Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

У лютому 2025 року позивач в особі свого представника адвоката Сахончик О.О. звернувся з позовом, в якому зазначив, що рішенням [PERSON] ?ського раи?онного суду міста Дніпропетровська від 08 липня 2015 року за позовом його тещі [PERSON] (відповідача по справі) його було позбавлено батьківських прав стосовно дітеи? [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з тих підстав, що він ухилявся від виконання своі?х обов`язків батька. Зазначена ситуація мала місце через те, що після смерті дружини він деякии? час зловживав алкоголем та не звертав увагу на дітеи?. 27.10.2015 рішеннями виконавчого комітету Індустріальноі? раи?онноі? у м. Дніпропетровську ради № 274 та 275 відповідача було призначено опікуном над малолітніми онуками. Протягом останніх п?яти років він алкоголь не вживає, активно спілкується з дітьми, допомагає відповідачу виховувати дітеи?, надає їм матеріальну та моральну підтримку. З 2020 року позивач інколи ночує та мешкає з дітьми за місцем і?х проживання, виконує обов`язки батька щодо виховання та матеріального забезпечення дітеи?. На сьогодні він має можливість виховувати та повністю забезпечувати своі?х дітеи?. Він офіціи?но працевлаштовании?, має стабільнии? доход, власне житло та автомобіль. Має велике бажання брати участь у вихованні своі?х дітеи?, весь час проводити з ними. Критично ставиться до своєі? поведінки в минулому, намагається та бажає виправити ситуацію, яка склалася, і продовжувати виховувати своі?х дітеи? та турбуватися про них. Отже він змінив свою поведінку та обставини, які були підставою позбавлення и?ого батьківських прав, перестали існувати. Тому позивач просив поновити його в батьківських правах стосовно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 24 лютого 2025 року у даній справі було відкрито загальне позовне провадження. Також судом було залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради та зобов`язано надати суду висновок по суті спору. Ухвалою суду від 08 травня 2025 року за клопотанням представника органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, яка зазначила, що діти фактично проживають на території Центрального району міста Дніпра, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, було залучено орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, який також зобов`язано надати висновок по суті спору. Ухвалою суду від 26 червня 2025 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Сахончик О.О. позов підтримали. В подальшому позивач у судове засідання не з`явився, у зв`язку з чим розгляд справи було завершено в його відсутність. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала позовні вимоги та також просила позов задовольнити, поновивши її колишнього зятя у батьківських правах. Представник органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради Шевченко Г.В.\~у судовому засіданні не заперечувала проти позовних вимог. У подальшому надала заяву про розгляд справи без участі. Представник органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради Воднєва Н.В. в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог. Вважала, що підстави для поновлення батьківських прав [PERSON] відсутні. На думку представника органу опіки та піклування, [PERSON] не має умов для виховання своїх дітей. Допитана у судовому засіданні неповнолітня [PERSON] зазначила, що проживає разом з бабусею. Останні п`ять років спілкується зі своїм батьком [PERSON] , який займається її вихованням та піклується про неї. Просила позов задовольнити та поновити його батьківські права. Допитаний у судовому засіданні малолітній [PERSON] також зазначив, що проживає разом з бабусею. Він спілкується зі своїм батьком [PERSON] , з якими у них гарні відносини. Бажає, щоб батьківські права останнього були поновлені. Суд, заслухавши сторін та представників органу опіки та піклування, а також безпосередньо думку дітей, на підставі чого, з`ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом установлено, що позивач [PERSON] є батьком дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 08 липня 2015 року у справі № 204/1604/15-ц задоволено позовні вимоги [PERSON] та позбавлено батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради від 27 жовтня 2015 року [PERSON] , [INFO] , було призначено опікуном дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно з висновком органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради № 200-р від 06.06.2025 року позивач не притягувався до кримінальної відповідальності, проходить військову службу, має дохід. Відповідно до довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового огляду на предмет вживання психоактивних речовин [PERSON] протипоказань до опіки над дітьми не має. Згідно з повідомленням Дніпровського ліцею № 7 Дніпровської міської ради, в якому навчаються діти, [PERSON] цікавиться успіхами та проблемами дітей, бере активну участь в їх освітньому процесі. Зі слів опікуна [PERSON] . [PERSON] забезпечив дітей технічними засобами для онлайн-навчання. Відповідно до заяв дітей [PERSON] та [PERSON] батько [PERSON] бере участь в їх вихованні, стосунки між ними добрі, бажають проживати з батьком. Отже, орган опіки та піклування вважав доцільним поновлення батьківських прав [PERSON] стосовно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Водночас згідно з висновком органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради № 6/11-169 від 08.07.2025 року є недоцільним поновлення батьківських прав [PERSON] стосовно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Такий висновок обґрунтований тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину [PERSON] належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою також зареєстровані діти [PERSON] та [PERSON] . Актом обстеження умов вказаної квартири від 28.05.2025, складеним заступником начальника Управління - служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, умови проживання визнано задовільними: наявне газо-водопостачання, старі меблі, зі слів є борги зі сплати комунальних послуг. Згідно з актом обстеження умов від 21.05.2025, складеним спеціалістами управління-служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, обстежено умови проживання дітей за адресою: [ADDRESS] , в якій опікуном створено умови для виховання та розвитку дітей, діти мають окремі ліжка, створені окремі куточки для навчання, в наявності шкільні приладдя та гаджети. Згідно з довідкою про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів у [PERSON] негативних станів не виявлено. Згідно з довідкою про доходи [PERSON] працює на посаді експедитора та загальна сума догоду з серпня 2024 року по грудень 2024 року становить 58940,86 грн. Відповідно до характеристик з місця роботи та від сусідів [PERSON] характеризується позитивно. Відповідно до довідки від 17.12.2024 року [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] . Позовну заяву подано після призову [PERSON] на військову службу. У матеріалах справи відсутні переконливі документи для прийняття обґрунтованого висновку щодо поновлення батьківських прав [PERSON] . На засідання комісії [PERSON] , [PERSON] та діти не прибули. Орган опіки та піклування вважає, що батьком не надано переконливих доказів щодо зміни обставин, що призвели до позбавлення батьківських прав. Проте суд не погоджується з таким висновком органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, оскільки вважає його необґрунтованим. Натомість суд погоджується з висновком органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради та вважає, що поновлення батьківських прав позивача відповідає інтересам дітей. При вирішенні питання про поновлення батьківських прав позивача суд виходить із того, що відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною восьмою статті 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до\~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я\~є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.\~\~Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною 1\~статті 14\~\~Закону України «Про охорону дитинства»\~діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної\~Ради України\~від 27\~лютого\~\~1991\~року №\~789-ХІІ та в силу положень\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.\~\~Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до частини 1\~статті 17 Закону України від 23 лютого\~\~2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини покладений базовий принцип забезпечення найкращих інтересів дитини (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року, «М.С. проти України» від 11.07.2017 року). Так, у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» Європейський суд з прав людини зазначив: «100. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shurukv. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): «136. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю (рішення у справі «Гнахоре проти Франції» (Gnahore v. France), заява № 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-ІХ). З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. the Czech Republic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року)». Аналогічний за змістом інтерес дитини наведений і у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 року. Крім того, в рішенні у справі «Мамчур проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що «у цьому контексті недостатньо встановити, що дитину може бути поміщено у краще середовище для її виховання. Не може також бути виправданим захід, що роз`єднує сімейні зв`язки, самим лише посиланням на ненадійний стан батьків, що може бути вирішено за допомогою менш радикальних засобів, такими як цільова матеріальна допомога та соціальна підтримка, а не шляхом розлучення сім`ї (див., наприклад, рішення у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 50, від 18 грудня 2008 року). 101. Встановлення опіки над дитиною, як правило, має бути тимчасовим заходом, який має бути припинено, як тільки дозволять обставини. Тому встановлення опіки не може бути виправдано без попереднього розгляду можливих варіантів та має бути оцінено в контексті позитивного обов`язку держави докладати серйозні та тривалі зусилля для сприяння возз`єднанню дітей з їх біологічними батьками, та до цього часу уможливлювати регулярне спілкування між ними». Зокрема, в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року ЄСПЛ відзначив, що «47 …право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. The United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, 87). 48. Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC], N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII). 49. Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції" (Gnahore v. France), N 40031/98, п.59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" (Scozzari&Giunta v. Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). 50. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. 51. Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, Суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини. 52. У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер». У рішенні по справі «Курочкін проти України» від 20.05.2010 року ЄСПЛ також зазначив, що суд повинен переконатися, що в конкретному випадку існують обставини, які виправдовують відібрання дитини від батьків, а держава-відповідач має довести, що перед здійсненням пропонованого заходу було проведено ретельний аналіз можливих наслідків такого заходу для батьків і дитини, а також можливих альтернатив переданню дитини під державну опіку… Здійснення заходів із роз`єднання сім`ї є втручанням надзвичайно серйозного характеру. Рішення про вжиття такого заходу має спиратися на достатньо переконливі та зважені аргументи, що враховують інтереси дитини (пункти 52-53). У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ встановив, що позбавлення заявника його батьківських прав становило втручання в право заявника, в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції, на повагу до його сімейного життя, яке гарантується п. 1 статті 8. У пунктах 54-59 цього рішення ЄСПЛ зазначено, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах. Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Суд зазначає, що в даній справі компетентні національні суди, вирішуючи позбавити заявника батьківських прав, брали до уваги аргументи, надані матір`ю дитини та іншими свідками її сторони, відповідно до яких заявник втратив цікавість до свого сина. Суд не має сумнівів, що такі доводи можуть бути належними. Однак національні суди не надали значення тому факту, що заявник намагався побачити сина в червні 2003 року. До того ж факт оскарження заявником заяви про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина». Отже, з практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, можливо виокремити такі складові елементи принципу «найкращі інтереси дитини»: між інтересами батьків і дітей має бути дотримано справедливої рівноваги, інтереси дітей за своєю важливістю переважають над інтересами батьків, в інтересах дитини є її розвиток у стійкому доброзичливому середовищі, у найкращих інтересах дитини є збереження її зв`язків із кровними батьками, втручання держави в сімейні стосунки повинно застосовуватися згідно із законом, мати легітимну мету, тобто захист інтересів дітей, і таке втручання повинно бути необхідним у демократичному суспільстві. Вказані принципи мають враховуватися судами при вирішенні спорів, що стосуються прав та інтересів дитини, в тому числі щодо поновлення батьківських прав. Відповідно до\~частини 1 та 4 статті 169 Сімейного кодексу України\~мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Суд ураховує, що відповідно до рішення суду підставою для позбавлення позивача батьківських прав стосовно його дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] було його ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків. Разом із тим, дослідженими доказами підтверджується, що на цей час [PERSON] змінив свою поведінку, спиртними напоями не зловживає, проходить військову службу у Збройних Силах України, має житло, регулярний офіційний дохід, позитивно характеризується, бажає\~займатися вихованням дітей і має для цього необхідні умови. Згідно з актом обстеження умов проживання за місцем проживання позивача за адресою: [ADDRESS] , в квартирі, власником якої є позивач, зроблений ремонт, наявні меблі, побутова техніка, є можливість облаштувати окремі місця для дітей. Зі слів самих дітей, які були заслухані судом у судовому засіданні, позивач підтримує з ними відносини, між ними склалися добрі стосунки. Батько про них піклується та вони бажають жити з ним разом. Суд вважає, що обставини, які були підставою для позбавлення позивача батьківських прав, змінилися, позивач здатний і бажає виконувати свої обов`язки по вихованню та утриманню дітей, поновлення батьківських прав позивача відповідає інтересам дітей [PERSON] та [PERSON] . Отже, на переконання суду, подальше розлучення позивача і дітей є невиправданим, оскільки таке втручання у права батька та дітей не відповідатиме закону, не матиме законної мети - захисту інтересів дітей, буде непропорційним у демократичному суспільстві, порушуватиме вимоги статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Сам по собі факт того, що позивач є військовослужбовцем та з грудня 2024 року проходить військову службу, не може бути підставою для відмови у поновленні його батьківських прав, адже законодавством України не встановлено заборони ініціювати під час воєнного стану питання щодо поновлення батьківських прав військовослужбовців. Тим більше, що діти не мають матері, яка померла у 2013 році, та в судовому засіданні сама опікун [PERSON] , 1958 року народження, підтвердила, що позивач змінив своє ставлення до виховання дітей, через свій молодий вік він краще за неї розуміється з дітьми-підлітками, у зв`язку з чим вона не заперечує проти поновлення батьківських прав позивача. Таким чином поновлення батьківських прав позивача здійснюється у найкращих інтересах дітей, які мають превалювати над будь-якими іншими інтересами. Враховуючи вищенаведене, позов необхідно задовольнити, поновивши батьківські права [PERSON] стосовно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн. Між тим у своєму позові позивач просив покласти судові витрати на нього. Відтак, ухвалюючи рішення на користь позивача, суд не вирішує питання про стягнення вказаних судових витрат із відповідача.

Outcome: approved