Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-10 00:00:00

[PERSON] , інтереси якого представляє Ниміджан Ю.В. , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи заявлені вимоги тим, що він, [PERSON] проживав з [PERSON] у цивільному шлюбі. Вказує, що від спільного життя у сторін [INFO] народився син [PERSON] . Після народження дитини сторони перестали жити разом, після чого відносини фактично припинилися через невідповідність характерів, різні погляди на життя, постійні суперечки. Зазначає, що позивач працевлаштований та спроможний забезпечити дитину всім необхідним, так як має можливість слідкувати за станом здоров`я дитини, його розвитком, виховувати та піклуватись про нього. Розмір його доходів дозволяє створити усі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток сина в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Посилається на те, що так склалось, що з син з народження проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні. Мати сина самоусунулась від обов`язків по вихованню дитини та проживає окремо, має інші відносини та не займається ні матеріальним утриманням, ні розвитком дитини. Крім цього, вказує на те, що факт самостійного виховання батьком сина необхідний для належного виконання позивачем батьківських обов`язків, щодо захисту прав і законних інтересів малолітньої дитини. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити, встановити факт самостійного виховання та утримання батьком [PERSON] , [INFO] , його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що проживає з ним, без участі матері. Позивач [PERSON] та його представник, адвокат Ниміджан Ю.В., в судове засідання не з`явилися, однак представник скерувала на адресу суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за відсутності сторони позивача, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Позивач надав письмлві пояснення, згідно яких зазначає, що він виховує та утримує свого сина [PERSON] , [INFO] , оскільки його колишня дружина після народження дитини перестала з ним спілкуватися. У неї виникла післяродова дипресія, до сина не підходила, доглядати не хотіла, зібрала речі та зникла з їхнього з сином життя. Після неодноразової спроби з нею звязатися, він зрозумів, що сина доведеться виховувати тільки йому. Від родичів дружини він дізнався, що вона повернулася у своє рідне місто Миколаїв. Звязок з ним ні дружина, ні родичі підтримувати не бажають. Факт самостійного виховання дитини йому потрібно щоб захистити свої права та права його сина. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи через оголошення, яке розміщене на офіційному веб сайті Судова влада. Будь яких заяв чи клопотань до суду від неї не надходило. Відзив на позов відповідачка не подала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Статтею 280 ЦПК України передбачається, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в зв`язку з неявкою учасників справи фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , інтереси якого представляє Ниміджан Ю.В. , звернувся до суду із позовною заявою про стягнення аліментів та встановлення факту, що має юридичне значення. 05.05.2025 року представник [PERSON] , адвокат Ниміджан Ю.В. подала клопотання, у якому просить прийняти відмову від частини позовних вимог щодо стягнення аліментів (а.с.40). Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06.05.2025 року прийнято відмову представника [PERSON] , адвоката Ниміджан Ю.В., від позовної вимоги щодо стягнення аліментів у справі за позовом [PERSON] (с.Шипинці Чернівецького району Чернівецької області), інтереси якого представляє Ниміджан Юлія Василівна , до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про стягнення аліментів та встановлення факту, що має юридичне значення (а.с.45-46). Встановлено, що у сторін [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.03.2025 року (а.с.11). Відповідно до довідки №120 від 28.03.2025 року Кіцманської міської ради вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований по [ADDRESS] і проживає разом з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] (а.с.22). Згідно Довідки-характеристики №117 від 27.03.2025 року виконавчого комітету Кіцманської міської ради вбачається, що [PERSON] за характером врівноважений, старанний та дисциплінований, виконує всі поставлені перед ним завдання. Має високе почуття відповідальності, охоче іде на спілкування, підтримує хороші відносини з сусідами. Завжди готовий допомогти, порядний, відносини в сімї добрі, виявляє повагу до старших. Схильностей до скоєння правопорушень немає, не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності. До виконкому міської ради ніяких скарг та зауважень на даного громадянина не надходило (а.с.23). Згідно Витягу з реєстру територіальної громади вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.24). Згідно Витягу з реєстру територіальної громади вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.25). Актом обстеження матеріально-побутових умов сімї № 40 від 03.04.2025 року Кіцманської міської ради стверджується, що до складу сімї [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] входять: син [PERSON] , [INFO] , батько [PERSON] , 1961 року народження, мати [PERSON] , 1967 року народження, сестра [PERSON] , 1992 року народження, свояк [PERSON] , 1989 року народження, племінник [PERSON] , 2007 року народження, та племінниця [PERSON] , 2019 року народження. Разом з заявником [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації малолітній син [PERSON] , [INFO] , за яким доглядає батько, утримує та займається вихованням сина. Будинок нової побудови, газифікований зі всіма зручностями, умови проживання задовільні (а.с.33). Письмовими поясненнями [PERSON] та [PERSON] стверджується, що [PERSON] є відповідальною людиною та порядним сім`янином, оскільки після народження сина залишився сам його виховувати, мати дитини після народження вони не бачили. Місцезнаходження колишньої цивільної дружини [PERSON] їм не відоме, зі слів останнього вона повернулася в м.Миколаїв та після народження сина зв`язок з нею втратився. За сином доглядає тільки батько (а.с.34-35). На підставі поданих суду доказів, суд приходить до висновку, що факт проживання дитини з батьком, утримання та самостійного виховання батьком дитини повністю підтверджується наданими доказами. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] , як мати належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, не займається її розвитком, не утримує дитину, наведене свідчить про самоусунення відповідачки від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Батько [PERSON] , який самостійно виховує дитину, має такі самі права та обов`язки, як і будь-який інший батько відповідно до законодавства України. Зокрема, це включає право на участь у вихованні та прийняття рішень, пов`язаних з дитиною, її здоров`ям, освітою, майновими питаннями тощо, а також обов`язок дбайливого ставлення до дитини та їхнього благополуччя. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України). Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Разом з тим, частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Доведення факту одноосібного виховання й утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самих дітей, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема, від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання й утримання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 р. прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Від встановлення даного юридичного факту залежить виникнення та можливість безперешкодної реалізації особистих прав. Встановлення факту перебування дитини на самостійному вихованні і догляді потрібно з метою захисту прав та інтересів дитини та прав позивача як батька. Позивач повністю утримує дитину та опікується її інтересами та потребами, особисто займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини без участі матері. Іншого позасудового порядку встановлення даного факту, передбаченого законом, немає. Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, суд приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити.

Outcome: approved