Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

У травні 2024 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість станом на 24 квітня 2024 року у розмірі169682,85 грн. В обгрунтування заявлених вимог зазначає, що 16 грудня 2019 року між ПАТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] укладено заяву-договір №014/7452421-СК про приєднання до публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Предметом кредитного договору №014/7452421-СК від 16 грудня 2024 року є надання банком позичальнику грошових коштів на наступних умовах: встановлена сума кредитного ліміту від 0 до 100000,00 грн; тип кредиту кредитна лінія; процентна ставка за користування кредитом 43,20%; цільове призначення кредиту на споживчі потреби; строк користування 12 місяців з автоматичною пролонгацією. Підписавши заяву, позичальник підтвердив факт ознайомленості, обізнаності та розуміння публічної пропозиції на укладання договору про комплексне банківське обслуговування, просив відкрити поточний рахунок у гривні, надав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку. Відповідач відкрив поточний рахунок у гривні, операції за якими можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів. Кредитні кошти надано відповідачу, отже позивач свої обов`язки за кредитним договором виконав. Однак, відповідач умови кредитного договору не виконує, внаслідок чого станом на 24 квітня 2024 року заборгованість становить 169682,85 грн: заборгованість по тілу кредиту 91731,51 грн; заборгованість за процентами 77951,34 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 травня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2024 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільної справи - в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 18.02.2025 до суду надійшов відзив, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначає, що відповідач протягом певного часу сплачувала всі банківські платежі, передбачені заявою-договором від 16 грудня 2019 року та графіком внесення кредитних коштів, однак через зменшення доходу позичальник втратила можливість сплачувати борг вчасно. Зауважує, що розрахунок заборгованості не відповідає умовам кредитного договору. Крім того, позивач не надає докази користування карткою відповідачем та перерахування їй кредитних коштів. 24.02.2025 через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначає, що публічна пропозиція та тарифи банку знаходяться на офіційному сайті банку та доступні для перегляду, процентна ставка фіксована та незмінна за весь період розрахунку заборгованості. Крім того, якщо відповідач вважає розрахунок заборгованості банку неправильним, відповідач зобов`язаний його спростувати, чого зроблено не було. У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову. Інші учасники у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 16 грудня 2019 року між ПАТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] укладено заяву-договір №014/7452421-СК про приєднання до публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Предметом кредитного договору №014/7452421-СК від 16 грудня 2024 року є надання банком позичальнику грошових коштів на наступних умовах: встановлена сума кредитного ліміту від 0 до 100000,00 грн; тип кредиту кредитна лінія; процентна ставка за користування кредитом 43,20%; цільове призначення кредиту на споживчі потреби; строк користування 12 місяців з автоматичною пролонгацією. Заява-договір та паспорт споживчого кредиту підписані сторонами, крім того відповідачем підписана розписка про отримання платіжної картки. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 24 квітня 2024 року заборгованість відповідача становить 169682,85 грн: заборгованість по тілу кредиту 91731,51 грн; заборгованість за процентами 77951,34 грн. Також позивач надає виписку по рахунку. Відповідач, не погоджуючись із розміром заборгованості, свій контр-розрахунок не надає. Крім того, відповідач у відзиві зазначає про відсутність доказів користування карткою відповідачем та перерахування їй кредитних коштів, однак позивач надає відповідні розрахунки та виписки, і крім цього, також у відзиві відповідачем зазначено про сплату банківських платежів, передбачених заявою-договором від 16 грудня 2019 року та графіком внесення кредитних коштів, таким чином, підтвердивши отримання кредитних коштів та користування ними. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно з ч.ч.1, 2 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п.п.5, 30, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Отже, наявні в матеріалах справи письмові докази (розрахунок заборгованості) є належними та допустимими доказами у розумінні статей 76-78 ЦПК України. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку та позов підлягає задоволенню. Суд оцінює позицію відповідача як таку, яка містить протиріччя. З одного боку відповідач просить банк довести взагалі наявність рахунку, а з другої сторони зауважує, що сам відповідач зверталась до банку з проханням про розстрочку. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved