Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 07 листопада 2024 року позивач [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Служба у справах дітей Угринівської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав та встановлення піклування. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач зазначає, що відповідач по справі, [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] . Під час спільного подружнього життя у них народився син - [PERSON] , [INFO] , який доводиться позивачу похресником. Відповідач залишив сім`ю, коли [PERSON] виповнився лише рік. Про хлопчика піклувалась та дбала його мати, [PERSON] , проте вона померла [INFO] . На час смерті матері дитині виповнилося 6 років. Батько абсолютно не цікавився сином, не турбувався як останній переживає втрату матері. З часу смерті матері дитина залишилась проживати з бабусею, [PERSON] , [INFO] (матір`ю батька), інших родичів, які б виявили бажання допомагати з дитиною не було. Разом з тим дитиною, без юридичного оформлення на те, піклувалася бабуся по батьковій лінії, а також, позивач, хресний батько хлопчика. У телефонному режимі зі своєю матір`ю, бабусею хлопчика, батько [PERSON] повідомив, що не планує повертатися на територію України і не бажає приймати участь у вихованні дитини. [PERSON] подав до Служби у справах дітей Угринівської сільської ради, засвідчену нотаріусом м. Сан-Клементе (Куенка. Іспанія), заяву про те, що він надає згоду на позбавлення батьківських прав щодо його неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , а також надає згоду призначити законним опікуном неповнолітньому сину [PERSON] , [INFO] . Бабуся, [PERSON] , мати відповідача, за станом здоров`я та через похилий вік не в змозі піклуватися онуком, турбуватися про нього, утримувати його. Позивач зазначає, що у нього та похресника склались тісні та дружні відносини, хлопчик проживає в його сім`ї за адресою: [ADDRESS] , навчається в 9 класі Крилоського ліцею Галицької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області. З ініціативи хресного батька [PERSON] відвідує заняття по боксу. Батько, [PERSON] , контакту зі школою не підтримує взагалі, успішністю дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Отже, рідний батько дитини не спілкувався з сином у обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не цікавився його станом здоров`я, навчанням, успіхами у школі, досягненнями у спорті, не виявляв інтересу до його внутрішнього світу. З осені 2011 року відповідач постійно проживає за межами України. Після смерті дружини, матері [PERSON] , батько неповнолітнього [PERSON] , в телефонному режимі повідомив свою матір, [PERSON] , про те, що повертатися в Україну не планує. Належної батьківської підтримки та турботи синові, перш за все моральної, у зв`язку зі смертю його матері не надав. Відповідач вважає, що на даний час поведінку батька змінити на краще неможливо. Ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню сина [PERSON] створює умови, які шкодять його інтересам, позбавляють його можливості жити хоча б в неповній сім`ї. Будь-які перешкоди у вихованні дитини у відповідача відсутні. Фактично відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї неповнолітньої дитини, без поважних причин, залишивши її без батьківської уваги і турботи, у час, коли дитина потребувала цього найбільше, а його поведінка відносно сина та подання письмової заяви до Служби у справах дітей Угринівськлої сільської ради про небажання приймати участь у вихованні дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення його батьківських прав. Після смерті матері хлопчика всі питання щодо його виховання та утримання вирішувалися спільно бабусею [PERSON] та хресним батьком [PERSON] без жодної участі та підтримки з боку відповідача. На даний час дитина знаходиться на повному утриманні позивача та постійно проживає з ним та його сім`єю у будинку, що на праві власності зареєстрований за його дружиною позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згода дружини на влаштування неповнолітнього [PERSON] у сім`ю позивача та його проживання в будинку [ADDRESS] подана нею до Служби у справах захисту дітей Угринівської сільської ради. За таких обставин позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та призначити його піклувальником до досягнення дитиною повноліття (а.с. 1-8). Процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 листопада 2024 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с. 54-55). Ухвалою суду від 11 листопада 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін (а.с. 56-58). Ухвалою суду від 19 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за даним позовом до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с.92-93). Пояснення учасників справи у судовому засіданні. Позивач у судове засідання не прибув, проте представник позивача надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала (а.с.113). У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача не прибув, але до суду надана заява, в якій просить справу розглядати без участі сторони представника третьої особи, проти задоволення заяви не заперечує (а.с. 95). Відповідач у судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, зокрема, викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 109-110). Від відповідача не надходив відзив на позов, а також жодних інших заяв та/або клопотань. Згідно частини шостої статті 259 Цивільного процесуального кодексу України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Оскільки учасники справи у судове засідання, призначене на 24 червня 2025 року, не з`явилися, суд, з дотриманням положень статті 259 Цивільного процесуального кодексу України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше десяти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання, підписав судове рішення без його проголошення. Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явився у судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини свої неявки, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи, про що 02 липня 2025 року прийнята відповідна ухвала (а.с. 115). Згідно частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Згідно копії Витягу з реєстру територіальної громади, позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-11). 23 вересня 2024 року був складений Висновок про стан здоров`я заявника [PERSON] , який за станом здоров`я може бути опікуном (а.с.13). Відповідно до довідки від 17 вересня 2024 року № 16487, [PERSON] протягом життя до Комунального некомерційного підприємства «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» не звертався, амбулаторну допомогу не отримує (а.с. 14) [PERSON] є фізичною особою-підприємцем та має достатній рівень доходів (а.с.15-20). [PERSON] , [INFO] , 05 жовтня 1999 року одружився із [PERSON] , [INFO] . Прізвище дружини після одруження [PERSON] (а.с. 21). Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, будинок [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.22). [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувалася, незнятої чи непогашеної судимості немає (а.с.23). Батьками [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с. 24). Дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: будинок [ADDRESS] (а.с. 25-27). [PERSON] має свідоцтво про хрещення, хрещеним батьком є [PERSON] (а.с. 28-29). [PERSON] померла [INFO] (а.с. 31). Батьками [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с. 34). [PERSON] подав до Служби у справах дітей Угринівської сільської ради заяву, засвідчену нотаріусом м. Сан-Клементе (Куенка. Іспанія), про те що він надає згоду на позбавлення батьківських прав щодо його неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , а також надає згоду призначити законним опікуном [PERSON] , [INFO] , його неповнолітнього сина (а.с. 35-45). [PERSON] , яка є матір`ю відповідача, є пенсіонером, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] , та має певні захворювання (а.с. 46-52, 106). 23 січня 2025 року Виконавчим комітетом Угринівської сільської ради було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітнього сина [PERSON] та можливість призначення [PERSON] піклувальником (а.с.71). Виконавчим комітетом Угринівської сільської ради було дано висновок про доцільність позбавлення [PERSON] стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та можливість призначення [PERSON] піклувальником (а.с. 72-76). 20 вересня 2024 року була дана характеристика класним керівником та директором Крилоського ліцею стосовно учня ліцею [PERSON] , з якої вбачається, що [PERSON] почав відвідувати школу одразу після закінчення дитячого садочку в селі Залуква. Початківця приводила в школу бабуся, [PERSON] . Дитина була достатньо розвинена. На даний час успішність середня. [PERSON] достатньо освоює матеріал поданий вчителями. З ініціативи хресного батька, [PERSON] , [PERSON] відвідує заняття по боксу. Фізичне виховання, у напрямку спорту додало хлопцеві впевненості у спілкуванні з однокласниками. Хресний батько, [PERSON] , систематично цікавиться успішністю [PERSON] , відвідує батьківські збори. У колі з однокласниками дитина проявляє себе недостатньо активною, часто виглядає скритим та сумним. Батько, [PERSON] , контакту із школою не підтримує взагалі, успішністю дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує (а.с.105). Норми права, що підлягають застосуванню, та висновки суду за результатами розгляду справи. Згідно частини першої-другої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У пункті 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно частини четвертої статті 164 Сімейного кодексу України, під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до пунктів 15-16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не піклується про свою неповнолітню дитину, не забезпечує дитині необхідного виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до внутрішнього світу свого сина, не створює умов для отримання донькою освіти, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина. Відповідач навіть після смерті матері сина, усвідомлюючи, в яких скрутних життєвих обставинах опинився його син, не приїхав до нього, наприклад для налагодження стосунків, піклування і догляду. Вказане, на думку суду, свідчить про те, що відповідач не приділяє увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини та не ставить її найважливіші інтереси над власними інтересами. За таких обставин, суд вважає, що відповідач свідомо ухилявся від виконання своїх обов`язків, не утримував належним чином свою дитину дітей, не приділяв достатньої уваги їх розвитку. Суд переконаний, що батько не може повноцінно здійснювати свої батьківські обов`язки за допомогою телекомунікаційних систем, а відтак особа, яка свідомо змінює країну проживання, несе відповідні ризики порушення нормальних життєвих зв`язків та передбачених законом наслідків невиконання батьківських обов`язків. Згідно частини четвертої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Відсутність побачень з дитиною та навіть спроб їх здійснення свідчить про відсутність інтересу до дитини з боку відповідача, що відповідно до рішення «Хант проти України» є підставою для позбавлення батьківських прав. При цьому суд, у тому числі беручи до уваги заяву відповідача в якій він зазначає, що не бажає приймати участь у вихованні свого сина [PERSON] , вважає, що наявна винна поведінка відповідача та свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 (провадження № 61-19984св21), проживання батька протягом значного часу на території іншої держави без участі у вихованні дітей, піклуванні про них тощо, а також обізнаність про їхню важку життєву ситуацію, пов`язану зі смертю матері, - достатні підстави для позбавлення його батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , слід позбавити батьківських прав батька [PERSON] . При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити, що позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє батька права спілкуватися з дитиною, бачитися з нею, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Стаття 59 Цивільного кодексу України встановлює, що піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Частиною четвертою статті 60 Цивільного кодексу України передбачено, що суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Наведені положення закону слід розуміти таким чином, що коли при розгляді справи суд встановить, що особа позбавлена батьківського піклування, то це є достатньою підставою для порушення і розгляду судом питання про встановлення опіки чи піклування над дитиною і призначення піклувальника. На теперішній час позивач, будучи хресним батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , після смерті матері дитини взяв на себе турботу про дитину. За час проживання зарекомендувала себе з позитивного боку. Добре ставлення та відношення до дитини не заперечували і представники третьої особи, надаючи висновок про доцільність призначення позивача піклувальником. Судом встановлено, що [PERSON] цікавиться долею свого похресника [PERSON] , виявляє турботу та піклування стосовно останнього. Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне призначити позивача піклувальником неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог частини першої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи, таким чином не реалізовує своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання батьківських обов`язків. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.ст. 58, 60 Цивільного кодексу України, ст.ст. 164, 165, 166 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved