Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

Позивач, від імені якого діє представник, звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] (далі по тексту - Клієнт, Позичальник, Відповідач) звернувся до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» (скорочена назва АТ "А-Банк", далі по тексту - Банк, Кредитор, Позивач) щодо отримання банківських послуг та підписав Анкеті-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». 10.11.2023 року, будучи клієнтом Банку, Позичальник уклав з Банком кредитний договір АВНОСТ155101699605657369, щодо надання останній кредиту в розмірі 30000,00 грн строком на 36 місяців (тобто до 09.11.2026 року) зі сплатою процентів у розмірі 85.00 грн щорічно та комісії в розмірі 0,00 грн. Станом на 03.04.2025 року заборгованість відповідача за даним кредитним договором складала суму в розмірі 49373,00 грн, яка складається з: 28568,04 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту);20804,96 грн - загальний залишок заборгованості за процентами;0,00 грн - загальний залишок заборгованості за комісією;0,00 грн - загальний залишок заборгованості за пенею. Враховуючи вище викладене, позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано сторонам час для подання заяв по суті. Судом було здійснено перехід до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, відповідача повідомлено про розгляд додатково шляхом розміщення оголошення. Відзиву до суду не надходило. 20.05.2025 року до суду надійшов відзив, в якому представник вказав, що Умови та Правила не є складовою кредитного договору, оскільки відповідач їх не підписував та до матеріалів справи вони не долучені. Також, адвокат зазначив, що ознайомлення з паспортом та його підписання не означає укладення договору, а зазначене в заяві викликає зауваження. Представник відповідача додав, що оскільки у Договорі не зазначені всі положення, визначені ч.1 ст.12 Закону України Про споживче кредитування він є нікчемним в силу закону, а позов не підлягає задоволенню. Крім того, вказав, що жодних доказів надання коштів [PERSON] позивачем не надано, як і не надано підтвердження підписання відповідачем анкети. Адвокат посилався й на те, що встановити, яка саме редакція договору діяла на момент укладення договору, неможливо. Представник відповідача додав, що позивачем не надано первинних документів на підтвердження надання кредиту [PERSON] та наявності боргу. Враховуючи вище вказане, адвокат просив відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивача витрати, понесені відповідачем, на правничу допомогу у сумі 15 000,00 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, в позові вказав про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, адвокат надав заяву про розгляд справи за відсутністю його та клієнта. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» щодо отримання банківських послуг та підписав Анкеті-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк»(а.с.7). 10.11.2023 року, будучи клієнтом Банку, Позичальник уклав з Банком кредитний договір АВНОСТ155101699605657369, щодо надання останній кредиту в розмірі 30000,00 грн строком на 36 місяців (тобто до 09.11.2026 року) зі сплатою процентів у розмірі 85.00 грн щорічно та комісії в розмірі 0,00 грн. Викладене підтверджується заявою(а.с.8-10). Вище вказані документи було підписано власноручним (цифровим) підписом клієнта. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла оферту, та надсилаються іншій стороні. Найчастіше таким ідентифікатором виступає смс-код, пароль чи інший засіб авторизації, отриманий через персональний кабінет, що підтверджує згоду сторони з умовами договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов. Для електронних договорів важливо не лише зафіксувати згоду, а й забезпечити її юридичну ідентифікацію через електронний підпис. При цьому електронний договір, підписаний одноразовим ідентифікатором, прирівнюється до письмової форми. Закон «Про електронну комерцію» також вказує, що електронний договір, укладений шляхом обміну повідомленнями, підписаний згідно зі ст. 12, має повну юридичну силу. Тобто, одноразовий пароль це не лише засіб входу, але й інструмент юридичного підтвердження волі сторони. Верховний Суд у справі №757/40395/20 (постанова від 14.06.2022) визнав, що укладення кредитного договору через особистий кабінет із підтвердженням смс-кодом є достатньою підставою визнати правочин таким, що відповідає письмовій формі. Подібна позиція була висловлена і в постанові ВС від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, де суд наголосив на тому, що електронний правочин, укладений за допомогою дій, чітко описаних у системі (наприклад, активація через код у смс), має юридичну силу, рівнозначну традиційному письмовому договору. Так, Конвенція ООН про електронні повідомлення в міжнаро?дних договорах вимагає, щоб документи не втрачали сили лише через електронну форму. Ці положення знайшли своє відображення у ст. 8 Закону «Про електронні документи та електронний документообіг». ВС в постанові від 09.02.2023 у справі №640/7029/19, посилався на міжнародні документи й визнав юридичну силу кількох договорів позики, укладених за допомогою одноразових паролів. Було встановлено, що позичальники діяли свідомо, через авторизований вхід і підтвердження умов договорів. Таким чином, підписання договору електронним однарозовим підписом є законним та не суперечить чинному законодавству та судовій практиці, належних та допустимих доказів того, що документи підписував не [PERSON] суду не надано, матеріали справи містять витяг з застосунку ДІЯ з паспортом [PERSON] , а вказане в відзиві адвокатом суд розглядає критично, оскільки зазначене може свідчити про бажання ухилитися від відповідальності. Банк свої зобовязання за договором виконав належним чином, про що свідчить меморіальний ордер, що спростовує викладене представником відповідача щодо відсутності доказів надання кредиту [PERSON] (а.с.11). В відзиві представник відповідача посилався на те, що позивачем не долучено жодної первинної документації, яка б свідчила про надання кредиту та підтвердила б наявність боргу. Відповідно до ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»: «1. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 2. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: - назву документа (форми); - дату складання; - назву підприємства, від імені якого складено документ; - зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; - посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; - особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).» Однак, як було встановлено судом, позивачем до матеріалів справи було долучено виписку по рахунку, що є первинним документом. Так, відповідно до виписки та розрахунку заборгованості, станом на 03.04.2025 року заборгованість відповідача за даним кредитним договором складала суму в розмірі 49373,00 грн, яка складається з: 28 568,04 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 20 804,96 грн - загальний залишок заборгованості за процентами; 0,00 грн - загальний залишок заборгованості за комісією; 0,00 грн - загальний залишок заборгованості за пенею (а.с. 11-12). Щодо твердження представника відповідача про відсутність в матеріалах справи Умов і Правил, суд вважає за необхідне зазначити, що сама по собі відсутність Умов і Правил не є підставою для відмови в задоволенні позову. Крім того, домовленість сторін щодо всіх істотних умов підтверджується матеріалами справи, а випискою підтверджено користування відповідачем кредитом, що є підтвердження визнання договору. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Як встановлено при розгляді справи, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості та виписці за договором. Таким чином, в порушення умов Договору кредиту, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконала. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Дослідивши всі докази в їх сукупності, суд встановив, що відповідач умови укладеного Договору не виконує, платежі по кредиту та відсотки за користування кредитом не сплачує, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги Банку підлягають задоволенню в повному обсязі й з відповідача на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за Договором на загальну суму 49 373, 00 грн. Оскільки позов подано через Електронний суд, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422, 40 грн. Враховуючи задоволення позову, підстав для стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат немає. На підставі викладеного,

Outcome: approved