Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду із даним позовом до відповідача - [PERSON] , в обґрунтування якого вказала наступне. 29.11.2014 р. між сторонами по даній справі був укладений шлюб, який був розірваний рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05.04.2021 р. Під час шлюбу сторони проживали у квартирі позивачки і після припинення між ними сімейних відносин, відповідач відмовився добровільно виселитися, зловживав алкогольними напоями та поводив себе агресивно. 16.10.2020 р. близько 10 год. 00 хв., перебуваючи у квартирі позивачки за адресою - [ADDRESS] , діючи умисно, з раптовим умислом, направленим на протиправне заподіяння смерті позивачці, використовуючи травматичний пістолет моделі ПМ-Т, калібру 9 мм Р.А., та бажаючи смерті позивачці, відповідач здійснив постріл в область її голови справа. В результаті протиправних дій відповідача, позивачці, відповідно до висновку судового медичного експерта № 1445 від 18.12.2020 р., були спричинені тілесні ушкодження у вигляді проникаючого вогнепального поранення правої скроневої ділянки, осколкового вдавленого перелому правої скроневої кістки, крововиливу під тверду оболонку головного мозку скроневої ділянки справа, забою головного мозку тяжкого ступеню, крововиливу під м`яку оболонку головного мозку, двобічної посттравматичної нейросенсорної туговухості 2 ступеню зліва рани в скроневій ділянки голови, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень за ознакою небезпеки для життя. Свій злочинний умисел відповідач не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі. 16.10.2020 р. вказаний факт було зареєстровано Корабельним ВП ГУНП в Миколаївській області, та внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020150050001497, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України. Вказане кримінальне провадження наразі перебуває на розгляді у Жовтневому районному суді Миколаївської області. Позивачка зазначає, що до цієї події вона була здоровою та повністю працездатною особою, їздила на заробітки за кордон та непогано заробляла. Натомість, через протиправні дії відповідача, її працездатність на даний час суттєво обмежена, вона отримала важкі травми, втратила слух, є інвалідом 2 групи, і згідно рекомендацій лікарів, може виконувати лише легку надомну працю. При цьому відповідач, з вини якого вона втратила здоров`я та працездатність, не надає їй жодної матеріальної допомоги, хоча й має таку можливість. Посилаючись на викладене, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати встановлення їй інвалідності - з 13.07.2021 р., та протягом усього строку інвалідності. Ухвалою судді від 08.12.2021 р. було відкрито провадження у даній справі і її розгляд був призначений за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21.12.2022 р. позов [PERSON] був задоволений частково, з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), починаючи з дня звернення до суду - з 03.12.2021 р. і до припинення строку інвалідності. Не погодившись із заочним рішенням суду, представник відповідача подала заяву про його перегляд, і ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22.02.2024 р. заочне рішення від 21.12.2022 р. було скасовано і справа була призначена до розгляду у загальному порядку. У судове засідання по справі позивачка не з`явилася, її представник - адвокат Журавльова Є.Г. подала заяву про розгляд справи у відсутність позивача та її представника, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, що викладені у позовній заяві, просила їх задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання також не з`явилися, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі через його необґрунтованість та недоведеність. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності надані сторонами письмові докази по справі, прийшов до наступного висновку. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судовим розглядом встановлено і це підтверджується наявними у справі письмовими доказами, що сторони по даній справі - позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 29.11.2014 р. у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 3442 від 29.112014 р. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05.04.2021 р. даний шлюб був розірваний (цивільна справа № 760/14572/19). Від цього шлюбу сторони спільних дітей не мають. Судовим розглядом встановлено, що відповідач по даній справі - [PERSON] є обвинуваченим у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12020150050001497 за ознаками, передбаченими ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України. Потерпілою у вказаному кримінальному провадженні є позивачка по даній справі - [PERSON] . Вказане кримінальне провадження перебуває на розгляді у Вітовському районному суді Миколаівської області, на даний час судовий розгляд не закінчений, провадження зупинено ухвалою Жовтневого (на даний час - Вітовського) районного суду Миколаївської області від 20.11.2023 р., на підставі ч. 1 ст. 335 КПК України, у зв`язку із захворюванням обвинуваченого, що унеможливлює його участь у судовому засіданні, - до видужання обвинуваченого. Відповідно до положень ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Той із подружжя, хто став непрацездатним у зв`язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до Цивільного кодексу України. Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 75 СК України, загальними умовами для надання утримання одному з подружжя є: 1) його непрацездатність; 2) потреба у матеріальній допомозі; 3) здатність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. Тобто, в даному випадку мова йде про юридичний склад, який містить юридичні факти, що є підставою для набуття одним з подружжя права на утримання і створення обов`язку для іншого з подружжя таке утримання надавати. Необхідні потреби непрацездатної людини, як правило, не обмежені тими звичайними потребами, які має здорова людина, тому вимагають додаткових витрат на лікування, оздоровлення, харчування, що зумовлено іншим, відмінним способом життя такої людини. Отже, призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати само по собі не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, яке є особою із інвалідністю. Факт призначення державою пенсії по інвалідності не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його. До того ж, Рішенням Конституційного Суду України від 29.10.2024 р. за № 1-р/2024 була визнана неконституційною, тобто такою, що не відповідає Конституції України, частину 4 ст. 75 СК України, якою було визначено, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи, не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Обґрунтовуючи підстави позову, позивачка посилалась на те, що розмір пенсії по інвалідності, яку вона отримує, є недостатнім для її нормального проживання та лікування. При цьому внаслідок отриманих травм, за станом здоров`я вона не може повноцінно працювати, а за висновком МСЕК їй доступна лише легка надомна праця, у зв`язку з чим вона просила стягнути з колишнього чоловіка, відповідача по даній справі, аліменти на її утримання. Із наявних у справі довідок МСЕК № 445148 (а.с. 4) та № 650277 (а.с. 169 зворотня сторона), вбачається, що з 01.08.2020 р. позивачка є інвалідом 2 групи, безстроково, і їй доступна лише легка надомна праця. Із листа ГУ ПФУ України в Миколаївській області вбачається, що розмір пенсії позивачки станом на листопад 2021 року складає - 1 854 грн. Даних щодо зміни розміру пенсії протягом розгляду справи та її розмір на час винесення рішення по справі матеріали справи не містять. Між тим, аналіз наданих позивачкою та її представником письмових доказів, свідчить про те, що ними не надано доказів, які б характеризували матеріальний стан позивачки, та підтверджували її витрати на її лікування, проживання та оздоровлення, і того, що вона є такою, що потребує матеріальної допомоги. Натомість, із матеріалів, наданих представником відповідача до заяви про перегляд заочного рішення суду, вбачається, що відповідач хворіє, має ряд хронічних захворювань, і згідно довідки МСЕК за № 312998 (а.с. 100), є інвалідом 2 групи з 31.10.2022 р., довічно. Розмір його пенсії у період з липня по грудень 2022 року становив - 5 162,52 грн. на місяць. Із копій медичних виписок та чеків на придбання ліків вбачається, що він несе витрати на лікування, розмір яких склав, зокрема: у жовтні 2022 р. - 6 837,29 грн., у листопаді 2022 р. - 6 874,20 грн. Позивачкою та її представником не надано доказів, які б це спростовували та доводили, що він за таких обставин має можливість надавати матеріальну допомогу. Крім цього, ч. 6 ст. 75 СК України визначає, що той із подружжя, хто став непрацездатним у зв`язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до Цивільного кодексу України. В обґрунтування своїх вимог позивачка, серед іншого посилалась й на те, що вона стала непрацездатною внаслідок неправомірної поведінки відповідача, який 16.10.2020 р. близько 10 год. 00 хв., перебуваючи у квартирі [ADDRESS] , діючи умисно, із раптово виниклим умислом, спрямованим на протиправне заподіяння смерті позивачці, використовуючи травматичний пістолет моделі ПМ-Т, калібру 9 мм Р.А., здійснив постріл в область її голови справа, чим спричинив їй тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. З цього приводу суд вважає необхідним зазначити, що як судом вже було зазначено вище, на даний час вина відповідача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, не встановлена, кримінальне провадження № 12020150050001497 перебуває на розгляді у Вітовському районному суді Миколаївської області, провадження зупинено на підставі ч. 1 ст. 335 КПК України. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено того, що вона є такою, що потребує матеріальної допомоги і того, що відповідач взмові надавати таку допомогу, тому не вбачає підстав для задоволення її позовних вимог. На підставі ч. 7 ст. 141 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed