Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень щомісячно із 01.09.2022 по дату подання даного позову. В основу своїх позовних вимог позивачка зіслалася на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя мають дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею. Спільне сімейне життя у них з відповідачем не склалося, з липня 2022 вони перестали підтримувати відносини. Вона самостійно піклується про дитину, старається забезпечити її усім необхідним і дбає про її всебічний розвиток, а також про отримання нею освіти, однак одній утримувати дитину важко. Відповідач більше року проживає у Чеській Республіці. З вересня 2022 року ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, інших дітей на утриманні у нього немає. Оскільки, відповідач є здоровою та працездатною особою, отримує постійний дохід у Чеській Республіці, останній може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини у твердій грошовій сумі 6000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення нею повноліття. Крім того, беручи до уваги, що з вересня 2022 року відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає є всі підстави для стягнення з нього аліментів з 01.09.2022 по дату подання даного позову у твердій грошовій сумі 5000 грн. щомісячно. Заочним рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29.05.2023 позов задоволено частково. Представник відповідача подав заяву про перегляд заочного рішення та ухвалою Рожнятівського районного суду від 05.05.2025 скасовано заочне рішення Рожнятівського районного суду від 23.05.2023, а справу призначено до розгляду в загальному порядку. Позивачка у судове засідання не прибула. Представник позивачки в судовому засіданні позов в частині стягнення аліментів з 01.09.2022 підтримав повністю. Вказав, що рішення суду набрало законної сили два роки назад, у відповідача є значна заборгованість, тому він шляхом звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення хоче уникнути сплати аліментів. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Оскільки відповідач перебуває закордоном, то він може надавати допомогу у вигляді аліментів, в розмірі вказаному у позовній заяві. Його довірителька самостійно утримує дочку, жодну соціальну допомогу в Чехії вона на дитину не отримує. Відповідач у судове засідання не з`явилася. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з підстав наведених у заяві про перегляд заочного рішення. Його довіритель не має можливості сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі. Не заперечив, що [PERSON] знаходиться за кордоном. Вислухавши представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак ( ст.6 ЦПК України). Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та мають дочку [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Верховний Суд неодноразово в усталеній практиці наголошує на тому, що відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. За змістом цієї норми права стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він звертався до установ або до родичів відповідача з проханням вплинути на нього, щоб той платив аліменти на дитину або направляв відповідачу листи з такою вимогою чи на адресу його місця роботи. Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. У такому випадку суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Чинним законодавством саме на позивача покладено обов`язок доведення суду того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а також того, що відповідач ухилявся від їх сплати. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Доказів на підтвердження обставин, які можуть бути підставою для стягнення аліментів за минулий час, позивачкою не надано. Так, суду не надано доказів того, що у зазначений позивачкою період між сторонами виник спір з приводу надання матеріальної допомоги, взагалі не встановлено судом наявність домовленості між сторонами про надання такої допомоги, а також не надано суду доказів того, що відповідач ухилявся від добровільного утримання дитини. За таких підстав, позовні вимоги в частині стягнення аліментів за минулий час задоволенню не підлягають. Представник позивачки просить стягувати з відповідача аліменти, які забезпечать регулярне щомісячне утримання дитини та вказує щомісячну суму аліментів, яку слід стягнути з відповідача - 6000 гривень щомісячно. Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 1, 2 стаття 77 ЦПК України). Позивачка стверджує, що відповідач, як батько повинен надати таку матеріальну допомогу у вигляді аліментів. Суд без сумніву погоджується з твердженням позивачки про те, що відповідач повинен нести витрати на утримання дитини, однак вважає, що позивачкою не доведено, що нею витрачаються на їхню з відповідачем дочку зазначена в позові сума. Крім того, позивачкою не доведено, що відповідач за своїм матеріальним станом, може сплачувати аліменти в розмірі запропонованім позивачкою. Представник відповідача вказав, що відповідач не заперечує, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Однак, обов`язок по утриманні дитини лежить на обох батьках. Представник відповідача не заперечив факт його працездатності, та те, що на даний час відповідач перебуває за кордоном. При встановлених обставинах справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи рівний обов`язок обох батьків щодо утримання дитини, приймаючи до уваги розмір прожиткового мінімуму для дітей, який встановлений законодавством України, суд вважає, що розмір аліментів на дочку, яка проживає з матір`ю, слід встановити в розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст.141 ЦПК України. На підставі ст. 180-184,192 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial