Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, на обґрунтування якого зазначила, що вона є опікуном свого онука [PERSON] . Його мати [PERSON] померла [INFO] та її син проживав разом з нею на день смерті. На користь матері неповнолітнього [PERSON] було укладено заповіт її бабою [PERSON] , яким остання заповіла їй земельні ділянки. Мати позивача проживала зі спадкодавицею на день відкриття спадщини та є такою, що прийняла спадщину. Враховуючи те, що [PERSON] померла, то право на спадкування цих земельних ділянок перейшло до її сина неповнолітнього [PERSON] . Законний представник неповнолітнього позивача в позовній заяві заявила клопотання про розглядати справу у її відсутності, позов підтримала. Від відповідачів надійшли заяви про визнання позову та розгляд справи без їх участі. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За [PERSON] зареєстровано право власності на земельні ділянки загальною площею 2,1985га, до складу яких входить земельна ділянка площею 1,2381га та земельна ділянка площею 0,9604га, розташовані на території Острівської сільської ради (на даний час Червоноградської міської ради Львівської області), призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що встановлено з державного акту. 07.08.2007р. в Острівській сільській раді Сокальського району Львівської області від імені [PERSON] посвідчено заповіт, яким остання заповіла своїй онуці [PERSON] вищевказані земельні ділянки, належні їй на підставі державного акту серія 1-ЛВ №063900 від 17.12.2001р. [PERSON] померла [INFO] та її онука [PERSON] проживала з нею на день смерті, що встановлено з свідоцтв про народження, відоцтв про укладення шлюбу. Також, зі свідоцтва про смерть встановлено, що батько [PERSON] [PERSON] помер [INFO] . Позивач [PERSON] є сином [PERSON] та проживав з нею на день її смерті [INFO] , що встановлено з свідоцтв про народження, про одруження, про шлюб, свідоцтва про смерть та довідки №76-05 від 08.05.2025р. Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також уразі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. г ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Згідно ст.1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.2 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно частин першої, другої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Спадкова трансмісія це перехід права на прийняття спадщини від померлого спадкоємця, який не встиг реалізувати своє право на прийняття спадщини до його спадкоємців, тобто - перехід права, а не виникнення права на спадкування після смерті першого спадкодавця. Відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину. Таким чином, неповнолітній [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , оскільки його мати [PERSON] прийняла спадщину, однак померла після її відкриття та в силу положень ч.4 ст.1268 ЦК України він вважається таким, що прийняв спадщину. У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року в справі № 210/1609/15-ц (провадження № 61-40313св18) вказано, що "право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивач є спадкоємцем після смерті баби, однак позбавлений змоги здійснити своє право в позасудовому порядку. За таких підстав, позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved