Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

У червні 2025 року заявниця [PERSON] , в інтересах якої діє представниця адвокатка Гренджа В. Ю., заінтересована особа Пилипецька сільська рада Хустського району Закарпатської області, звернулася до суду з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення. Заяву обґрунтувала тим, що [INFO] в селі Нижній Студений Міжгірського (Хустського) району Закарпатської області померла її мати [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] . За життя 15 грудня 2015 року її матір [PERSON] склала заповіт, яким розпорядилася після її смерті все своє майно, яке буде їй належати за законом та по праву на день смерті, передати її дочці [PERSON] (заявниці). Цей заповіт посвідчено секретарем Н. Студенівської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області та зареєстровано в реєстрі за № 45. Заповіт не змінено та не скасовано. Зазначала, що за її заявою від 29.05.2025 приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєвим Ю. М. було відкрито спадкову справу за номером у нотаріуса № 86/2025 до майна померлої [INFO] [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі за № 81352065 від 29.05.2025. Вона є належною спадкоємицею за заповітом та за законом першої черги до майна померлої матері [PERSON] . Після смерті її матері [PERSON] відкрилася спадщина на її нерухоме майно, а саме: на житловий будинок [ADDRESS] та на земельну частку (пай) згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай), виданого на ім`я [PERSON] . Із метою реалізації свого спадкового права (оформлення спадщини) вона звернулася до приватного нотаріуса Міжгірського нотаріального округу Дунаєва Ю. М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) у КСП «Бескид», на яку мала право її мати за життя, відповідно до виданого їй сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 006993 від 09.04.1997. Однак під час огляду документів нотаріусом виявлено, що у цьому сертифікаті на право на земельну частку (пай) ЗК № 006993 від 09.04.1997 допущено описку щодо написання прізвища власника сертифікату, а саме вказано прізвище спадкодавця « [PERSON] », тоді як вірно слід було вказати « [PERSON] », відповідно до інформації щодо померлої особи зазначеної у свідоцтві про смерть серія [NUMBER] . Також при перевірці родинного зв`язку між спадкодавцем та спадкоємцем, тобто між нею та померлою її матір`ю, встановлено, що її (заявниці) дошлюбне прізвище є « [PERSON] », тоді як прізвище матері заявниці вказано у свідоцтві про смерть « [PERSON] », прізвище батька заявниці також вказано як « [PERSON] », що унеможливлює встановити родинні відносини між спадкодавцем та спадкоємцем. За наведеного вище приватний нотаріус Дунаєв Ю. М. роз`яснив їй, що у зв`язку з допущеною опискою у документах виданих на ім`я спадкодавця, тобто її матері, а саме у сертифікаті на право на земельну частку (пай), свідоцтві про смерть спадкодавця, неможливо видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) та за цих підстав рекомендував їй звернутися до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин та приналежності документа особі. Покликалася і на те, що згідно з архівної довідки Державного архіву Закарпатської області від 27.05.2025 за № Р-839/01-17, у документах архіву є дані про те, що 17 вересня 1946 року у с. Нижній Студений Міжгірського району (теперішній Хустський) району в книзі реєстрації актових записів про одруження за № 29 було зареєстровано шлюб громадян [PERSON] (1921 року народження) та [PERSON] (1927 року народження), тобто прізвище її матері після одруження було змінено з дошлюбного прізвища « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] ». Згідно зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.02.1961, її [PERSON] батьками є [PERSON] та [PERSON] . Отже, при видачі її матері паспорта громадянина України було допущено описку щодо написання її прізвища, а саме вказано прізвище « [PERSON] », тоді як слід було вказати правильно « [PERSON] », відповідно до актового запису про шлюб. За цих підстав свідоцтво про смерть її матері видано на прізвище « [PERSON] », відповідно до паспорта серії [NUMBER] та картки фізичної особи платника податків на прізвище [PERSON] . Виправити ці описки щодо написання прізвища її матері неможливо у зв`язку зі смертю особи. Указане вище змушує її звернутися до суду з цією заявою зметою захисту своїх спадкових прав. Посилаючись на наведене вище просила суд: 1) установити факт родинних відносин, а саме, що вона є донькою [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у селі Нижній Студений, Міжгірського району Закарпатської області; 2) установити факт приналежності правовстановлюючого документу - сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 006993, виданого 09.04.1997 на підставі рішення голови Міжгірської районної державної адміністрації від 07.04.1997 № 197, на ім`я [PERSON] , мешканки [ADDRESS] , громадянці [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в селі Н. Студений, Міжгірського району Закарпатської області. Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 09 червня 2025 року відкрито провадження у даній справі в порядку окремого провадження та призначено її судовий розгляд по суті (а.с.27). У судове засідання заявниця [PERSON] та її представниця - адвокатка Гренджа В. Ю. не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення розгляду справи були належним чином повідомлені. Водночас до суду від адвокатки Гренджи В. Ю. надійшла заява від 19.06.2025, в якій вона просила розглянути цю справу без її участі та участі заявниці [PERSON] , заявлені вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити (а.с.32). Заінтересована особа\~\~у судове\~засідання також\~не з`явилася,\~хоча про\~дату,\~час та\~місце проведення\~розгляду справи\~була належним\~чином повідомлена, однак представник Пилипецької сільської ради подав до суду 01.07.2025 заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності представника цієї сільської ради (а.с.33). За положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З огляду на наведене вище суд уважає за можливим розглянути цю справу за відсутності учасників справи за наявними матеріалами, які є достатніми для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суду. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК\~України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини у даній справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд зазначає таке. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України). Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Справи окремого провадження розглядаються судом із додержанням загальних правил, установлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ установлені цим розділом (ч. 3 ст. 294 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1, 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту (постанова Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 /провадження № 61-51сво18/, постанова Верховного Суду від 12 січня 2024 року у справі № 335/6717/23 /провадження № 61-15734ск23/). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян». Отже, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20 (провадження № 61-5204св21). Судом установлені такі обставини: Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 10.10.1987, [PERSON] та [PERSON] (заявниця) уклали між собою шлюб, внаслідок чого дружина змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.21). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.01.1961, батьками заявниці [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.20). 15 грудня 2015 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Н. Студенівської сільської ради Міжігірського району Закарпатської області Лехман О. І., зареєстрованого в реєстрі за № 45, яким розпорядилася на випадок своєї смерті все своє майно, яке буде їй належати за законом та по праву на день смерті, передати дочці [PERSON] (заявниці) (а.с.9). Як видно зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 20.05.2025, матір зявниці [PERSON] померла [INFO] (а.с.8). Відповідно до витягу про реєстрації в Спадковому реєстрі за № 81352065 від 29.05.2025, наданого приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Дунаєвим Ю. М., 29 травня 2025 року зареєстровано спадкову справу за померлою [INFO] [PERSON] (а.с.10). З архівної довідки Державного архіву Закарпатської області від 27.05.2025 за № Р-839/01-17 видно, що у документах архіву є дані про те, що [INFO] у с. Нижній Студений Міжгірського району (теперішній Хустський) району в книзі реєстрації актових записів про одруження за № 29 було зареєстровано шлюб громадян [PERSON] (1921 року народження) та [PERSON] (1927 року народження) (а.с.12, 13). Як видно з копії паспорта громадянина України та картки фізичної особи платника податків, то прізвище матері заявниці [PERSON] зазначено як « [PERSON] » (а.с.14, 15). Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 006993, виданого 09.04.1997 на підставі рішення Міжгірської районної державної адміністрації від 07.04.1997 № 197, на ім`я [PERSON] , мешканки [ADDRESS] , про належність їй у КСП «Бескид» 0,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі /на місцевості/ (а.с.16). Отже, на переконання суду, матеріалами справи підтверджено те, що заявниця [PERSON] є донькою [PERSON] , яка померла [INFO] , та останній належав зазначений вище сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 006993 З огляду на наведене в інший спосіб, окрім як зі зверненням до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами та належності правовстановлюючого документу через розбіжності щодо написання прізвища матері заявниці, порушуються спадкові права [PERSON] . Відповідно до частин 1-4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника та ін. Водночас згідно з правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд управі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, указаним у свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть тощо. Установлення факту належності вказаних вище правовстановлюючих документів має для заявниці юридичне значення, оскільки від їх установлення залежить подальша реалізація її права власності щодо зазначеного нерухомого майна та установлення цього факту не стосується інших осіб, не призводить до виникнення спору про право і заявниця, згідно з чинним законодавством, не має змоги усунути в позасудовому порядку помилку в її імені у цьому правовстановлюючому документі. З урахуванням наведеного вище суд доходить висновку, що заявлені вимоги [PERSON] є обґрунтованими та доведеними відповідними доказами у справі, а відтак її заява підлягає до задоволення повністю. За загальним правилом ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження понесені учасниками справи судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved