Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-03 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредитному договору №2001766878201 від 16.12.2020 року на підставі якого відповідачу видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 15000,00 грн., який пізніше було збільшено до 129750,89 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином, в зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 06.10.2024 року в сумі 207651,85 грн., з яких: 129750,89 грн. -\~заборгованість за кредитом, 77900,96 грн.\~- заборгованість за процентами, 0,00 грн.\~- заборгованість за комісією, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та судові витрати в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2024 року справу за вищевказаним позовом постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення вказаної ухвали на подання до суду відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, однак в позовній заяві просила суд здійснити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подав. Представник відповідача Лапшин В.В. в судове засідання не з`явився, однак через систему «Електронний суд» надав суду заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідача, крім того в даній заяві вказав, що позовні вимоги є необґрунтованими і недоведеними, посилаючись на наступне. Так, в заяві\~№2001766878201\~від 16.12.2020\~р.\~маються деякі\~дані не\~персоніфікованої карти,\~а дані\~персоніфікованої взагалі\~відсутні.\~В свою\~чергу,\~картка (фотокопія\~яка була\~надана 23.05.2025р.)\~і на\~думку відповідача\~начебто належала\~йому,\~містить як\~раз номер\~і 10\~цифр якої\~збігаються зі\~заявою від\~16.12.2020р.,\~також містить\~дату дії\~картки,\~а саме:\~10/23,\~таким чином\~враховуючи,\~що строк\~дії карти\~закінчився в\~жовтні 2023\~року,\~то відповідно\~і закінчився\~строк дії\~договору,\~після чого\~відсотки передбачені\~договором вже\~не можуть\~бути нараховані. Крім того, на думку представника відповідача,\~матеріали справи не містять підтверджень, що саме Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (в редакції від 12 серпня 2020 року) розумів відповідач та ознайомився і погодився саме з нею, підписуючи заяву про приєднання №2001766878201. Також вказує на те, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Крім того зазначає, що в довідці про збільшення кредитного ліміту, розрахунку заборгованості та виписці з особистого рахунку вказано прізвище відповідальної особи банки - [PERSON] , однак позивач не надав до суду доказів, того, що Є.М.Височин є уповноваженою особою, яка має право складати та засвідчувати вищевказані документи. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Частинами 1, 3\~статті 12 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). Судом встановлено, що 16.12.2020 року між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] згідно поданої Заяви №2001766878201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб було укладено кредитний договір; [PERSON] зазначив в заяві, що просить відкрити на його ім`я поточний рахунок та надати кредитну картку, встановити кредитний ліміт у розмірі 15000,00 грн. Згідно довідки про збільшення кредитного ліміту по договору №2001766878201 від 16.12.2020 року відповідачу було встановлено кредитний ліміт з 16.12.2020 року 15000,00 грн., який в подальшому неодноразово змінювався, зокрема з 26.09.2024 року кредитний ліміт встановлено на суму 129750,89 грн. Згідно Заяви №2001766878201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб відповідач прийняв пропозицію банку на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в повному обсязі. Згоду на укладення договору про надання банківських послуг відповідач особисто засвідчив своїм підписом. Зі змісту вищевказаної Заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, вбачається, що всі умови отримання кредиту, встановлюються Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який в свою чергу був розміщений на сайті самого Банку. Однак, в публічній пропозиції АТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (в редакції від 12 серпня 2020 року), яка долучена до матеріалів справи, відсутній підпис відповідача. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розумів відповідач та ознайомився і погодився саме з нею, підписуючи заяву про приєднання. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретний запропонований відповідачу договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, наданий банком договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Отже, надана позивачем роздруківка Публічної пропозиції АТ ПУМБ на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в редакції, що діє з 12.08.2020 року, не може бути належним доказом у справі, та не може бути прийнята до уваги, оскільки вказана Публічна пропозиція не містить в собі підпису відповідача, при цьому, її зміст повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Відповідна правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19. Що стосується паспорту споживчого кредиту, як доказу, то Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.05.2022 року у справі № 393/126/20 зазначив наступне: Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Крім того, суд враховує те, що кредитний договір укладено між сторонами процесу 16.12.2020 року, однак позивач в позовній заяві не зазначає яку саме було надано карту відповідачу, натомість в заяві №2001766878201 від 16.12.2020 року зазначено номер кредитної картки миттєвого випуску (не персоніфікована) [NUMBER] , тобто маються деякі дані не персоніфікованої карти, а дані персоніфікованої взагалі відсутні. В свою чергу фотокопія картки, яка була надана суду стороною відповідача 23.05.2025 року, містить як раз номер і 10 цифр якої збігаються зі заявою від 16.12.2020 року, а також містить дату дії картки, а саме: 10/23, тобто до жовтня 2023 року. Позивач стверджує, що кредитний договір укладено між сторонами процесу 16.12.2020 року і кредитною карткою [PERSON] користувався і здійснював платежі до 31.08.2023 року, що відображено в розрахунку заборгованості та виписках по рахунку. Однак, Верховний Суд України в Постанові № 6-127цс14 від 22.10.2014 року зазначив, що Відповідно до умов договору, укладеного ПАТ КБ ПриватБанк і [PERSON], кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання відповідає строку дії картки. Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов`язання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов`язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки. Таких же висновків дійшов і Верховний Суд: Доводи касаційної скарги про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не пропустило строк звернення до суду за захистом порушеного права з посиланням на те, що строк дії кредитного договору не закінчився, є необгрунтованими, оскільки автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов`язання , а є способом подовження виконання зобов`язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-127цс14). (Постанова від 17.06.2019 року по справі №206/8068/14-ц). Аналогічні висновки містяться у Постанові Верховного Суду по справі №569/13606/17 від 03.06.2020 року. Таким чином, враховуючи той факт, що строк дії картки закінчився в жовтні 2023 року, тому відповідно закінчився і строк дії договору, на підставі чого відсотки передбачені договором вже не можуть бути нараховані, а відповідальність в такому випадку передбачена ст.625 ЦК України. Натомість Банк надав розрахунок заборгованості з якого вбачається, що станом на 06.10.2024 року, Банк нараховував [PERSON] в період з 17.12.2020 року по 30.08.2024 року - 129750,89 грн. заборгованості за кредитом, та в період з 30.01.2021 року по 30.08.2024 року - 77900,96 грн. заборгованості за відсотками. Однак, враховуючи вищевказане, та беручи до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем, сума заборгованості відповідача по відсоткам станом на 30.10.2023 року (строк дії картки) складає 25988,51 грн. Відповідно до ст.ст.526, 1054 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього\~Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1050\~ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст.1048 цього Кодексу. За частиною 1 ст. 530\~ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст. 629\~ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За приписами ст.ст.549, 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені). На підставі\~вищевикладеного суд\~приходить до\~висновку,\~що розмір\~заборгованості за\~кредитним договором№2001766878201 від 16.12.2020 року становить 155739,40 грн, з яких: заборгованість за кредитом 129750,89 грн., заборгованість за процентами 25988,51 грн., а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором №2001766878201 від 16.12.2020 року підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених відносно них позовних вимог. Оскільки судом позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених відносно нього вимог підлягають до стягнення судові витрати у розмірі 1868,87 грн.

Outcome: partial