Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Мартинюк О.С. звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що Київським районним судом м. Полтава розглядалася справа № 552/5156/18 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Київського районного суду м. Полтава позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Вирішено стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 20 січня 2011 року б/н у розмірі 3820,85грн, на відшкодування понесених судових витрат 510,98 грн, а всього стягнути 4331,83грн. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 02 травня 2019 року, серія [NUMBER] . [PERSON] є матір`ю [PERSON] . 11 травня 2019 року Київським відділом державної виконавчої служби у місті Полтава Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 4331,83грн (підстава: виконавчий лист від 03.04.2019 №552/5156/18 Київського районного суду м.Полтава). 11.05.2019 в межах виконавчого провадження № [NUMBER] на все рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON] , накладено арешт. 27.04.2020 старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції Дорошко Поліною Сергіївною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 59078132 на підставі п.3 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Накладений в межах виконавчого провадження № 59078132 арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON] , Київським ВДВС у місті Полтаві не скасовано. 18.03.2024 [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на транспортний засіб марки ЗАЗ-DAEWOO, моделі Т13110, рік випуску 2004, колір-сірий, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , тип ТЗ - легковий седан, реєстраційний номер [NUMBER] , належний спадкодавцю [PERSON] . На даний час вказаний вище автомобіль знаходиться за адресою місця проживання позивача. Однак на транспортний засіб марки ЗАЗ-DAEWOO, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] , на підставі постанови ВДВС в межах виконавчого провадження № [NUMBER] накладено обтяження. З метою погашення заборговності перед АТ КБ «ПриватБанк» спадкоємець [PERSON] - [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з проханням надати банківські реквізити для перерахування несплачених [PERSON] коштів в сумі 4331,83грн з метою виконання рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 грудня 2018 року, справа №552/5156/18. У відповідь АТ КБ «ПриватБанк» листом від 19.06.2024 № 20.1.0.0.0/7-240611/66153 рекомендовано звернутися до відділення Банку стосовно питання погашення заборгованості [PERSON] 11 вересня 2024 року позивачкою на адресу відділення АТ КБ «ПриватБанк» у м. Пирятин, по вул. Соборна, 32 направлено заяву з проханням надати банківські реквізити для перерахування несплачених [PERSON] коштів в сумі 4331,83грн з метою виконання рішення Київського районного суду м.Полтави від 11 грудня 2018 року, справа №552/5156/18. Однак, надісланий [PERSON] лист відділенням АТ КБ «ПриватБанк» у м. Пирятин, що знаходиться по вул. Соборна, 32, залишений без реагування. З метою скасування арешту, накладеного на все рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON] , представником позивача було направлено відповідну заяву до Київського ВДВС у місті Полтава. Листом від 30.04.2025 Київським ВДВС у м. Полтава [PERSON] для скасування арешту рекомендовано звернутися до суду. Представник позивачки вказує на те, що скасування арешту, накладеного на все рухоме та нерухоме майно, що лишилося після смерті [PERSON] , позивачці необхідно для належного оформлення спадщини. Оскільки скасувати обтяження в позасудовому порядку неможливо [PERSON] вимушена звернутися до суду з даним позовом. З огляду на зазначене позивачка просить скасувати арешт всього рухомого та нерухомого майна, в тому числі транспортного засобу ЗАЗ-DAEWOO, моделі Т13110, рік випуску 2004, колір-сірий, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , тип ТЗ - легковий седан, реєстраційний номер [NUMBER] , належного [PERSON] (помер [INFO] ), накладений постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтава 11.05.2019 року, в межах виконавчого провадження №59078123 з примусового виконання виконавчого листа №552/5156/18 від 03.04.2019, виданого Київським районним судом м. Полтави про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 4331,83грн; судовий збір просить покласти на відповідачів. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, від представника позивачки надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце його проведення повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення слухання справи від них до суду не надійшло. Відповідачам надано строк для подачі відзиву, однак останні своїм правом не скористались, відзиву до суду не надіслали. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце слухання справи і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі доказів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. 16.07.2025 згідно ст.281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. 11 травня 2019 року Київським відділом державної виконавчої служби у місті Полтава Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 4331,83грн на підставі виконавчого листа від 03.04.2019 №552/5156/18 Київського районного суду м. Полтава (а.с. 7-8). 11 травня 2019 року в межах виконавчого провадження №59078123 на все рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON] накладено арешт (а.с. 10). 01 травня 2019 року боржник за виконавчим провадженням ВП № [NUMBER] [PERSON] помер (а.с. 5). 27 квітня 2020 року старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції Дорошко Поліною Сергіївною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 59078132 на підставі п.3 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 8). Проте, накладений в межах виконавчого провадження № 59078132 арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON] , не скасовано. 18 березня 2024 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на транспортний засіб марки ЗАЗ-DAEWOO, моделі Т13110, рік випуску 2004, колір-сірий, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , тип ТЗ - легковий седан, реєстраційний номер [NUMBER] , належний спадкодавцю [PERSON] (а.с. 6). Згідно копії відповіді на адвокатський запит ТСЦ МВС № 5343 від 25.04.2024 відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів наявна інформація щодо накладення арешту на транспортний засіб марки ЗАЗ-DAEWOO, модель Т13110, 2004 року випуску, сірого кольору, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , на підставі постанови ВДВС в межах виконавчого провадження №59078123 в ТСЦ МВС № 5341 (с. Розсошенці) (а.с. 9). Як встановлено судом, з метою погашення заборговності перед АТ КБ «ПриватБанк» спадкоємець [PERSON] - позивачка [PERSON] неодноразово зверталася з заявами до АТ КБ «ПриватБанк» з проханням надати банківські реквізити для перерахування несплачених [PERSON] коштів в сумі 4331,83грн з метою виконання рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 грудня 2018 року, справа №552/5156/18 (а.с. 11, 13, 15). У відповідь на заяви позивачки [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» листом від 19.06.2024 та від 16.072024 рекомендовано звернутися до відділення Банку стосовно питання погашення заборгованості [PERSON] (а.с. 12-14). З метою скасування арешту, накладеного на все рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON] , представником позивачки було направлено відповідну заяву до Київського ВДВС у місті Полтава. Листом від 30.04.2025 Київським ВДВС у м. Полтава на заяву представника позивачки [PERSON] надано відповідь, що для скасування арешту рекомендовано звернутися до суду (а.с. 17). Представник позивачки вказує на те, що скасування арешту, накладеного на все рухоме та нерухоме майно, що лишилося після смерті [PERSON] , позивачці необхідно для належного оформлення спадщини. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень. Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду. Згідно частини першої та другої статті 40 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року в справі №712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Позивачка як спадкоємиця боржника не була залучена стороною виконавчого провадження № [NUMBER], в межах якого був накладений арешт на майно останнього, тому не є суб`єктом права на подачу такої скарги в порядку статті 447 ЦПК України, тобто не може звертатись зі скаргою на дії державного виконавця в межах виконавчого провадження, яке завершено. Водночас, законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту її порушеного права, яке може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову про зняття із нього арешту, відповідачами у якому мають бути особи, в інтересах яких накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. За таких обставин, позовні вимоги позивачки до відповідача АТ КБ «ПриватБанк» про звільнення з-під арешту майна є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Водночас, позовні вимоги позивачки до відповідача - Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України не підлягають задоволенню, оскільки відділ виконавчої служби у таких спорах не є належним відповідачем, а може бути залучений як третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору. З огляду на зазначене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивачки в сумі 968,96грн.

Outcome: partial