Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-03 00:00:00

[PERSON] \~05\~лютого 2024\~року звернулася\~до суду\~з позовом\~до Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю серії ЗК-011 № 02219, виданого [PERSON] 30 січня 1997 року Калинівською сільською радою Тячівського району Закарпатської області на земельну ділянку площею 0,17 га для ведення особистого підсобного господарства; скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 2124482800:01:003:0186 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1369 га по [ADDRESS] ; припинення права власності [PERSON] на 1/6 частку у спільному майні (земельній ділянці) по [ADDRESS] , кадастровий номер 2124482800:01:003:0186 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1369 га та припинення права власності [PERSON] на 1/6 частку у спільному майні (земельній ділянці) по [ADDRESS] , кадастровий номер 2124482800:01:003:0186 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1369 га. В обґрунтування позову посилалася на те, що їй, [PERSON] на праві спільної часткової власності у с. Калини Тячівського району Закарпатської області належить житловий будинок, господарські будівлі та споруди за [ADDRESS] , частка у якому отримана нею в порядку спадкування за померлими батьком та матір?ю: 2/3 ідеальних часток на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 листопада\~2020\~року та 1/3 ідеальних часток на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 грудня\~2017\~року, а загалом 5/6 часток. Вкаазане будинковолодіння складається із житлового дерев?яного будинку\~1960\~року побудови, загальною площею 98,30 кв.м, житловою площею 33,30 кв. м, господарські будівлі блоковані, гараж, навіс, господарська будівля для худоби і птиці, господарські споруди (колодязь питний) та земельної ділянки загальною площею 0,17 га, зокрема під будівлями - 0,02 га, під ріллею - 0,06 га, під багаторічними насадженнями - 0,09 га. Іншим співвласником вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд за вказаною адресою є її племінниця [PERSON] з часткою 1/6, яку вона успадкувала 1/12 частку в порядку представлення за дідом, а її, позивачки, батьком - [PERSON] , та отримала від своєї матері [PERSON] 1/12 частку в праві на спільне майно в порядку дарування. В ході розгляду цивільних справ № 307/4494/21 за позовом [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, Дубівської селищної ради, [PERSON] , за участі третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , філії Закарпатське обласне управління акціонерного товариства ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ про визнання протиправним рішення про державну реєстрацію земельної ділянки, скасування запису про державну реєстрацію земельної ділянки та №307/3060/22 за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про виділення в натурі частки житлового будинку, господарських будівель і споруд та частки земельної ділянки з кадастровим номером 2124482800:01:003:0186\~за адресою [ADDRESS] , з?ясувалось, що питання передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,17 га для ведення особистого підсобного господарства на IV сесії 29 квітня\~1996\~року Калинівською сільською радою не вирішувалось. Цей факт підтверджується протоколом та рішенням IV сесії Калинівської сільської ради від 29 квітня\~1996\~року, копії яких отримані в архівному відділі Тячівської районної державної адміністрації (від 23 лютого\~2022\~року за № 01-11/48). \~ \~ \~ \~Разом з тим, згідно з відомостями Державного архіву Закарпатської області, наданими 11 жовтня\~2021\~року за № Б-153/01-16 та приєднаним архівним витягом з рішення виконавчого комітету Ганичівської сільської Ради депутатів трудящих Тячівського району Закарпатської області, село Калини від 25 грудня\~1960\~року виконком Ганичівської сільської Ради депутатів трудящих вирішив дозволити проводити житлове будівництво [PERSON] , її, позивачки, матері, в селі Калини по залізній дорозі в урочищі Заріка в межі залізнодорожної станції с. Калини на виділених зборами колгоспників 0,07 га. Зобов?язано придбати всю необхідну документацію на будівництво до 01 лютого\~1961\~року. Тож згідно з архівними матеріалами земельну ділянку площею 0,07 га для житлового будівництва в межі залізничної станції було виділено [PERSON] , тобто її матері. На виділеній під будівництво земельній ділянці матір?ю збудовано житловий будинок загальною площею 98.30 кв. м, господарські будівлі блоковані, позначені літерою «Б», гараж, позначений літерою «В», навіс, позначений літерою «Г», сарай - господарська будівля для худоби і птиці, позначений літерою «Д», колодязь (№ 1), які належали матері згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно за № [NUMBER] ( [NUMBER] ), виданим виконкомом калинівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області 21 червня\~2012\~року на підставі рішення виконкому Калинівської сільської ради № 52 від 03 травня\~2012\~року, та було зареєстроване в Тячівському районному підприємстві технічної інвентаризації 05 липня\~2012\~року за реєстровим № 633 в реєстровій книзі № 06 за адресою [ADDRESS] . Таким чином, житловий будинок, господарські будівлі та споруди не могли бути розташовані на земельній ділянці, відведеній для ведення особистого підсобного господарства (землі сільськогосподарського призначення), що нібито отримав батько - [PERSON] . Земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства знаходилась в іншому місці, на окраїні села Калини. Аналіз вказаних обставин свідчить про те, що органом місцевого самоврядування в особі Калинівської сільської Ради народних трудящих рішення щодо надання [PERSON] дозволу на видання Державного акту на приватизацію земельної ділянки площею 0,17 га для ведення особистого підсобного господарства не приймалося. У \~2019\~році на підставі виконаної ФОП [PERSON] технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) до Державного земельного кадастру (надалі - ДЗК) помилково внесені відомості про земельну ділянку площею 0,1369\~га для ведення особистого селянського господарства на підставі спірного Державного акту саме за адресою [ADDRESS] . 3 підстав, встановлених після внесення відомостей про земельну ділянку до ДЗК, які свідчать про службове підроблення, за її заявою 23 червня\~2023\~року відкрито кримінальне провадження № 42023072160000040 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 358 КК України, досудове розслідування у якому здійснюється Тячівським РВП ГУ НП в Закарпатській області. Через наявність ознак підроблення документу державного взірця нею не подавалась заява про оформлення частини вказаної земельної ділянки з кадастровим номером 2124482800:01:003:0186\~в порядку спадкування за померлим батьком [PERSON] . Проте, 10 грудня\~2021\~року [PERSON] та [PERSON] , її племінниці, в порядку спадкування зареєстрували право власності кожної на 1/6 частин земельної ділянки з кадастровим номером 2124482800:01:003:0186\~площею 0,1369\~га для ведення особистого селянського господарства за адресою [ADDRESS] . Через відсутність рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки, яка в подальшому зареєстрована в ДЗК та їй присвоєно кадастровий номер 2124482800:01:003:0186, вважає державний акт про право приватної власності на землю серії 3K-011 N?02213 від 30 січня\~1997\~року недійсним з ознаками підроблення. Щодо порушеного права зазначила, що земельна ділянка з кадастровим номером 2124482800:01:003:0186, яка призначена \~для ведення особистого селянського господарства, яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі за адресою [ADDRESS] , накладається на місцевості на частину земельної ділянки, яка перебуває в її, позивачки, фактичному користуванні, оскільки на цій частині розташовані належні їй на праві спільної часткової власності господарські будівлі та споруди, що є приналежною до головної речі - житлового будинку за адресою [ADDRESS] , чим створює їй, як співвласнику, перешкоди у оформленні прав на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вказаною адресою. Щодо поважності причин пропуску позовної давності зазначила, що згідно з частиною першою статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Їй було відомо про виділення батькові земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в урочищі Звур. Період в часі, коли ним було оформлено земельну ділянку для ведення підсобного господарства саме біля житлового будинку по [ADDRESS] , їй не відомо. Спірний Державний акт вона отримала на руки після смерті батьків приблизно в\~2018\~році. Після смерті обох батьків вона приступила до оформлення документів на спадщину та в\~2019\~році уклала з ФОП [PERSON] договір на виконання робіт із складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки за спірним Державним актом, що виданий на ім?я батька. Під час оформлення документації із землеустрою зясувалось, що за рахунок нібито земельної ділянки площею 0,17 га, призначеної для ведення особистого підсобного господарства на підставі спірного Державного акта в\~2000\~році виділено шляхом поділу земельну ділянку поряд із її житловим будинком її брату площею 0,03 га з таким же цільовим призначенням, якій присвоєно кадастровий номер 2124482800:01:003:0097. Відомості про цю земельну ділянку автоматично перенесено до Державного реєстру земель до ДЗК в\~2013\~році. Вона, позивачка, припустилась помилки, підписавши підготовані ФОП [PERSON] матеріали технічної документації. Проте, розпочала збирати матеріали, які стосувалися дійсного розташування земельної ділянки за спірним Державним актом лише після претензій невістки та племінниці щодо спадкового майна вкінці\~2021\~року. Таким чином, лише в\~2022\~році, отримавши архівні матеріали, що спростовують доводи невістки, яка переконувала її про виділення батькові ділянки саме біля будинку, вона зрозуміла про причини такої її позиції та необачність своїх дій із внесення відомостей до ДЗК за технічною документацією, складеною ФОП [PERSON] .1. Тож лише 23 лютого\~2022\~року, отримавши відповідь архівного відділу Тячівської РДА з копією протоколу № 4 четвертої сесії Калинівської сільської Ради народних депутатів від 29 квітня\~1996\~року, дізналась про особу, дії та акти якої створюють їй перешкоди зараз для реалізації свого права на землю. З цих підстав просить вважати поважними причини пропуску строку на звернення до суду про визнання недійсним державного акту. Щодо недійсності свідоцтв про право на спадщину за законом та договору дарування частки у спільному майні (земельній ділянці). На підставі спірного Державного акта 10 грудня\~2021\~року відповідачка [PERSON] та [PERSON] , в порядку спадкування оформили право власності в частинах по 1/6 кожна на земельну ділянку з кадастровим номером 2124482800:01:003:0186, яка призначена для ведення особистого селянського господарства за адресою [ADDRESS] . В подальшому [PERSON] відчужила [PERSON] свою частку розміром 1/6 у спільному майні - земельній ділянці з кадастровим номером 2124482800:01:003:0186\~на підставі договору дарування від 16 грудня\~2021\~року, серія та номер\~8386, посвідчений 16 грудня\~2021\~року приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Крец М. Ю. Вимоги про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] та договору дарування 1/6 частини земельної ділянки не є ефективним способом захисту. Проте, через визнання недійсним правопосвідчувального документу Державного акау на землю, на підставі якого оформлено речові права [PERSON] та [PERSON] на частини земельної ділянки, то правовстановлюючі документи, отримані ними на такі частини земельної є недійсним.и Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Кохман М.В. подала відзив у якому позов не визнала посилаючись на те, що позовна вимога позивачки про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серія 3К-011 №02219, який був виданий її батькові [PERSON] 30 січня\~1997\~року Калинівською сільською радою Тячівського району мотивована таим, що вона вважає, що спірна земельна ділянка належить її матері - на підставі рішення Калинівської сільської ради [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 22 Земельного кодексу України в редакції\~1992\~року приступити до використання земельної ділянки в тому числі на умовах оренди до встановлення меж цієї земельної ділянки в натурі на місцевості і одержання документа що посвідчує право власності або право користування забороняється. [PERSON] на час отримання рішення Ганичівської сільської ради від 25 грудня 1960 рокv була одружена із [PERSON] . Вони разом збудували житловий будинок,шо розташований в [ADDRESS] , але в рішенні чітко вказано, що їй необхідно було виготовити документацію на будівництво до 1 лютого\~1961\~року. Технічних документів на будівництво [PERSON] ні до 1 лютого\~1961\~року, ні пізніше не виготовила, таким чином рішення залишилося нереалізованим і втратило свою силу, тому судом до уваги згадане рішення братися не може. Згідно ст. 23 ЗК України у редакції від 22 червня 1993 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими селишними, міськими районним радами та ст. 125 ЗК України в редакції 2001 року. Згідно з ч. 1 ст. 125 ЗК України, право власності та право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Частиною 1 ст. 125 ЗК України передбачено, що право власності і право користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного) будівлю споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розмішені без зміни цільового призначення в обсязі та на умовах встановлених для попереднього з землевласника (землекористувача). Отже, аналіз права свідчить пр оте, що перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об?єкт нерухомості, що відповідає принципу збудоване на землі слідує за нею. При застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні із нормою ст. 125 ЗК України слід виходити із того, що у випадку переходу права власності на об?єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об?єкти. Це правило стосується випадків коли право на земельну ділянку не було зареєстровано одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об?єкта права власності вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 11 лютого\~2015\~року у справі № 6-2цс15). Враховуючи вказане та принцип слідування землі за будівлею [PERSON] до дня смерті [INFO] був власником житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] . Свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане на ім`я [PERSON] № [NUMBER] , яке \~видане Калинівською сільською радою Тячівського району від 21 червня 2012 року на підставі рішення виконкому Калинівської с/ради № 52 від 03. 05. 2012 зареєстровано у підприємстві технічної інвентаризації 05 липня\~2012\~року за реєстровим номером № 633 в реєстраційній книзі під №06. Житловий будинок розташований в [ADDRESS] набутий подружжям за час шлюбу вважається належним дружині та чоловікові [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності виходячи із того що вони як подружжя будували цей будинок (ст. ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сімю Української РСР та ст. 60, 61 СК України). Оскільки будинок займає частину земельної ділянки, а інша частина необхідна для обслуговування житлового будинку [PERSON] було виділено 0, 17 га земельної ділянки у [ADDRESS] , про що свідчить Державний акт серія 3К -011 № 02219 про право власності на землю. Цільове призначення земельної ділянки, яка була виділена [PERSON] . Калинською сільською радою, призначена для ведення особистого підсобного господарства. Із матеріалів справи не вбачається, як із долученої архівної довідки про те, що таке рішення Калинською сільською радою не приймалося та не свідчить про те, що таке рішення не було прийнято взагалі, сам факт користування земельною ділянкою [PERSON] свідчить про те, що він мав право на приватизацію спірної земельної ділянки. Отже після смерті [PERSON] у\~2012\~році до його спадкоємців перейшло право на спадкування частини житлового будинку та частини земельної ділянки. Щодо позовної вимоги [PERSON] про скасування державної реєстрації земельної ділянки із кадастровим номером 2124482800:01:003:0186\~для ведення особистого селянського господарства пл. 0,1369\~га в [ADDRESS] зазначила, що позивачка [PERSON] після смерті батька [PERSON] звернулася до нотаріальної контори про прийняттям спадщини частини земельної ділянки, що належить їй після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Нотаріус [PERSON] 18 жовтня 2012 року звернулася із запитом до управління Держкомзему у м. Тячеві та Тячівському районі про присвоєння кадастрового номеру на спірну земельну ділянку та надання витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площе 0,17 га, яку посвідчено державним актом на землю ЗК-011№02219, який виданий на імя [PERSON] [PERSON] отримала кадастровий номер на земельну ділянку площею 0, 1369\~га в [ADDRESS] на своє ім"я, яка до смерті належала [PERSON] . У 2004 році земельну ділянку площею 0,003 га [PERSON] подарував [PERSON] . При отриманні кадастрового номера позивачка [PERSON] змінила конфігурацію земельної ділянки таким чином, що спадковий житловий будинок залишився на землях запасу Калинської сільської ради. Не дивлячись на те, що технічна документація на спадкову земельну ділянку виготовлена на ім`я [PERSON] , земельна ділянка Державним реєстратором зареєстрована за померлим [PERSON] , тому підстав для скасування державної реєстрації даної земельної ділянки не має. Щодо вимоги про припинення права власності [PERSON] на 1/6 частку у спільному майні (земельній ділянці) та припинення права власності [PERSON] на 1/6 частку у спільному майні (земельної ділянки) зазначила, що після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно за законом 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,1369 га право на спадкування якого мали дружина померлого [PERSON] , дочка померлого позивачка [PERSON] та дві онуки - [PERSON] і [PERSON] , які спадкують після смерті свого батька [PERSON] , який був сином померлого [PERSON] та помер у березні 2012 року. Дружина [PERSON] відмовилася від своєї частки на користь позивачки [PERSON] . [PERSON] 16 грудня 2021 року подарувала свою частку у розмірі 1/12 спадкового житлового будинку та 1/6 частину спадкової земельної ділянки [PERSON] . [PERSON] подаровану їй 1/12 частину житлового будинку в [ADDRESS] подарувала [PERSON] . Позивачка [PERSON] просить припинити право власності на 1/6 частину земельної ділянки [PERSON] та 1/6 частину земельної ділянки [PERSON] , при чому не посилається на норму закону та норму права на підставі яких суд припиняє право власності. Спосіб захисту - це матеріально правовий засіб примусового характеру за допомогою якого відбувається відновлення порушеного оспорюваного права чи законного інтересу. Ефективний спосіб захисту має бути такий що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи за захистом яких вона звернулася до суду. Обрання позивачем неналежного способу захисту прав є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Таким чином, враховуючи норми законодавства, що регулюють належні спірні правовідносини, позивачка [PERSON] обрала невірний спосіб захисту порушеного права оскільки підстав для скасування свідоцтва про право на спадшину 1/6 частини земельної ділянки, видане на імя [PERSON] та скасування договору дарування 1/6 частини земельної ділянки який прийняла в дар [PERSON] не має. Окрім того, позивачка [PERSON] пропустила строки позовної давності, тобто строки, в які вона мала право звернутися до суду про порушення своїх прав та інтересів. Згідно з ст. 257 ЦК України, загальний строк позовної давності встановлений три роки. Перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу яка його порушила. [PERSON] довідалася що ніби-то її право порушено 05.09.2019, коли вона звернулася до Держземагенства України за запитом нотаріуса Черевко Л.В. про відновлення меж земельної ділянки та присвоєння кадастрового номеру спадковій земельній ділянці в [ADDRESS] . Таким чином пройшло п`ять років - це той строк із якого позивачка вважає що її право порушено, а загальний строк позовної давності три роки. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 06 березня 2025 року відкрито провадження у зазначеній справі та підготовче засідання призначено на 24 квітня 2024 року, яке відкладено, востаннє на 01 липня 2024 року. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 01 липня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 вересня 2024 року, яке буо неодноразово відкладено, востаннє на 04 липня 2025 року. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Майстренко Н.М. у підтримання позовних вимог посилалися на обставини, викладені у позовній заяві. Представни відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Кохман М.В. у заперечення позову посилалася на обставини, викладені у відзиві на позов. Представник відповідача Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області подав заяву про розгляд справи без його участі. Вислухавши пояснення учасників справи та їх представників, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову виходячи із такого. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша ст. 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). У частині першій\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із частиною 1\~статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Європейської\~\~\~Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод"\~\~ кожна фізична або юридична особа право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За приписами ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено принцип мирного володіння майном, який в контексті прецендентної практики Європейського суду з прав людини закріплює засади поваги до права власності та забороняє безпідставне позбавлення або обмеження володіння особою своїм майном, інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених нормами міжнародного права. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~право приватної власності є непорушним. Під час судового розгляду судом встановлено наступне. Із Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу відомо, що [PERSON] та [PERSON] 19 жовтня 1959 року зареєстрували шлюб, про що виконавчим комітетом Калинівської сільської ради Тячівського району Закрпатської області складено актовий запис № 26 і після реєстрації шлюбу подружжю присвоєно прізвище [PERSON] (том 1 а.с. 133). Із архівного витягу протоколу № 21 засідання виконавчого комітету Ганичівської сільської ради депутатів трудящих Тячівського району Закарпатської області, с. Калини від 25 грудня 1960 року відомо, що [PERSON] дозволено проводити житлове будівництво в селі Калини по залізній дорозі на урочищі Заріка в межі залізнодорожної станції с. Калини на виділених зборами колгоспників 0,07 га та зобов`язано вказаних в першому пункті цього рішення громадян придбати необхідну докумератцію на будівництво до 01 лютого 1961 року (а. с. 11). Із облікової картки об`єкта погосподарського обліку відомо, що [PERSON] був головою домогосподарства у [ADDRESS] , співвласником даного господарства була також [PERSON] ; будинок 1956 року побудови; станом на 2014 рік за даним господарством значиться земельна ділянка загальною площею 0,4700 га, з яких: земельна ділянка площею 0,1700 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та площею 0,3000, яка призначена для ведення особистого селянського господарства. Із загальної площі земельних ділянок площа сільськогосподарських угідь 0,3000 ; сіножаті - 0,3000. Також у даному дворогосподарстві зареєстровані [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , 1934 року нраодження дружина, [PERSON] , [INFO] син та [PERSON] , [INFO] дочка (том 1 а.с. 134-135). Із архівного витягу рішення виконавчого комітету Калинівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 03 травня 2012 року № 52 «Про оформлення права власності на нерухоме майно у [ADDRESS] » видно, що вирішено оформити право власності на нерухоме майно житлового будинку з надвірними спорудами, яке знаходиться у [ADDRESS] за [PERSON] частка та [PERSON] частка (том а.с. 132). Із технічного паспорту на житловий будинок, який виготовлений Бюро технічної інвентаризації станом на 23 квітня 2012 року, будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , складається із житлового будинку 1956 року побудови, загальною площею 98,30 кв. м, житловою площею 33,30 кв. м, господарських будівель зблокованих, гаражу, навісу, господарської будівлі для худоби і птиці, колодязю питного (а.с. 26-30). Із технічних матеріалів по виготовленню державного акта на право приватної власності на землю [PERSON] , мешканцю [ADDRESS] , виготовлених відділом земельних ресурсів Держкомзему України у 1997 році, вбачається, що в них міститься заява [PERSON] від 09 квітня 1996 року про передачу йому безплатно у приватну власність земельної ділянки, площею 0,17 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована у [ADDRESS] , та надана йому у 1961 році правлінням колгоспу ім. Калініна; довідка, видана Калинівською сільською радою Тячівського району про те, що [PERSON] , мешканець [ADDRESS] , згідно земельно-облікових документів користується ділянкою площею 0,17 га по [ADDRESS] , цією ділянкою він користується з 1951 року; та виписка із рішення четвертої сесії Калинівської сілської ради двадцять другого скликання від 29 жовтня 1996 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», згідно якого [PERSON] , мешканцю [ADDRESS] передано земельну ділянку для обслуговування будинку та площею 0,17 га для ведення особистого підсобного господарства ( том 1 а.с. 141, 142 ). Згідно схеми розташування земельної ділянки розміром 0,17 га, яка надана в приватну власність [PERSON] для ведення особистого підсобного господарства рішенням Калинівської сільської ради від 29 квітня 1996 року, згідно ст. 56 Земельного кодексу України, вбачається, що від А до Б земельна ділянка [PERSON] (за дор.); від Б до В земельна ділянка у власність [PERSON] (за залізн.); від В до Г земельна ділянка у власність землі сілської ради (вокзал); від Г до А земельна ділянка у власність землі сільської ради (ЗОШ). Також у матеріалах документації міститься акт погодження меж земельної ділянки, переданої у приватну власність [PERSON] , із якого видно, що межі погоджено із суміжними землекорситувачами [PERSON] та [PERSON] (том 1 а.с. 143, 144). Із Державного акта на право приватно власності на землю серія ЗК-011 № 02219 відомо, що [PERSON] , який проживав у [ADDRESS] , на підставі четвертої сесії Калинівської сільської ради від 29 квітня 1996 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,17 гектарів в межах згідно з планом; земельна ділянка розташована на території Калинівської сільської ради і призначена для ведення особистого підсобного господарства; Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю під номером 19 (а. с. 10). Із свідоцтва про смерть відомо, що [PERSON] помер [INFO] ( том 1 а.с. 102). Позивачці [PERSON] [INFO] після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори з урахуванням 1/3 частки від якої відмовилася дружина спадкодавця - [PERSON] , видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] , виданого Калинівською сільською радою Тячівського району Закарпатської області 21 червня 2012 року на підставі рішення виконкому Калинівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області. Право власності на 1/3 частку житлового будинку підлягає державній реєстрації (а. с. 24 ). Також, позивачці [PERSON] [INFO] після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстроване в реєстрі за номером 3-759 на частку у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 22). Із Витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності відомо, що 23 листопада 2020 року державним реєстратором на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 3-759, виданий 23.11.2020 року, державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Немеш А.М. зареєстровано за [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності право власності на частину житлового будинку по [ADDRESS] (а.с. 23, 25). Із Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку відомо, що за [PERSON] на підставі рішення органу місцевого самоврядування Калинівської сільської ради від 29 квітня 1996 року 4 сесії зареєстровано на праві приватної власності земльну ділянку розміром 0,1369 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 2124482800:01:003:0186 по [ADDRESS] ( том 2 а.с. 115-116). Із інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відомо, що 15.11.2021 на підставі повідомлення Тячівської державної нотаріальної контори 452/02-14 від 02.11.2021, витягу зі спадкового реєстру, державного акта на право приватної власності на землю ЗК-011-02219, виданого 30.01.1997, оголошення про втрату документа у друкованих засобах масової інформації за [PERSON] на праві приватної власноситі зареєстровано 2/3 частини земельної ділянки, кадастровий номер 2124482800:01:003:0186 за адресою: [ADDRESS] ( том 1 а.с. 20-21). Також із цього витягу відомо, що 10 грудня 2021 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину № 3-799, виданого державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори за [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності зареєстровано право власності на 1/6 частину земельної ділянки, кадастровий номер 2124482800:01:003:0186 за адресою: [ADDRESS] ( том 1 а.с. 20-21). Крім цього, 16 грудня 2021 року на підставі договору дарування серія та номер 8386, виданого 16 грудня 2021 року приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Крец М.Ю. за відповідачкою [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності зареєстровано право власності на 1/6 частину земельної ділянки, кадастровий номер 2124482800:01:003:0186 за адресою: [ADDRESS] (а. с. 20-21). Також [PERSON] після смерті її діда - [PERSON] державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори 06 грудня 2017 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/12 частку житлового будинку по [ADDRESS] (том 1 а.с. 60). [PERSON] 16 грудня 2021 року подарувала відповідачці [PERSON] 1/6 частину приватизованої земельної ділянки, загальним розміром 0,1369 га, яка розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер 2124482800:01:003:0186, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства (том 1 а. с. 61). Із Витягу з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно про реєстрацію права власності відомо, що 06 грудня 2017 року на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 3-1133, виданого державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори на праві приватної спільної часткової власності зареєстровано за [PERSON] право на 1/12 частку житлового будинку [ADDRESS] (том 1 а.с. 125). Із інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 30 січня 2022 року вбачається, що земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 2124482800:01:003:0186; призначена для ведення особистого селянського господарства; категорія земель - землі сільськогосподарського призначення; площа земельної ділянки 0,1369; у розділі відомості про суб`єктів права власності на земельну ділянку зазначено: [PERSON] ; дата державної реєстрації 16.12.2021; номер запису про право 45825353; орган, що здійснив державну реєстрацію - Тячівський районний нотаріальний округ; [PERSON] , дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 15 листопада 2021 року; номер запису про право 45085878; орган, що здійснив державну реєстрацію права (в державному реєстрі прав) Тячівська міська рада Закарпатської області; [PERSON] ; дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 10.12.2021; номер запису про право (в державному реєстрі прав) 45572746; орган, що здійснив державну реєстрацію права ( в державному реєстрі прав) Тячівська державна нотаріальна контора Тячівський районний нотаріальний округ (том 1 а. с. 31). З матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) вбачається, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку, площею 0,1369 га у [ADDRESS] , яка призначена для ведення особистого селянського господарства виготовлена ФОП [PERSON] за заявою [PERSON] на підставі договору про виготовлення документації із землеустрою про виготовлення їй технічної документації від 05 вересня 2019 року (том 1 а.с. 101). Із повідомлення нотаріуса від 18 жовтня 2012 року, адресованого начальнику міськрайонного управління Держкомзему у місті Тячів і Тячівському районі Закарпатської області, який міститься у матеріалах вказаної технічної документації відомо що державний нотаріус Черевко Л.В., у зв`язку із перебуванням у її провадженні спадкової справи після смерті [PERSON] , просить видати спадкоємиці [PERSON] кадастровий номер на земельну ділянку, Витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,17 га, що знаходиться на території Калинівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області для ведення селянського підсобного господарства, права на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії ЗК-011 № 02219 та надати Витяг із Поземельної книги на цій земельній ділянці ( том 1 а.с.103). Із завдання на складання технічної документації із землеустрою відомо, що підставою для виконання цих робіт слугувало рішення Калинівської сілської ради 4 сесії від 29 квітня 1996 року, копія державного акта про право\~власності на\~землю ЗК-011-02219, виданий 30.01.1997 [PERSON] та договір на виконання робіт (а. с. 97-124). Також із матеріалів технічної документації вбачається, що місце розташування земельної ділянки площею 0,1369 за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства відображено на викопіюванні з індексної кадастрової карти Калинівської сілської ради. Межі земельної ділянки в натурі встановлювалися у пристуності представника Калинівської сільської ради та суміжних землевласників і користувачів ( том 1 а.с. 100). Із викопіювання з кадастрової карти [ADDRESS] (кадастровий номер 2124482800:01:003:0000 відомо, що з північного сходу землі [PERSON] (кадастровий номер не визначений); зі сходу землі [PERSON] (кадастровий номер 2124482800:01:003:0097); з південного сходу землі загального користування [ADDRESS] ; з південного сходу землі Куса (кадастровий номер не визначено); з північного сходу землі Калинівської ЗОШ (кадастровий номер 2124482800:01:003:0035) ( том 1 а.с. 107). Із плану меж земельної ділянки та кадастрового плану земельної ділянки (2124482800:01:003:) відомо, що від А до Б - землі [PERSON] (кадастровий номер не визначений); від Б до В - землі [PERSON] (кадастровий номер 2124482800:01:003:0097); від В до Г - землі загального користування вул. Залізнична; від Г до Д землі Кус; від Д до А землі Калинівської ЗОШ (кадастровий номер 2124482800:01:003:0035) ( том 1 а.с. 108). Також в матеріалах технічної документації наявний каталог кутів зовнішніх меж землекористування [PERSON] , [ADDRESS] , акт прийому-передачі межових знаків на зберігання від 05 вересня 2019 року, згідно якого межі земельної ділянки з кадастровим номером (2124482800:01:003:0000), яка знаходиться у [ADDRESS] , площею 0,1369 га, наданої землекористувачу [PERSON] для ведення особистого селянського господарства закріплені в натурі (на місцеевості); власник земельної ділянки претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки не має; та наявна схема прив`язки межових знаків до об`єктів і контурів місцевості ( том 1 а.с. 110, 111). Із договору дарування від 28 жовтня 2022 року відомо, що [PERSON] подарувала [PERSON] 1/12 частину житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] ( том 1 а.с. 221). Із висновку експерта від 09 березня 2022 року № 534/11-21 відомо, що розподіл або порядок користування об`єкту нерухомого майна житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , відповідно до часток співвласників [PERSON] , якій належить 5/6 частки, [PERSON] , якій належить 1/12 частки, та [PERSON] , якій належить 1/12 частки, та вимог нормативно-правових актів є технічно неможливим. Нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , у складі житлового будинку під літерою «А», погребу, який розташовується під житловим будинком під літерою «а», господарських будівель зблокованих під літерою «Б», гаражу під літерою «В», навісу під літерою «Г», господарські будівлі під літерою «Д та колодязя питного під № 1, за визначенням статті 183 ЦК України є неподільним. Ринкова вартість вказаного будинку, без врахування вартості земельної ділянки вільної від земельних поліпшень становить 281\~141,32 грн. Ринкова вартість 5/6 частки житлового будинку та господарських будівель і споруд, які належать співвласниці [PERSON] , за вказаною адресою складає 234\~284,44 грн. Ринкова вартість 1/12 частки житлового будинку та господарських будівель і споруд, які належать співвласниці [PERSON] за вказаною адресою та такої ж частки цих будівель і споруд, що належать [PERSON] становить 23\~428,44 грн. ( а.с. 32-59). Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 травня 2024 року затверджено мирову угоду від 10 травня 2024 року укладену у справі № 307/2313/22 між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] , представником відповідача [PERSON] адвокатом Кохман М.В. згідно якої [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла у власність 1/12 часток, отриманої в порядку спадкування, та часток, отриманої за цивільно-правовою угодою в майні житловому будинку, господарських будівлях і спорудах за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с. 180-182). Із витягу з Державного реєстру речових прав відомо, що 25 жовтня 2024 року на підставі ухвали Тячівського районного суду № 5175/24 від 10 травня 2024 року за [PERSON] на праві спільної часткової власності зареєстровано право власності на 1/6 частину житлового будинку по [ADDRESS] ( том 1 а.с. 220). Тобто, із досліджених договору дарування, висновку, ухвали суду та витягу з державного реєстру вбачається, що позивачка [PERSON] стала єдиним власником житлового будинку по [ADDRESS] . Також представником позивачки долучено висновок експерта від 22 лютого 2022 року із якого видно, що об`єкти нерухомого майна за адресою: Закарпатська область, належать на праві спільної часткової власності розмірі 5/6 частки, [PERSON] в розмірі 1/12 частки, кадастрові номери 2124482800:01:003 будинок та господарські будівлі і споруди за [ADDRESS] , що належать власникам: [PERSON] в розмірі 1/12 частки, та [PERSON] на двох земельних ділянках, які мають 4482800:01:003:0186. Схематичне розташування об`єктів нерухомого майна житлового будинку господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності належать на співвласникам [PERSON] в розмірі 5/6 частки; [PERSON] в розмірі 1/12 частки, та [PERSON] в розмірі 1/12 частки, зображено на Збірному кадастровому складеному інженером-геодезистом та інженером-землевпорядником [PERSON] за результатами топографо-геодезичних робіт, та на План-схемі № 2, що додається в Додатку 2 до даного Висновку, що відтворена експертом на підставі цього Збірного кадастрового плану в розрізі окремих об`єктів нерухомого майна житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , що належать на праві спільної часткової власності співвласникам [PERSON] в розмірі 5/6 частки, [PERSON] в розмірі 1/12 частки, та [PERSON] в розмірі 1/12 частки, розташування їх на окремих земельних ділянках є наступним: - житловий будинок під літерою «А» площею 98,30 м - на земельній ділянці з кадастровим номером 2124482800:01:003:0250: - погріб, який розташовується під житловим будинком під літерою «а» - на земельній ділянці з кадастровим номером 2124482800:01:003:0250; - господарські будівлі, позначені літерою «Б» - на земельній ділянці з кадастровим номером 2124482800:01:003:0186; - гараж під літерою «В» - на земельній ділянці з кадастровим номером 2124482800:01:003:0186; - навіс під літерою «Г» - на земельній ділянці з кадастровим номером 2124482800:01:003:0250; - господарська будівля під літерою «Д» - на земельній ділянці з кадастровим номером 2124482800:01:003:0186; - колодязь питний під № l - на земельній ділянці з кадастровим номером 2124482800:01:003:0186. Крім того, встановлено, що огороджувальні елементи, які встановлені по периметру фактичного користування масиву, охопленого всіма трьома земельними ділянками, і які не зазначені в правовстановлюючих документах, документах, що підтверджують право власності сторін на об`єкти нерухомого майна, та технічних документах, практично повністю, за винятком незначної ділянки по земельній ділянці з кадастровим номером 2124482800:01:003:0097\~(власник - гр. [PERSON] ), улаштовані не по межі, передбаченій землевпорядними документаціями на ці земельні ділянки. Таке неспівпадіння зображено на Збірному кадастровому плані, складеному інженером-геодезистом та інженером-землевпорядником [PERSON] за результатами топографо-геодезичних робіт, та на підставі цього Збірного кадастрового плану відтворено експертом на План-схемі № 2, що додається в Додатку 2 до даного Висновку. В частині окремих фрагментів розташування цих огороджуючих елементів є наступним: - огорожа земельної ділянки з кадастровим номером 2124482800:01:003:\~0250, що межує із землями загального користування (вулицею) - поза земельною ділянкою з кадастровим номером 2124482800:01:003:0250\~в сторону вулиці на відстані від 0,3 м до 0,94 м від межі по землевпорядній документації; огорожа земельної ділянки з кадастровим номером 2124482800:01:003:0250, що межує з територією школи (земельною ділянкою з кадастровим номером 2124482800:01:003:0035) вглибині земельної ділянки з кадастровим номером 2124482800:01:003:0250 на відстані від 1, 30 м до 1, 65 від межі по землевпорядній документації; огорожа земельної ділянки з кадастровим номером 2124482800:01:003:0186, що межує з територією школи (земельною ділянкою з кадастровим номером 2124482800:01:003:0035) - вглибині земельної ділянки з кадастровим номером 2124482800:01:003:0186\~на відстані від 1,00 м до 1,30 м від межі по землевпорядній документації; огорожа земельної ділянки з кадастровим номером 2124482800:01:003:0186, що межує з сусідньою земельною ділянкою з кадастровим номером 2124482800:01:003:\~0231\~- вглибині земельної ділянки з кадастровим номером 2124482800:01:003:0186\~на відстані від 0,4 м до 1,12 м від межі по землевпорядній документації; огорожа земельної ділянки з кадастровим номером 2124482800:01:003:\~0097, що межує із землями загального користування (вулицею Залізничною) (з південно-східної сторони) - вглибині земельної ділянки з кадастровим номером 2124482800:01:003:\~0097\~на відстані до 0,08 м від межі за землевпорядній документації; огорожа земельної ділянки з кадастровим номером 2124482800:01:003:\~0097, що межує із землями загального користування (вулицею) (з північно-східної сторони) - поза земельною ділянкою з кадастровим номером 2124482800:01:003:0097\~в сторону вулиці на відстані до 0,3 м від межі по землевпорядній документації. Детальні креслення неспівпадіння розташування огороджуючих елементів відносно меж по землевпорядних документаціях із проставлянням відстаней зображено на План- схемах №№ 3-5, що додаються в Додатках 4-6 до даного Висновку (том 1 а.с. 186-206). Із відповіді Тячівської районної військової адміністрації від 07 травня 2025 року та викопіровки з генерального плану відомо, що наявний у секторі містобудування та архітектури Тячівської районної військової адміністрації, генеральний план с. Калини Тячівського району розроблено у 1971 році без урахування даних державного земельного кадастру, на не актуалізованій картографічній основі в цифровій формі, як просторово орієнтованій інформації в державній системі координат, що надає можливості здійснити візуалізацію даних генерального плану населеного пункту за допомогою програмно-апаратних засобів державного земельного кадастру, містобудівного кадастру, інших геоінформаційних систем, а також шляхом їх відтворення на паперових та/або інших твердих носіях у вигляді текстових, графічних та інших зручних для візуального сприйняття матеріалів. У згаданому генеральному плані відсутні кадастрові номери, назви вулиць та нумерації будинків, у зв`язку з чим не можливо визначити місце розташування земельних ділянок, а лише орієнтовно ( том 2 а.с. 90, 92-94). Із відповіді Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 09 травня 2025 року відомо, що згідно з інформацією Відділу № 5 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління (лист № 610/420-25 від 08.05.2025) та відповідно до відомостей Державного земельного кадастру та відомостей про зареєстровані речові права згідно із даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманих порядку інформаційної взаємодії, земельна ділянка з кадастровим номером 2124482800:01:003:0186\~межує із земельними ділянками з кадастровими номерами: - 2124482800:01:003:0097\~площею 0,0300\~га; адреса земельної ділянки: [ADDRESS] ; цільове призначення: 01.03 для ведення особистого селянського господарства; дата державної реєстрації: 05.03.2013; власник: [PERSON] ; дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно: 23.12.2013; відомості про орган державної реєстрації прав: Тячівське районне управління юстиції; - 2124482800:01:003:0231\~площею 0,0754\~га; адреса земельної ділянки: [ADDRESS] ; цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); дата державної реєстрації: 11.06.2021; власник: [PERSON] ; дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно: 04.08.2021; відомості про орган державної реєстрації прав: Тячівська міська рада Закарпатської області; - 2124482800:01:003:0035\~площею 0,5106\~га; адреса земельної ділянки: [ADDRESS] ; цільове призначення: 03.02 для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти; дата державної реєстрації: 20.05.2014; власник: ДУБІВСЬКА СЕЛИЩНА РАДА ТЯЧІВСЬКОГО РАЙОНУ ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ; дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно: 13.12.2024; відомості про орган державної реєстрації прав: Тячівська міська рада Закарпатської області; (попередній власник: Територіальна громада села Калини в особі Калинівської сільської ради Тячівського району ( том 2 а.с. 91). Із відповіді Калинівського старостинського округу від 09 квітня 2025 року відомо, що на даний час встановлено, що суміжними землевласниками спірної земельної ділянки є : від [PERSON] , через дорогу, від Б до В [PERSON] , дочка померлого [PERSON] ( через дорогу) ( том 2 а.с. 96). Із відповіді Дубівської селищної ради від 20 травня 2025 року та 30 травня 2025 року відомо, що відповідно до листа Дубівської селищної ради Калинівського старостинського округу № 2 від 09.04.2025\~року № 02/9-28 суміжні власники/користувачі спірної земельної ділянки на час видачі державного акту на право приватної власності на землю від 30 січня\~1997\~року, яка належала [PERSON] були: від А до [PERSON] , від [PERSON] . Також згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26.05.2025\~року № НB-996483092025 суміжними власниками/користувачами земельної ділянки кадастровий номер 2124482800:01:003:0186, що знаходиться в [ADDRESS] є: від. [PERSON] від Б до В - [PERSON] , від В до Г - землі загального користування вул. Залізнична, від Г до Д -Кус, від Д до А- землі Калинівської ЗОШ ( том 2 а.с. 102, 106). Із відповіді Калинівського ліцею Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області від 27 травня 2025 року відомо, що будівлю Калинівської філії Калинівського ліцею Дубівської селищної ради Тячівського району Закарпатської області було остаточно добудовано і прийнято до експлуатації у 1981 році, яка розміщена на земельній ділянці з кадастровим номером 2124482800:01:003:0035 (том 2 а.с. 107). Свідок [PERSON] пояснив, що свою земельну ділянку по вул. Залізничній він отримав у 1998 році після повені, а родина Фіцаїв отримала земельну ділянку набагато раніше, ще за часів радянського союзу, так як матір позивачки [PERSON] була вчителем, а [PERSON] дали ту земельну ділянку, на якій зараз і живуть, яка межує з його ділянкою. До правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню такі норми права. Відповідно до\~ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ч. 2\~ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Так, згідно з абзацом третім частини першої статті 6 Земельного кодексу України від 18 грудня\~1990\~року №561-XII, що введений в дію Постановою Верховної Ради № 562-XII ( 562-12) від 18 грудня\~1990\~року в редакції Закону України\~1992\~року та чинний на дату видачі спірного Державного акту, громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства. Відповідно до частини першої статті 9 ЗК України\~1992\~року до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить зокрема: 1) передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу; 2) реєстрація права власності, права користування землею і договорів на оренду землі. Згідно з частиною першою статті 17 3К України\~1992\~року передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Відповідно до частини першої статті 56 3К України\~1992\~року для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право (частина перша статті 22 3К України\~1992\~року). Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (частина перша статті 23 3К України\~1992\~року). Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Отримання Державного акту на право власності на землю нерозривно пов?язано з прийняттям відповідного рішення органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно з абзацом третім підпункту 2 пункту 2 «Порядку складання державних актів» Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), що затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 квітня\~1993\~року за № 28, при складанні державних актів на право приватної власності на землю і право постійного користування землею, що видаються громадянам на земельні ділянки, якими вони користуються: виписку з земельно-облікових документів про розмір земельної ділянки№ довідку про членство громадянина у садовому товаристві; аналіз планово-картографічних матеріалів; звірку плану земельної ділянки з натурою та її обмір; підготовку виписки з рішення відповідної місцевої ради народних депутатів про передачу земельної ділянки у власність або надання у постійн користування; аналіз договору купівлі-продажу земельної ділянки і документа про оплату вартості землі, звірку меж земельної ділянки з суміжними власниками землі землекористувачами, розробку технічної документації по складанню державних актів. Відповідно до ч. 1, ч. 2\~ст. 373 ЦК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується\~Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ч. 1, ч. 2\~ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до\~ст. 80 ЗК України, суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. За змістом статей\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права. Захист порушеного права особи має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача. Так, за змістом\~статті 90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до\~ст. 393 ЦК України, \~правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно зі\~статтею 125 ЗК України\~(в редакції, чинній до 05.03.2009) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно зі\~статтею 125 ЗК України\~(в редакції, чинній після 05.03.2009) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною 1\~статті 153 Земельного кодексу України\~передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ч. 2\~ст. 158 ЗК України\~виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Згідно ч. 1\~ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. У п. 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», судам роз`яснено, що, розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність». Відповідно до правових позицій, викладених в Постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13 та 20.04.2016\~у справі\~№6-2824цс15 «державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку». Згідно положення ч. 1\~ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Відповідно до ч. 2\~ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37\~цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37\~цього Закону) Згідно п. 10\~ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр»\~державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Такі ж положення містить ч. 13 ст. 79-1\~ЗК України. Як слідує з приписів\~статті 79-1 ЗК України, метою надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є формування земельної ділянки, яке полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності, шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується, в тому числі, в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Стаття 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр»\~визначає, що земельній ділянці присвоюється державний кадастровий номер, який є ідентифікатором у Державному земельному кадастрі і який скасовується лише в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Так, відповідно до ч. 6\~ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр», кадастровий номер земельної ділянки скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Згідно з ч. ч. 1,10\~ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). Згідно з\~ч. 4.\~ст.25 Закону України «Про Державний земельний кадастр»\~поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Пунктами 50, 51, 57, 60, 61 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого\~постановою Кабінету міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051\~передбачено, що Поземельна книга в електронній (цифровій) формі відкривається шляхом її формування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру з використанням даних електронного документа. Дата відкриття Поземельної книги є датою державної реєстрації земельної ділянки. Номером Поземельної книги є кадастровий номер земельної ділянки. Внесення відомостей до Поземельної книги в електронній (цифровій) формі є внесенням відомостей до Державного земельного кадастру. Відповідно до п. 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого\~Постановою КМУ № 1051 від 17.10.2012 року «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру»\~та ч. 10\~ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр»\~державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Так, із відповіді архівного відділу Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 24 вересня 2021 року № 07-04/240 відомо, що у документах четвертої сесії ХХІІ скликання Калинівської сільської ради народних депутатів від 29 квітня 1996 року відсутні відомості про виділення або передачу у приватну власність земельної ділянки [PERSON] , який проживав за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 12). Із копії рішення четвертої сесії ХХІІ скликання Калинівської сільської ради народних депутатів від 29 квітня 1996 року «Про виділення земельних ділянок громадянам села» та додатку до нього відомо, що у переліку осіб, громадян с. Калини, відносно яких вирішувалося питання про виділення присадибних земельних ділянок відсутнє прізвище [PERSON] (а. с. 13, 14-15). Із копії рішення четвертої сесії ХХІІ скликання Калинівської сільської ради народних депутатів від 29 квітня 1996 року «Про надання дозволу на видання Державного акта на приватизацію землі» та додатку № 2 до нього видно, що у переліку осіб, громадян с. Калини, відносно яких вирішувалося питання про надання дозволів на видачу Державних актів на право приватної власності на землю присадибних земельних ділянок громадянам села Калини відсутнє прізвище [PERSON] (а. с. 16, 17 -19). Із Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомо, що 23 червня 2023 року на підставі заяви [PERSON] внесені відомості за ч. 1 ст. 358 КК України, а саме про те, що в ході вирішення спорів між [PERSON] та [PERSON] з приводу оформлення документів на спадщину на будинок та земельну ділянку у [ADDRESS] заявником встановлено, що державний акт на право власності на землю серії ЗК-011 №02219 від 30.01.1997, який входив до спадкової маси є підробленим. Так, вказаний державний акт видано на підставі рішення Калинівської сільської ради від 29 квітня 1996 року, у той час згідно відповіді з архівного відділу Тячівської РДА відомості про виділення [PERSON] (померлому батьку) земельної ділянки по [ADDRESS] в рішенні сесії Калинівської сільської ради від 29.04.1996 відсутні (том 1 а.с. 62). Із постанови про закриття кримінального провадження від 04 лютого 2025 року відомо, що кримінальне провадження № 42023072160000040 від 26 червня 2023 року щодо особи, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку із її смертю, а саме [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України закрито за нереабілітуючими обставиннами у зв`язку із тим, що [PERSON] помер, на підставі п. 5) ч. 1 ст. 284 КПК України ( том 1 а.с. 246-249). Вказане свідчить,\~що рішення четвертої\~сесії Калинівської\~сільської ради\~від 29\~квітня 1996\~року на підставі якого виготовлена технічна документація та в подальшому видано державний акт на земельну ділянку [PERSON] та зареєстрована земельна ділянка, є підробленим, так як уповноваженим органом місцевого самоврядування таке не приймалось. Тобто, земельна ділянка вибула із власності Калинівської сільської ради поза її волею та в подальшому на неї відповідачами було оформлено право власності у порядку спадкування після смерті [PERSON] . Частиною першою\~статті 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Позов може бути задоволений лише у випадку встановлення факту порушення, невизнання або оспорення відповідачем (відповідачами) прав, свобод чи інтересів позивача. Якщо такого факту не встановлено, позов не підлягає задоволенню. Позивачка, оспорюючи набуття відповідачами права власності на частину земельної ділянки, вказує, що порушено її право і вона\~вправі ставити питання про порушення її права на земелю. Проте, як вбачається із матеріалів справи, позивачкою не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів про наявність у неї будь-якого речового права на земельну ділянку, яке підлягає захисту відповідно до положень ст.ст.\~15,\~16 ЦК України. Аналізуючи надані сторонами на підтвердження та заперечення позовних вимог докази в межах заявлених позовних вимог судом не встановлено підстав для задоволення позову, оскільки, земельна ділянка вибула із власності Калинівської сільської ради поза її волею на підставі підробленого рішення, саме вона повинна звертатися до суду із позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння відповідачів [PERSON] та [PERSON] , які оформили на неї право власності у порядку спадкування після смерті [PERSON] . Відповідно до усталеної практики Верховного Суду для витребування майна з чужого незаконного володіння витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними (п. 148 постанови ВП ВС від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц). Відтак, визнання недійсним державного акта та скасування державної реєстрації та припинення права власності відповідачів на земельну ділянку не є ефективним способом захисту права позивачки, оскільки задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (п. 150 постанови ВП ВС від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц). У постанові Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 520/15132/19 (провадження № 61-14687св20) зазначено, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Отже, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача. Тому на позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту. Отже, порушення, невизнання або оспорювання права користування особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Саме на позивача покладено обов`язок довести факт дійсного порушення його права, яке, на думку цієї особи, полягає у позбавленні її можливості користуватися власною земельною ділянкою з діями відповідачів. Крім цього, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). \~ \~ \~ \~Однак, позивачкою не доведено\~обґрунтованості захисту її прав лише у такий спосіб, зазначений в позові, відтак, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Щодо заявленої представником відповідачів адвокатом Кохман М.В. строків позовної давності до позовних вимог суд зазначає наступне. Згідно із статтями\~256,\~257 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1\~ст.261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 253 ЦК України\~визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до частин 3, 4\~ст.267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 05 лютого 2024 року позивачка звернулася із даним позовом у якому просила поновити їй строки посилаючись на те, що лише з 23 лютого 2022 року, отримавши відповідь архівного відділу дізналася про особу, дії та акти якої створюють їй перешкоди для реалізації права на землю. ( том 1 а.с. 7). Відповідно до\~ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»\~з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020. Кабінетом Міністрів України прийнято\~постанову від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої распіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2»\~із змінами і доповненнями, внесеними\~постановами Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 №291, від 29.04.2020 №313та від 04.05.2020 №332 постановлено (поміж-іншим), установити з 12.03.2020 по 22.05.2020 на усій території України карантин, який тривав до 30 червня 2023 року. 02.04.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)». Відповідно до п.11 вказаного Закону під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-2019),розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~(Відомості Верховної Ради України, 2003р., №№ 40-44, ст. 356) доповнено пунктами 12-14 такого змісту: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями \~257,\~ 258,\~ 362,\~ 559,\~ 681,\~ 728, \~786, \~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що у пункті 12\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у редакції\~Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Також, 15.03.2022 Верховною радою України було прийнято\~Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності з 17.03.2022. Вказаним\~законом\~було доповнено\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями\~257-259,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк його дії». Так у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України згідно із Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 5-30 год. 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу. Врахувавши вищезазначене, суд дійшов висновку, що для заявлених вимог строки загальної позовної давності не спливли. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати слід покласти на позивачку.

Outcome: dismissed