Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Стислий виклад позиції учасників процесу 19 травня 2025 року адвокат Фрей Андріан Васильович звернувся до суду, в інтересах позивача [PERSON] до Лопатинської селищної ради про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування та встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, просить суд: встановити факт, що [PERSON] , який помер [INFO] , перебував на утриманні [PERSON] із січня 1996 року до дня її смерті, [INFO] ; встановити факт прийняття [PERSON] , який помер [INFO] спадщини після смерті - [PERSON] , яка померла [INFO] , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном; визнати за Позивачем - [PERSON] право власності на земельну ділянку загальною площею 1,8428 га, кадастровий номер: 4623955000:03:000:0423; земельна ділянка загальною площею 0,5537 га, кадастровий номер: 4623955000:03:000:0418, в порядку спадкування після смерті [PERSON] (помер [INFO] ) який в свою чергу прийняв спадщину шляхом вступу у володіння і управління спадковим майном та як такий, що перебував на утриманні [PERSON] , яка померла [INFO] , що належали їй згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 034799 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10380 від 17.07.2000. Позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що після смерті [PERSON] , її спадкоємцем є цивільний чоловік [PERSON] , який прийняв спадщину шляхом перебування на утримані у своєї цивільної дружини та фактично вступив у володіння та управління спадщиною та прийняв її, шляхом постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини (фактичне прийняття спадщини). Після смерті [PERSON] (який помер [INFO] ) спадщину за законом прийняв його внук [PERSON] про, що свідчить свідоцтво про право на спадщину від 23 жовтня 2000 року. Спадкова справа була заведена у Радехівській державній нотаріальній конторі Львівської області за №158/2000 рік. Державним нотаріусом Медведюк З.С. (виконуюча обов`язки завідувача Радехівської державної нотаріальної контори Львівської області) при видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилося після смерті гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме: земельні ділянки загальною площею 2,3966 га, на території Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області було встановлено, що Державний акт на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ № 034799, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10380 від 17.07.2000, тобто після смерті спадкодавця, а відповідно до ст. 9 Цивільного кодексу УРСР, що був чинним на той час, правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю (а.с.3-16). Заяви та клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі Своєю ухвалою від 22 травня 2025 року суд відкрив провадження у справі, постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання (а.с.1-2). Суд своєю ухвалою від 11 червня 2025 року закрив підготовче судове засідання та призначив справу до судового розгляду по суті (а.с.65). Представник позивача Фрей А.В. у судовому засіданні позовну заяву підтримав повністю та просив їх задовольнити. Представник відповідача Лопатинської селищної ради в судове засідання не прибув. 10.06.2025 подав до суду заяву, у якій просив суд розгляд справи проводити без його участі та прийняти рішення, що відповідатиме вимогам чинного законодавства (а.с.55-56). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався відповідач. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він проживає по сусідству та підтверджує той факт, що [PERSON] , перебував на утриманні [PERSON] із січня 1996 року до дня її смерті та після її смерті вступив в управління та володіння спадковим майном. Вони проживали як чоловік та дружина, у них були гарні відносини. Установлені судом фактичні обставини справи [PERSON] постійно проживав у цивільному шлюбі разом із гр. [PERSON] в [ADDRESS] та був на її утриманні, що підтверджує довідка № 06/38-2005 від 22 липня 2024 року видана виконкомом Лопатинської селищної ради (а.с.29). Відповідно до Акту № 0802/07-88 від 08.08.2024 про встановлення фактичного проживання за адресою [ADDRESS] (колишня [ADDRESS] , який складений комісією в складі Завідувача сектору з питань соціального захисту населення - Андріїв О.А.; Спеціаліста І-категорії сектору з питань соціального захисту населення Павлик І.М.; Завідувача ВОБ Пашкевич В.Ю. та сусідів [PERSON] , [PERSON] про те, що за вище зазначеною адресою [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, були пов`язані спільним побутом (а.с.18). Відповідно до довідки, виданої виконкомом Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області №06/38 від 24.09.2024 року, встановлено, що згідно з рішенням VІ сесії ХХІІІ скликання Лопатинської селищної ради від 14.09.1999 в селищі Лопатин [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] (а.с.30). [INFO] померла [PERSON] (надалі «Спадкодавець_1»), у віці 70 років в смт.Лопатин, Радехівського району Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис за № 14, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.05.1997 (а.с.46). [INFO] помер [PERSON] (надалі «Спадкодавець_2»), у віці 80 років в смт. Лопатин Радехівського району Львівської області, що підтверджує Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане повторно 07 серпня 2024 року Радехівським відділом реєстрації актів цивільного стану у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.45). На момент смерті Спадкодавця_1 - [PERSON] , яка померла [INFO] , разом з нею на момент смерті проживав Спадкодавець_2 - [PERSON] , який здійснював догляд за [PERSON] , а остання в свою чергу утримувала його матеріально, що підтверджується наступним. Починаючи орієнтовно з 1990 року Спадкодавець_2 [PERSON] перебував на повному утриманні своєї цивільної дружини Спадкодавця_1 [PERSON] , оскільки тяжко захворів та став непрацездатним. Маючи поважний вік він отримував дуже мізерну пенсію, а [PERSON] , яка єдина постійно з ним проживала в його будинку надавала йому матеріальну допомогу (давала кошти та купувала ліки, оплачувала комунальні послуги та ін.), тобто фактично повністю забезпечувала його лікування та утримувала. Факт утримання [PERSON] свого непрацездатного цивільного чоловіка [PERSON] та факт вступу в управління майном після її смерті підтвердив свідок [PERSON] , який проживає в смт.Лопатин, Шептицького району Львівської області, не довіряти показам якого у суду немає підстав ( а. с. 82). Відтак Спадкодавець_2 [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті своєї цивільної дружини [PERSON] (Спадкодавець_1), оскільки на день її смерті перебував на її утриманні та спільно проживав з нею фактично більше 5-ти років (згідно із ст. 531 ЦК УРСР). Після смерті Спадкодавця_1 - [PERSON] відкрилася спадщина та залишилось спадкове майно, зокрема: земельні ділянки, загальною площею 2,3966 га, на території Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ № 034799 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 10380 від 17.07.2000. Згідно з планом зовнішніх меж земельної ділянки вбачається, що спадкодавцю було передано наступні земельні ділянки: земельна ділянка загальною площею 1,8428 га, кадастровий номер: 4623955000:03:000:0423; земельна ділянка загальною площею 0,5537 га, кадастровий номер: 4623955000:03:000:0418 (а.с.27-28, 19-24). Відповідно до рішення Радехівської районної ради Львівської області ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання від 23 червня 2000 року про затвердження проекту передачі земельних часток /паїв/ в натурі та видачу державних актів на право приватної власності на землю громадянам смт.Лопатин Лопатинської селищної ради, було прийнято наступні рішення: 1. Затвердити проект передачі земельних часток /паїв/ у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам селища Лопатин Лопатинської селищної ради на площі - 1022,86 га, в тому числі ріллі 1022,86 га, враховуючи якісну оцінку земель. 2. Передати у приватну власність громадянам смт.Лопатин земельні ділянки частки (паї) згідно додатку №1, та видати ім державні акти на право приватної власності на землю. Відповідно до списку осіб смт.Лопатин, Лопатинської селищної ради, які мають право на середню земельну частку пай вбачається, що у списку зазначена Спадкодавець_1 [PERSON] , якій було передано земельні ділянки загальним розміром 2,3966 га, з них 1,8429 га, - рілля та 0,5537 га, - рілля (а.с.37-40). Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-9940676912024 від 03.06.2024, земельній ділянці, загальною площею 1,8428 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва присвоєний кадастровий номер 462395500:03:000:0423, що розташована на території Лопатинської громади Червоноградського (колишнього Радехівського) району, Львівської області. Дана земельна ділянка сформована згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 034799 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 10380 від 17.07.2000 (а.с.22-24). Відповідно до витягу № НВ-9949123442024 від 24.09.2024 року із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером: 462395500:03:000:0423, має нормативно-грошову оцінку в розмірі - 66 709,77 грн (а.с.25). Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-994067642024 від 03.06.2024 земельній ділянці, загальною площею 1.0495 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва присвоєний кадастровий номер 4623955000:03:000:0418, що розташована на території Лопатинської громади Шептицького (колишнього Радехівського) району, Львівської області. Дана земельна ділянка сформована згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ № 034799 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 10380 від 17.07.2000 (а.с.19-21). Відповідно до витягу № НВ-994912352204 від 24.09.2024 із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером: 4623955000:03:000:0418, має нормативно грошову оцінку в розмірі - 13 273,90 грн (а.с.26). Відповідно до вищезазначеного загальна оцінка земельних ділянок згідно з Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії І-ЛВ № 034799 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 10380 від 17.07.2000, становить 79 983,67 грн. Після смерті [PERSON] (який помер [INFO] ) спадщину за законом прийняв його внук [PERSON] про, що свідчить Свідоцтво про право на спадщину від 23 жовтня 2000 року. Спадкова справа була заведена у Радехівській державній нотаріальній конторі Львівської області за №158/2000 рік (а.с.43-44, 69-78). Відповідно до Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 22 травня 1984 року Лопатинською селищною радою Радехівського району Львівської області, [PERSON] народився [INFO] в смт. Лопатин, Радехівського району, Львівської області. Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.41). Згідно із Свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим 16 січня 1959 року Лопатин ЗАГС Львівської області, [PERSON] народився [INFO] в м. Белз, Львівської області. Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.42). Отже, позивач [PERSON] є онуком [PERSON] (Спадкодавця 2), який прийняв спадщину за законом після його смерті. В свою чергу [PERSON] (Спадкодавець 2) прийняв спадщину від своєї цивільної дружини [PERSON] (яка померла [INFO] ) оскільки перебував на утриманні померлої більше ніж один рік до її смерті. Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій винесеної Державним нотаріусом завідувачем Соснівської державної нотаріальної контори Львівської області, в порядку заміщення виконуюча обов`язки завідувача Радехівської державної нотаріальної контори Львівської області Медведюк З.С. від 19.09.2024 № 400/02-31 встановлено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилося після смерті гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме на земельні ділянки надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Лопатинської селищної ради Червоноградського району (колишнього Радехівського), Львівської області, спадкоємцем якої був [PERSON] , який помер [INFO] , прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових справ, було встановлено, що Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 034799 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10380 від 17.07.2000, тобто після смерті спадкодавця, а відповідно до ст. 9 Цивільного кодексу УРСР, що був чинним на той час, правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю. Таким чином [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, на майно що залишилося після смерті гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме на майно - земельні ділянки надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Лопатинської селищної ради Шептицького району (колишнього Радехівського), Львівської області (а.с.35-36). Як видно з витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 78424755 від 19.09.2024, виданого Соснівською державною нотаріальною конторою Львівської області, після смерті Спадкодавця 1 - [PERSON] , яка померла [INFO] , інформація у спадковому реєстрі відсутня, тобто спадкова справа не відкривалася, а жоден документ про отримання спадкового майна не видавався. Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до вимог ст. 12, 229 ЦПК України ці докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за заповітом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. Позиція суду Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Норми права, які застосував суд, та мотивована оцінка наведених сторонами аргументів До спірних правовідносин, які виникли між сторонами щодо спадкування, суд застосовує норми Цивільного кодексу України (ЦК України) та Цивільного кодексу Української РСР (ЦК УРСР). Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникало відповідно до норм ст. 529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Таким чином, на спадкові правовідносини після смерті Спадкодавця 1 [PERSON] , яка померла [INFO] , та Спадкодавця 2 [PERSON] , який помер [INFO] , поширюються норми ЦК УРСР, оскільки спадщина відкрилася до 1 січня 2004 року. На підставі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. З огляду на ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтями 549, 5534 Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17. Отже, позивач прийняв спадщину після смерті Спадкодавця 2 [PERSON] , вступивши у фактичне володіння та управління спадковим майном. З огляду на ст. 531 ЦК УРСР до числа спадкоємців за законом належать також непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. За змістом ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема: родинних відносин між фізичними особами; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»: «Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за. наявності інших спадкоємців і спору між ними». У п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.63.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди (п.2 ст.273 ЦПК), якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови \\ встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним (ст.531 Цивільного Кодексу України не менше одного року. Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Сулу від 22 жовтня 2020 року у справі №210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі №520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі №210/2422/16-ц. Відповідно до листа Верховного Суду України від 1 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. Ні отримання непрацездатною особою пенсії, ні її окреме проживання від спадкодавця не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування на утриманні. Суб`єктами звернення до суду із заявами про встановлення факту перебування особи на утриманні можуть бути фізичні особи, в яких на підставі чинного законодавства у разі встановлення факту виникає відповідне право, чи їх представники. Разом із цим, обставина, що Спадкодавець 2 перебував на утриманні Спадкодавця 1 підтверджується показами свідка, який в судовому засіданні показав, що [PERSON] утримувала та забезпечувала [PERSON] всім необхідним, тобто її допомога була основним і постійним джерелом засобів до його існування протягом року до дня її смерті. Факт, що [PERSON] вступив в управління та володіння спадковим майном також знайшло своє підтвердження у судовому засіданні. Відтак, на підставі ст. 531 ЦК УРСР, ст. 549 ЦК УРСР спадкоємцем за законом до майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , є [PERSON] , оскільки він перебував на утриманні померлого більше ніж один рік до дня смерті та вступив в управління та володіння майном. Крім того, позивач довели належними та допустимими доказами факт, що Спадкодавець 2 [PERSON] та Спадкодавець 1 [PERSON] проживали однією сім`єю зі Спадкодавцем_1 - [PERSON] більше одного року (а фактично, більше п`яти років) до часу відкриття спадщини, що встановлено у судовому засіданні. Також, обставини, щодо встановлення фактів не спростовані відповідачами та доведені позивачами у судовому засіданні. Отже, вимоги позивачів про встановлення таких юридичних фактів необхідно задовольнити. Отже, відповідно до ст. 531 ЦК УРСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Відтак, згідно із ст. 531 ЦК УРСР спадкоємцем за законом до майна померлої Спадкодавця 1 - [PERSON] , яка померла [INFO] є її утриманець (цивільний чоловік) - [PERSON] (Спадкодавець 2), оскільки він перебував на утриманні померлої більше ніж один рік до її смерті. В свою чергу спадкоємцем після смерті [PERSON] - Спадкодавця 2, який помер [INFO] є його онук [PERSON] , який прийняв спадщину після його смерті. Як зазначив ВС КЦС у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, належним способом захисту, якщо вбачаються перешкоди в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, є звернення сторони до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. За правилами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст. 81, 131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Враховуючи, що позивач [PERSON] прийняв спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки в нотаріальній конторі не може, суд дійшов висновку, що позовні вимоги сторони позивача встановлення фактів та про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такі потрібно задовольнити. Щодо розподілу судових витрат У зв`язку з клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Outcome: approved