Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Укрглобал-Фінанс" звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просили суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за Договором № 981099 про надання споживчого кредиту від 07.04.2023 р., станом на 26.01.2024 р. у розмірі 96 192,00 грн., яка складається з 15 000,00 грн. заборгованості за кредитом, та 81 192,00 грн., заборгованості за процентами, судових витрат у розмірі 2 422,40 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі укладеного Договору № 981099 про надання споживчого кредиту від 07.04.2023 р., Товариством з обмеженою відповідальністю "СЛОН КРЕДИТ", Відповідачці надано кредит у розмірі 15 000,00 грн., строком користування до 01.04.2024 р. Згідно до п. 1.5 Кредитного договору, Позичальник сплачує за користування кредитом фіксовану процентну ставку в розмірі 1,99 % в день (726,35 % річних). 26.01.2024 р., між ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" та ТОВ "ФК Укрглобал-Фінанс", укладено Договір факторингу № 2601-24-1 від 26.01.2024 р., відповідно до умов якого право вимоги за Договором № 981099 про надання споживчого кредиту від 07.04.2023 р., перейшло до ТОВ "ФК Укрглобал-Фінанс". У зв`язку з невиконанням відповідачкою умов договору станом на 26.01.2024 року має місце заборгованість в розмірі 96 192,00 грн., з яких 15\~000 грн. заборгованість за кредитом; 81\~192,0 грн. заборгованість за процентами. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.07.2024 року відкрито провадження у зазначеній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачкою надано до суду відзив, у якому вона вказує, що між нею, та позивачем жодних договорів не укладалося. Про перехід права вимоги від ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" до позивача її не повідомлено. До ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" вона зверталася за отриманням споживчого кредиту, чи було між ними укладено Договір від 07.04.2023 р., їй не відомо оскільки все відбувалося онлайн, кошти вона отримала на картковий рахунок. В перший місяць вона не змогла сплатити кошти, але у всі наступні періоди, з метою повернення коштів, неодноразово телефонувала до ТОВ "СЛОН КРЕДИТ", намагалася сплатити тіло кредиту, однак на телефонні дзвінки ніхто не відповідав, а в банках повідомили що рахунок заблоковано. Вважає, що саме з вини ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" вона не змогла своєчасно повернути кошти. На сьогодні, тіло кредиту в розмірі 15\~000,00 грн. може повернути в повному обсязі, нараховані відсотки в сумі 81\~192,00 грн., вважає безпідставними. Умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором вважає несправедливими. В матеріалах справи відсутній попередній розрахунок витрат на правову допомогу, а складання позову у дані справі не потребувало аналізу великої кількості документів. Надання допомоги фізичною особою підприємцем у даній справі зводилося до складання позовної заяви, клопотання, з мінімальною кількістю доказів, які є типовими для даної категорії справ. Представником позивача надані додаткові пояснення, де він просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав, просив суд розглянути справу за його відсутності за наявними доказами у справі, просив винести заочне рішення. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги визнає частково у розмірі боргу за тілом кредиту. На підставі ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України\~суд ухвалює рішення у справі рішення за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 07.04.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СЛОН КРЕДИТ" та [PERSON] укладено Договір № 981099 про надання споживчого кредиту від 07.04.2023 р. Відповідачці надано кредит у розмірі 15\~000 грн. строком користування 360 днів до 01.04.2024 року. Договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://sloncredit.ua та підписанням кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Згідно до п. 1.5 Кредитного договору, Позичальник сплачує за користування кредитом фіксовану процентну ставку в розмірі 1,99 % в день (726,35 % річних). Згідно до п. 2.1 Кредитного договору, Відповідач отримала кошти у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Відповідача. Сума кредиту була перерахована на електронний платіжний засіб [NUMBER] відповідачки. 26.01.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "СЛОН КРЕДИТ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК Укрглобал-фінанс", укладено Договір факторингу № 2601-24-1 від 26.01.2024 р., відповідно до умов якого право вимоги за Договором № 981099 про надання споживчого кредиту від 07.04.2023 р., перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Укрглобал-фінанс". Відповідно до розрахунку наданого позивачем заборгованість відповідачки за кредитним договором станом на 26.01.2024 року становить 96\~192,00 грн., з яких : 15\~000 грн. заборгованість за кредитом; 81\~192,0 грн. заборгованість за процентами. Під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що було надано у позику відповідачці грошові кошти у сумі в сумі 15\~000,00 грн., доказів, що відповідачка у встановлений строк виконала свої зобов`язання за вказаним договором матеріали справи не містять. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Вимогами ч. 1\~ст. 1047 ЦК України\~встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. В свою чергу, приписами ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частинами 1, 2 ст.\~639\~ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо\~законом\~ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст.\~203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом ст.\~204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена\~законом\~або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1ст.\~205\~ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.\~207\~ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених\~законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Правилами ст.\~12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Факт укладення кредитного договору відповідачкою не оспорюється, що з огляду на положення ст.\~204\~ЦК України щодо презумпції правомірності правочину та ненадання суду доказів оспорювання кредитного договору відповідно до ст.\~1051\~ЦК України свідчить про дійсність договірних відносин, що виникли між сторонами. Згідно з вимогами ст. ст.\~525,\~526 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, відповідно до ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. ч.\~\~1, 2\~ст. 612 ЦК України\~визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.\~\~Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Отже, ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс», як новий кредитор, набуло право вимоги до [PERSON] за укладеним кредитним договором у відповідних сумах, які також підтверджуються іншими наявними в матеріалах справи документами. Відповідачка умови договору не виконує. Позивач просить суд стягнути відсотки у розмірі 81\~192,00 грн. відповідно до п. 1.5 Кредитного договору за ставкою 1,99 за кожен день користування (726,35% річних) за період з 07.04.2023 року по 26.01.2024, при цьому, сума нарахованих в такому порядку відсотків є очевидно непропорційною до суми зобов`язання, оскільки перевищує її більше ніж у п`ять разів та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права і принципам, встановленим у п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК України. З огляду на наведене, суд, при вирішенні питання щодо стягнення відсотків в даній справі, з огляду на необхідність беззаперечного дотримання принципів справедливості, добросовісності і розумності, вважає за необхідне зменшити розмір відсотків до розміру заборгованості по кредиту, а саме: до 15 000, 00 грн. Отже, зважаючи на об`єктивні обставини, що склалися в межах цієї справи, які підтверджуються належними та допустимими письмовими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідачки на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 15 000, 00 грн. та заборгованість за відсотками 15 000, 00 грн., а всього 30 000,00 грн. Відповідачка, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не змогла ефективно здійснити свої права, бути поінформованою про дійсні умови кредитування первісного кредитора ТОВ «Слон кредит», які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. А тому на думку суду, укладання\~\~ [PERSON] \~\~договору перетворюється на непомірний тягар для відповідачки, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором. Суд враховує, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій\~статті 627 ЦК України\~засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Відповідно до пункту 5 частини третьої\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідачка не могла оцінити належно. Крім того, з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Також, відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. На підставі\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір підлягає стягненню з відповідачки пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 755,49 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 8\~ст. 141 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На обґрунтування витрат позивача на правову допомогу, представником надано договір № 03/07/2023 від 03.07.2023 року, акт приймання-передачі наданих послуг № 34 від 08.02.2024 року, витяг з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 34 до договору №03/07/2023 про надання юридичних послуг від 03.07.2023 року, платіжну інструкцію № 635 від 09.02.2024 року. \~ \~ \~ \~ \~ \~ Враховуючи\~співмірність зі\~складністю судового\~спору,\~суд вважає\~можливим стягнути\~з відповідачки\~на користь\~позивача витрати\~на правничу\~допомогу адвоката\~в розмірі\~3\~000\~грн.\~ На підставі викладеного,

Outcome: partial