Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія управління активами», третя особа: Богодухівський відділ державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за яким просить визнати виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №5420 від 16 грудня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості у розмірі 11072,25 грн., таким, що не підлягає виконанню. Стягнути витрати на правничу допомогу адвоката у розмір 6000 грн. та судовий збір у розмір 1211,20 грн. В обґрунтування позову зазначено, що розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитом перед ТОВ «ФКУА» стягувачем не надано. Докази направлення [PERSON] вимоги про виконання зобов`язання за кредитним договором, а також отримання останньою такої вимоги, відсутні, а кредитний договір, на основі якого вчинено виконавчий напис нотаріально не посвідчено, що виключає можливість стягнення за ним коштів у порядку виконавчого напису нотаріуса. Таким чином, заборгованість, по якій видано виконавчий напис, є спірною, а процедура посвідчення виконавчого напису порушеною. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав заяву, відповідно до змісту якої розгляд справи просив провести за їх відсутності, при цьому уточнив, що доводи по суті справи були наведені ним у позовній заяві, додаткові відомості по суті справи відсутні. \~\~\~\~\~\~ Від представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» надійшла заява, за змістом якої представник товариства визнає позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а також стягнення судового збору за подання позовної заяви та у разі подання заяви про забезпечення позову у розмірі 50% відсотків, в порядку передбаченому ч.1 ст.142 ЦПК України. Інші вимоги, щодо стягнення судових витрат в розмірі 6\~000 грн. не визнаються, вважав цю вимогу такою, що слід залишити без задоволення. \~ \~ \~ \~Крім того, представник відповідача надав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, з посиланням на не співмірність заявлених витрат на правову допомогу із ціною позову, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, з врахуванням чого просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу , які підлягають розподілу між сторонами з 6000 грн. до 3000 грн. \~ \~ \~ \~Третя особа представник Богодухівського відділу державної виконавчої служби у Богодухівському районі Харківської області Сіхдного міжрегіонального управління міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 16 грудня 2021 року за заявою ТОВ «Фінансова компанія управління активами» приватним нотаріусом було видано виконавчий напис № 5420 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» суму за період з 25.10.2021 по 16.12.2021 року у розмірі 11\~072 грн. 25 коп. 04.01.2022 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» звернулося до Богодухівського ВДВС у Богодухівському районі Харківської області Східного МУМЮ (м.Харків) з заявою про примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, а саме виконавчого напису №5\~420 від 16 грудня 2021 року про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» у розмірі 11\~072, 25 грн. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При цьому ст.50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 ЗУ «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліку документів за якими стягнення проводиться у безспірному порядку. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, ст.50,87,88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду №201/11696/16-ц від 10 квітня 2019 року . Згідно з п. 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Відповідно до п. 1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, нотаріусу, окрім іншого, повинні бути надані оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання. Так, судом, згідно змісту позовної заяви встановлено, що у квітні 2025 року [PERSON] стало відомо про відкрите Богодухівським ВДВС у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконавче провадження №68655905, після чого вона звернулася до адвоката за наданням професійної правничої допомоги. Після цього, адвокат звернулася до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» з проханням надати копії документів на підставі яких було відкрито виконавче провадження №68655905 по виконанню виконавчого напису копію кредитного договору; копію заяви про відкриття виконавчого провадження; копію виконавчого напису приватного нотаріуса; повідомити про розмір стягнених коштів з [PERSON] в рамках виконавчого провадження №68655905. На вказаний запит виконавцем було надано відповідь, до якої долучено копію виконавчого напису та копію заяви про відкриття виконавчого провадження, розрахунок стягнутих коштів. При цьому слід зазначити, що на підставі наявних матеріалів справи встановлено, що [PERSON] будь-яких повідомлень про порушення кредитних зобов`язань не отримувала та не мала можливості ліквідувати допущені порушення. Тим самим [PERSON] не була проінформованою про існування заборгованості та її розмір, чим була позбавлена права оскаржити вимогу у судовому порядку або виставити письмове заперечення банку чи нотаріусу. Доказів направлення [PERSON] вимоги про виконання зобов`язання за кредитним договором, а також отримання останньою такої вимоги, відсутні, стороною відповідача суду надані не були. Отже, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. За таких обставин, між сторонами існував та існує не вирішений спір щодо наявної заборгованості. Зазначене спростовує безспірність заборгованості боржника (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 4 березня 2015 року в справі № 6-27цс15, від 11 березня 2015 року в справі № 6-141цс14). У зв`язку з наведеним, заборгованість по кредиту має спірний характер, а виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №5420, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення заборгованості по кредитному договору №1351283 від 14.04.2021 року з [PERSON] , необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно із ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно платіжної інструкції №308А-КВРТ-85ВН-АН6А від 25.04.2025 позивачкою при подачі позову було сплачено 1211,20 грн. судового збору, а отже з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору 605,60 грн. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 605,60 грн. Щодо витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката. Статтею 133\~ЦПК України встановлено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На виконання вимог ст.134\~ЦПК України представником позивача разом з позовом було подано попередній розрахунок витрат позивача на професійну правничу допомогу, а на підтвердження понесених витрат надано: \~ \~ \~ \~- договір №03/04 про надання професійної правничої допомоги від 3 квітня 2025 року; \~ \~ \~ \~- акт №1 про прийняття передачу наданих послуг від 25.04.2025 року; \~ \~ \~ \~- платіжну інструкцію №2.114057995.1; \~ \~ \~ \~- копії ордеру та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. У постанові Верховного суду у справі № 159/5837/19 від 15.06.2021 зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судому складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Таким чином здійснення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у визначеному розмірі підтверджено належними доказами. Одночасно з цим, з урахуванням клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, заперечень відповідача щодо розміру правничої допомоги, також те, що наявні в\~матеріалах справи\~докази не\~є безумовною\~підставою для\~відшкодування витрат\~на професійну\~правничу допомогу\~в зазначеному\~розмірі з\~іншої сторони,\~адже цей\~розмір має\~бути доведений,\~документально обґрунтований\~та відповідати\~критерію розумної\~необхідності таких\~витрат,суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі дійсно не є співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, який фактично складається лише з підготовки позовної заяви для подачі її до суду, підготовку заяв по справі з проханням розгляду справи без участі сторони позивача, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, враховуючи позицію сторони відповідача щодо не співмірності витрат зі складністю справи, обсягу виконаних робіт адвокатом, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 3000 грн. За таких обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у сумі 3000 грн, тим самим частково задовольнивши дану вимогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial