Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ «Теплопостачсервіс») звернулось до суду з позовом до з [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги: з постачання теплової енергії за період з серпня 2020 року по серпень 2024 року у розмірі 4 849,53грн.; з постачання гарячої води за період з серпня 2020 року по серпень 2024 року - 187,45 грн.; інфляційні втрати на суму заборгованості з постачання теплової енергії - 1 294,94 грн.; 3 відсотки річних на суму заборгованості з постачання теплової енергії - 244,42 грн.; інфляційні втрати на суму заборгованості з постачання гарячої води - 72,02 грн.; 3 відсотки річних на суму заборгованості з постачання гарячої води - 18,63 грн.; стягнути судовий збір - 3 028,00 грн., а всього стягнути 9 695,99 грн. Вимоги мотивовано тим, що ТОВ «Теплопостачсервіс» з 01 липня 2014 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , в тому числі і відповідачу, який є власником кв. [ADDRESS] . Відповідач з моменту отримання житла у власність є споживачем комунальних послуг з гарячого водопостачання та центрального опалення, від вказаних послуг не відмовлявся. 25 лютого 2018 року між ТОВ «Теплопостачсервіс» та відповідачем укладено договір № 50/2/455 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, за яким виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами, у строк і на умовах, що передбачені договором. Відповідач свого обов`язку по сплаті коштів за отримані житлово-комунальні послуги не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з серпня 2020 року по серпень 2024 року, у зв`язку з чим, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою від 30 січня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 17-18). За матеріалами справи представник відповідача - адвокат Солдаткін О.С. (ордер, свідоцтво а.с.22, 23) отримав ухвалу про відкриття провадження з додатками 03 лютого2025 року (а.с. 20,21). У системі «Електронний суду» 18 лютого 2025 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву. Не погоджуючись з нарахуванням заборгованості за постачання теплової енергії з серпня 2020 року по серпень 2024 року, зазначає, що згідно з актом введення в експлуатацію комерційного вузла теплової енергії прилад обліку (теплолічильник) за адресою: [ADDRESS] , встановлено і введено в експлуатацію лише 04 березня 2021 року. Вказує, що за таких обставин нарахування заборгованості до вказаної дати є безпідставним; заборгованість за період з 04 березня 2021 року по серпень 2024 року становить 543,85 грн. Представник відповідача просить суд відмовити у позові в частині стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн (а.с.24-31). Заперечень щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за постачання гарячої води відзив на позовну заяву не містить. 26 лютого 2025 року позивач ТОВ «Теплопостачсервіс» подало відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вказує, що законодавством не регулюється постачання теплової енергії, не встановлено порядку щодо позбавлення теплопостачання споживачів за відсутністю індивідуального (розподільчого) лічильника та звільнення їх від сплати за таку послугу. Нарахування за період до 04 березня 2021 року відповідачу здійснювалось за загальнобудинковим лічильником відповідно до законодавства. Протягом 2021-2024 років також проводилось нарахування вартості постачання теплової енергії за опалення місць загального користування (МЗК). З 22 лютого 2022 року позивачем донараховано відповідачу обсяг спожитої теплової енергії відповідно до мінімальної частки середнього питомого споживання. Вказує, що нарахування відповідачу за постачання теплової енергії та гарячого водопостачання проводилось відповідно до законодавства та показників лічильників. Просить позовні вимоги задовольнити у повному у обсязі (а.с. 32-36). За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази, приходить до наступного висновку. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що ТОВ «Теплопостачсервіс» зареєстровано як юридичну особу, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, дата формування виписки 24 квітня 2024 року (а.с.10). 25 квітня 2018 року між ТОВ «Теплопостачсервіс» та відповідачем [PERSON] укладено договір № 50/2/455 про надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води, за адресою: кв. [ADDRESS] (а.с.6,7). Відповідачу [PERSON] на праві власності належить квартира кв. [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, індексний номер 4286578 від 20 серпня 2015 року (а.с.5). Відомості про те, що відповідач не споживає надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання або відмовився від даних послуг суду не надано. Згідно з розрахунками ТОВ «Теплопостачсервіс» за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] , за відповідачем [PERSON] обліковується заборгованість: за постачання теплової енергії за період з серпня 2020 року - серпень 2024 року у розмірі 4 849,53 грн.; за послуги з постачання гарячої води за період з серпня 2020 року - серпень 2024 року у розмірі 187,45 грн (а.с.8,9). Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України, власність зобов`язує. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до п.п. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Враховуючи обставини, встановлені судом у сукупності з наданими доказами, суд вважає, що відповідач, як власник квартири, є споживачем послуг за послуги з постачання теплової енергії, гарячого водопостачання, які надає ТОВ «Теплопостачсервіс». Пунктом 3 частини 2 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» встановлено, що загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії/прилади - розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення/опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів. Стороною відповідача надано акт про введення в експлуатацію вузла комерційного обліку теплової енергії (теплолічильник ULТRАНЕАТ Т230, завод.№ 68423128) у квартирі відповідача за адресою: [ADDRESS] ,який складено 04 березня 2021 року (а.с.27). Посилання сторони відповідача на те, що позивач безпідставно здійснив нарахування заборгованості до 04 березня 2021 року, оскільки вузел комерційного обліку теплової енергії було встановлено 04 березня 2021 року, а за період з 04 березня 2021 року по серпень 2024 року заборгованість становить 543,85 грн не заслуговують на увагу, виходячи з наступного. За матеріалами справи між сторонами 25 квітня 2018 було укладено договір про надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води. Розподіл обсягу теплової енергії, спожитої в будинку, визначається відповідно до положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», де частиною 6 ст. 10 встановлено, що обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання. Відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку та житлово-комунального господарства України № 315 від 22 листопада 2018 року «Про затвердження Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» (п.1 розділу VI), якщо опалюване приміщення спожило менший обсяг теплової енергії, визначений за показаннями приладів розподільного обліку теплової енергії, ніж визначений за мінімальною часткою середнього питомого споживання, такому приміщенню донараховується обсяг спожитої теплової енергії. Для опалюваного приміщення, оснащеного приладом (приладами) розподільного обліку теплової енергії, крім обсягу теплової енергії, визначеного на підставі його/їх показань, здійснюється донарахування обсягу теплової енергії з метою унеможливлення опалення приміщення за рахунок суміжних опалюваних приміщень або опалюваних МЗК (місця загального користування) та допоміжних приміщень, запобігання утворенню грибків та плісняви в приміщеннях, МЗК та допоміжних приміщеннях, а також недопущення зниження нормативного строку експлуатації приміщення/будівлі/будинку. Відповідно до п.п.7,8 договору №50/2/455 укладеного між позивачем та відповідачем про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, плата за надані послуги за наявності засобів обліку гарячої води і теплової енергії справляється за їх показаннями згідно з пунктами 10-13 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року (далі- Правила). Плата за надані послуги за відсутності засобів обліку гарячої води і теплової енергії справляється згідно з установленими нормативами споживання відповідно до п.21 Правил. Відповідно до п.21 Правил 21 у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21 серпня 2019 року затверджено Правила надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії. Відповідно до п.п.19,20 вказаних Правил комерційний облік послуги здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку, що забезпечує (забезпечують) загальний облік споживання послуги у будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Якщо будівлю (будинок) оснащено двома та більше вузлами комерційного обліку послуги відповідно до вимог Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", то визначення обсягу спожитої послуги та її розподіл здійснюються за сумою показань всіх вузлів комерційного обліку послуги у будівлі (будинку). За рішенням співвласників багатоквартирного будинку розподіл здійснюється для кожної окремої частини будинку, обладнаної вузлом комерційного обліку послуги. До встановлення вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії обсяг споживання теплової енергії у будівлі визначається відповідно до Методики розподілу. На підставі вказаних норм та укладеного між сторонами договору, споживач за відсутності засобів обліку, сплачує за надані послуги згідно з установленими нормативами споживання відповідно до Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, розрахованих на підставі Методики розподілу. При цьому, споживач, який не користується тепловою енергією, подаючи показники лічильника на рівні попередніх (в разі перебування на абонентському обліку такого лічильника), зобов`язаний сплачувати донарахування обсягу теплової енергії відповідно до вищезазначених положень. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що нарахування відповідачу вартості постачання теплової енергії проводилось відповідно до законодавства та умов укладеного договору. Відповідач від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався) та фактично споживав їх. Матеріали справи не містять доказів ненадання позивачем послуг відповідачу, так само як і звернень останнього з приводу відмови від отримання таких послуг у встановленому чинним законодавством порядку. Так, позивач стверджує, що у відповідача утворилася заборгованість зі сплати наданих комунальних послуг з постачання теплової енергії за період з серпня 2020 року - серпень 2024 року у розмірі 4 849,53 грн та за послуги з постачання гарячої води за період з серпня 2020 року - серпень 2024 року у розмірі 187,45 грн, підтверджує вказану заборгованість розрахунками заборгованості (а.с.8,9). Під час дослідження наданого позивачем розрахунку судом встановлено, що зазначені розрахунки зроблено вірно та у повній відповідності до інших наявних у справі доказів, та стверджують порушення відповідачем обов`язків, а тому позов ТОВ «Теплопостачсервіс» щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії та гарячої води підлягає задоволенню, так як фактично відповідач має заборгованість перед позивачем. У свою чергу відповідач не надав докази належної оплати комунальних послуг, в тому числі не спростував вимоги позивача в інший передбачений законом спосіб. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, згідно з зазначеними нормами законодавства відповідач зобов`язаний оплатити спожиті послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Судом встановлено, що розрахунок 3% річних та інфляційних витрат, правомірно здійснено позивачем на суму заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2020 року по лютий 2022 року: 3% річних у розмірі 244,42 грн, інфляційна складова боргу - 1 295,94 грн (а.с.8). Розрахунок 3% річних та інфляційних витрат також правомірно здійснено позивачем на суму заборгованості за послуги з постачання гарячої води за період з серпня 2020 року по лютий 2022 року: 3% річних у розмірі 18,63 грн, інфляційна складова боргу - 72,02 грн (а.с.9). Враховуючи обставини, які встановлені судом у сукупності з наданими доказами, суд вважає, що відповідач, як власник квартири, є споживачем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, які надає ТОВ «Теплопостачсервіс». З огляду на правовідносини, які склалися між сторонами, на відповідача, як боржника у зобов`язанні за укладеним договором, покладено обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, а позивач, як кредитор у зобов`язанні за укладеним договором має право вимагати сплату грошей за надані послуги з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, позивачем обґрунтовано заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 3 028,00 грн. (а.с.15). На підставі викладеного,

Outcome: approved