Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернулася до суду із позовом, у якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що сторони записані батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідач ухиляється від сплати аліментів на дитину, має заборгованість, з народження дитини фінансової допомоги не надавав, не цікавиться розвитком дитини, не приділяє дитині жодної уваги. Вихованням та утриманням дитини займається мати. Указані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 10.02.2025 відкрито загальне позовне провадження. 25.04.2025 на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 28.04.2025 закрито проведення підготовчого провадження, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Позивач пояснила , що між ними з відповідачем з 2015 року обірвались зв`язки. До цього часу періодично відповідач міг зателефонувати, але останні 6 років ніяк не цікавиться дитиною, як дізнався, що вона народила дитину у іншому шлюбі. Від відповідача заяв по суті справи до суду не надійшло, останній не скористався своїм процесуальним правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, у судові засідання не з`являвся, про розгляд справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Фіксування судового процесу здійснювалося за допомогою звукозаписувального технічного пристрою на підставі ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Частиною першою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення змісту частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У частині першій статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У справі «Ілля Ляпін проти росії» (заява (№70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі №760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі №753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі №552/2947/19 та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. Подібний висновок викладено у постанові від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19. Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №461/7387/16-ц). Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17, від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18, від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18, від 11 вересня 2020 року у справі №357/12295/18, від 29 липня 2021 року у справі №686/16892/20. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивачку. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , записані: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії - [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] , змінила прізвище на " [PERSON] " [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Бердичівським міськрайонним судови Житомирської області 30.01.2024 видано судовий наказ у справі № 274/764/24, яким вирішено стягувати з боржника - [PERSON] , [INFO] , на користь стягувача - [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.01.2024 і до повноліття дитини. Відповідно до довідки від 06.11.2024 за № 7/75027252 Бердичівського ВДВС у Бердичівському районі Житомирської області, [PERSON] 16.05.2024 пред`явила до виконання судовий наказ № 274/764/24 Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області. Аліменти від [PERSON] на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] за період з 01.05.2024 по 31.10.2024 [PERSON] через відділ ДВС не отримувала. Позивач та дитина [PERSON] , [INFO] , проживають разом за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 11.11.2024 за № 149, виданою Райгородоцькою сільською радою Бердичівського району Житомирської області. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 23.04.2025 за № 107, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню доньки, тому [PERSON] звернулася до суду про позбавлення його батьківських прав. Працівником міської служби у справах дітей проведена бесіда з [PERSON] , яка повідомила, що після народження доньки, [PERSON] , [PERSON] ніде не працював, вживав спиртні напої, в родині були постійні сварки. В лютому 2015 року [PERSON] разом з дітьми змінила місце проживання, залишивши [PERSON] . Всі обов`язки по вихованню та утриманню доньки [PERSON] взяла на себе. Під час бесіди з малолітньою [PERSON] , працівником міської служби з`ясовано, що вона не пам`ятає батька, оскільки бачила його рідко, а за останні 3,5 роки зовсім відсутній з ним зв`язок. На даний час [PERSON] вважає своїм батьком [PERSON] . Під час підготовки питання на розгляд комісії з питань захисту прав дитини працівники міської служби у справах дітей неодноразово телефонували батькові, але він не відповідав на телефонні дзвінки. [PERSON] за місцем його проживання залишено виклик на засідання комісії з питань захисту прав дитини. На засідання комісії з питань захисту прав дитини 16.04.2025 з`явилася [PERSON] , малолітня [PERSON] , [PERSON] не з`явився. [PERSON] повідомила членам комісії, що бажає позбавити [PERSON] батьківських прав, тому що він свідомо самоусунувся від виконання батьківських обовязків відносно доньки, [PERSON] : не займається її вихованням, не цікавився навчанням доньки, станом її успішності, не проявляє ніякої турботи про дитину, не утримує матеріально, не цікавиться станом здоров`я доньки, не підтримує ніяких стосунків з нею. [PERSON] своїм батьком вважає теперішнього чоловіка матері, [PERSON] . Малолітня [PERSON] повідомила, що не заперечує щоб [PERSON] позбавили батьківських прав, погано пам`ятає його, татом вважає [PERSON] , свого вітчима. Члени комісії ознайомилися з довідкою Бердичівського ВДВС Житомирської області від 06.11.2024 № 7/75027252 щодо заборгованості по аліментах у [PERSON] перед [PERSON] , характеристикою наданою адміністрацією Великоп`ятигірського закладу дошкільної освіти «Теремок» від 11.11.2024 № 9, з якої вбачається, що [PERSON] доньку в садочок не приводив і не забирав, ніяких заходів не відвідував. За весь час перебування дівчинки в закладі батька жодного разу не було, характеристикою, наданою адміністрацією Великоп`ятигірської гімназії Райгородоцької сільської ради від 13.11.2024 №97, батько, малолітньої [PERSON] , [PERSON] , участь у вихованні доньки не бере, не відвідує шкільні заходи, батьківські збори, інформацією КНП «Райгородоцький Центр первинної медико-санітарної допомоги» Бердичівського району Житомирської області, де вказано, що малолітня [PERSON] на медичні огляди приходить у супроводі матері, [PERSON] . Батько дівчинки, [PERSON] , жодного разу не цікавився її станом здоров`я та вирішили (одноголосно) надати до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Члени комісії з питань захисту прав дитини ознайомилися з наданими документами та прийняли рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні 10.07.2025 з`ясовано думку дитини [PERSON] , яка пояснила, в силу свого віку, що не пам`ятає тата. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що знайома з позивачем більше 20 років, знає відповідача. Вже більше 5 років відповідача не бачила. Дитина його не згадує, називає батьком теперішнього чоловіка позивача. Вислухавши пояснення позивача, її представника, з`ясувавши думку дитини, дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків, свідомого нехтування ним своїми обов`язками і допускається тоді, коли неможливо змінити ставлення батьків до виховання дитини. Разом з цим, матеріалами справи та дослідженими доказами не підтверджується, що відповідач свідомо та остаточно знехтував своїми обов`язками відносно дитини, втратив цікавість до неї, а інтереси дитини вимагають застосування такого крайнього заходу як позбавлення батька батьківських прав. Позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. Суд звертає увагу на те, що висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача є таким, що має рекомендаційний характер, оскільки в ньому не зазначено наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування [PERSON] своїми обов`язками, що у свою чергу були б законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2021 року (справа №243/13192/19-ц). Вказаний висновок оцінений судом у сукупності з іншими доказами і сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав. Отже, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки докази, подані позивачем, не свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а також про необхідність застосування такого виключного заходу саме в інтересах дітей. Натомість необґрунтоване та передчасне позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено. Посилання позивача на те, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки не може бути підставою для задоволення позову, оскільки простої бездіяльності з боку батька недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька призвела до розриву зв`язків між ним та дитиною, то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька батьківських прав. (постанова Верховного Суду від 04 квітня 2024 року у справі №553/449/20). Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач жорстоко поводиться з донькою. Зокрема, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності у зв`язку із неналежним поводженням щодо доньки, вчиняв насильство по відношенню до неї. Щодо посилання заявника на те, що відповідач зловживає спиртними напоями, то суд зазначає, що хронічний алкоголізм за визначенням терміну відноситься до тяжких захворювань, пов`язаних з повним ураженням вольової сфери людини. Наявність у особи захворювання «хронічний алкоголізм» (як і будь-якого іншого захворювання) повинна підтверджуватись відповідним медичними висновком або довідкою. Таких доказів матеріали справи не містять, і позивачем не надано суду. Також, доказів того, що до відповідача застосовувались будь-які заходи впливу, які виявилися безрезультатними, тобто доказів того, що відповідач систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки матеріали справи не містять. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склалися, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові про позбавлення батьківських прав [PERSON] відмовити повністю, однак, ураховуючи поведінку відповідача по виконанню своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої дитини, його слід попередити про необхідність змінити ставлення до виховання доньки [PERSON] , [INFO] , що узгоджується з пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». Також суд покладає на орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області контроль за виконанням батьківських обов`язків [PERSON] . Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2024 року у справі №735/308/21 (провадження №61-10098св23). V. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки в позові відмовлено.

Outcome: dismissed