторони відповідача, в порядку ст. 267 ЦК України, не підлягає задоволенню, в силу положень п. 12, 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, в розмірі 4299,18 грн.

Outcome: partial