Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, в розмірі 37 873,05 грн, а також просив стягнути судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №22732801-02-21-01 від 27.05.2024, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу Volkswagen Tiguan, д.н.з. [NUMBER] . 28.10.2024 в м. Харкові сталася ДТП за участю автомобіля Volkswagen Tiguan д.н.з. [NUMBER] та автомобіля Audi A6 д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача. Згідно з постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова по справі 645/6628/24 від 12.12.2024 [PERSON] був визнаний винним у скоєнні вищезазначеного ДТП та притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до умов договору №22732801-02-21-01 від 27.05.2024, ДТП є одним із страхових випадків, а підставою для визначення розміру збитку є рахунок СТО офіційного дилера, що виконує гарантійне обслуговування та обрана страховиком. Відповідно до рахунку СТО №ADZN077805-01 від 29.10.2024 та наряду-замовлення №ADZN077805 від 06.12.2024, вартість відновлювального ремонту Volkswagen Tiguan, д.н.з. [NUMBER] становить 37 873,05 грн. Таким чином, враховуючи відсутність на момент ДТП у відповідача укладеного договору страхування цивільно-правової відповідальності щодо автомобіля Audi A6 д.н.з. [NUMBER] , а також те, що саме відповідач є винною особою, то у позивача виникло право вимоги до відповідача на відшкодування завданої шкоди у розмірі 37 873,05 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся судом належним чином, надав заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі та підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач, представник відповідача в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися судом належним чином, представник відповідача подав заяву про розгляд справи без їх участі та заперечував в задоволенні позовних вимог, 22.04.2025 подав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на суперечливі вимоги позивача. Вказував, що відповідно до п.15.1 договору №22732801-02-21-01 від 27.05.2024, для підтвердження факту настання страхового випадку і визначення розміру заподіяння збитків страхувальник зобов`язаний надати страховику фотографії пошкодженого транспортного засобу з усіх боків. Такі фотографії відсутні в матеріалах справи. Крім того, відповідач не запрошувався позивачем на огляд автомобіля оцінювачем, що передбачено п.5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Мінюсту України та Фонду Держмайна №142/5/2092 від 24.11.2003 року. Окрім того, відповідач вважає, що деякі пошкодження автомобіля позивача мало місце до ДТП, а деякі матеріали для ремонту автомобіля та роботи не мають відношення до ДТП, а саме: «технологічна мийка автомобіля», «фонарь задній зняти / встановити», «накладка арки крила зняти/встановити», «комплект захисних матеріалів (сидіння, руль та килимки)», «диффузор для задней части а/мD 115/08/2022 чорний», «накладка для автомобіля с системою помощи паркування з елементом живлення». Вказував на необґрунтовано високі ціни відновлювального ремонту. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначив, що пошкоджений автомобіль був оглянутий оцінювачем спеціалістом ПрАТ «СК «ВУСО», а фотографії були надані відповідно до умов договору. Щодо незапрошення відповідача на огляд автомобілю, зазначив, що вимога виклику заінтересованих осіб не є імперативною та не може бути підставою для відмови в задоволенні позову. Щодо доводу про те, що деякі пошкодження мали місце до ДТП, позивач зазначає, що в матеріалах справи наявні докази, що підтверджують відношення пошкоджень до ДТП. Щодо тверджень про те, що деякі роботи та матеріали не мають відношення до ДТП, вказує, що відновлювальний ремонт комплекс операцій, а тому технологічна мийка, комплект захисних матеріалів та усі інші матеріали та роботи є необхідними та зумовленими специфікою роботи СТО. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №22732801-02-21-01 від 27.05.2024, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу Volkswagen Tiguan, д.н.з. [NUMBER] . 28.10.2024 в м. Харкові о 12 год. 03 хв. за адресою м. Харків, просп. Героїв Харкова, 257, сталася ДТП за участю автомобіля Volkswagen Tiguan д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Audi A6 д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] . Згідно з постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова по справі 645/6628/24 від 12.12.2024 [PERSON] був визнаний винним у скоєнні вищезазначеного ДТП та притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На дату скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до умов договору №22732801-02-21-01 від 27.05.2024, ДТП є одним із страхових випадків, а підставою для визначення розміру збитку є рахунок СТО офіційного дилера, що виконує гарантійне обслуговування та обрана страховиком, яким в даному випадку є ТОВ «Автодом Харків». Власник пошкодженого автомобіля Volkswagen Tiguan, д.н.з. [NUMBER] 29.10.2024 року повідомив ПрАТ «СК «ВУСО» про дорожньо-транспортну пригоду та звернувся із заявою про отримання відшкодування шкоди. Відповідно до рахунку ТОВ «Автодом Харків» №ADZN077805-01 від 29.10.2024 та наряду-замовлення №ADZN077805 від 06.12.2024, вартість відновлювального ремонту Volkswagen Tiguan, д.н.з. [NUMBER] внаслідок пошкоджень, отриманих в результаті ДТП становить 37 873,05 грн. Відповідно до страхового акту №2404333-1 за договором страхування наземного транспорту №22732801-02-21-01 від 27.05.2024, позивач прийняв рішення про виплату страхового відшкодування за страховим випадком, що настав внаслідок ДТП, скоєним 28.10.2024 о 12 год. 03 хв. за адресою [ADDRESS] , що здійснений з вини [PERSON] , у розмірі 37 873.05 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 30.10.2024 №64751. Згідно із частиною 1, пунктом 1 частини 2статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За змістом частин 1 та 2статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто в силу презумпції завдавача шкоди відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправність поведінки, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії завдавача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При цьому, вина у завданні шкоди згідно з положеннями пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди. Такий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі № 522/11610/15-ц (провадження № 61-13624св18), від 18 листопада 2019 року в справі № 344/9572/16-ц (провадження № 61-17552св18), від 20 листопада 2019 року в справі№ 345/4614/16-ц (провадження № 61-31818св18) та інших. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно. Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 03 травня 2022 року у справі № 450/4163/18, провадження № 61-21017 св 21. Верховний Суд у постанові від 21 вересня 2019 року у справі № 521/10891/15 (провадження № 61-26689св18) дійшов висновку про те, що на відміну від суброгації у страхових відносинах, де право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим, в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою. В цілому, як за змістом статті 1191 ЦК України, так і за змістом статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування», йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні. Так, суброгація регулюється статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України, а регрес -статтею 1191 ЦК України. Такі правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 910/2603/17 (провадження № 12-134гс18). Як встановлено судом, ПрАТ "СК "ВУСО" сплачено власнику автомобіля «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак [NUMBER] , регламентну виплату у розмірі 37873,05 грн у зв`язку з пошкодженням його автомобіля у дорожньо-транспортній пригоді, що сталась за його участі та участі транспортного засобу «Audi A6», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] , цивільна відповідальність якого не була застрахована. Виплата страхового відшкодування, а також вартість послуг зі складання звіту про визначення вартості матеріального збитку встановлені судом та підтверджені матеріалами справи. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення коштів у розмірі 37 873,05 грн з відповідача на користь позивача. Доводи представника відповідача про те, що відповідно до п.15.1 договору №22732801-02-21-01 від 27.05.2024, для підтвердження факту настання страхового випадку і визначення розміру заподіяння збитків страхувальник зобов`язаний надати страховику фотографії пошкодженого транспортного засобу з усіх боків спростовуються тим, що відповідно до п.15.1.5, такі фотографії здійснюються за можливістю. Окрім того, даний транспортний засіб був оглянутий спеціалістом ПрАТ «СК «ВУСО». Доводи представника\~відповідача про\~те,\~що відповідач\~не був\~запрошений на\~огляд автомобіля\~оцінювачем,\~що передбачено\~п.5.2.\~Методики товарознавчої\~експертизи та\~оцінки колісних\~транспортних засобів,\~затвердженої наказом\~Мінюсту України\~та Фонду\~Держмайна №142/5/2092\~від 24.11.2003\~року,\~спростовується тим,\~що відповідно\~до вказаного\~пункту,\~виклик заінтересованих\~осіб здійснюється\~лише у\~разі потреби, а тому обов`язкова участь відповідача чи його представника при огляді транспортного засобу не є необхідною. Доводи представника відповідача про те, що деякі пошкодження автомобіля позивача мало місце до ДТП відхиляються судом, оскільки відповідачем не надані докази на підтвердження даного факту. Доводи представника відповідача про те, що деякі матеріали для ремонту автомобіля та роботи не мають відношення до ДТП, а саме: а саме: «технологічна мийка автомобіля», «фонарь задній зняти / встановити», «накладка арки крила зняти/встановити», «комплект захисних матеріалів (сидіння, руль та килимки)», «диффузор для задней части а/мD 115/08/2022 чорний», «накладка для автомобіля с системою помощи паркування з елементом живлення» не приймаються судом як обґрунтовані, оскільки вказані матеріали та роботи були визначені спеціалістом з відновлювального ремонту як необхідні для даного ремонту. Доводи представника відповідача про завищеність цін на виконання відновлювального ремонту не приймаються судом, оскільки відповідач не надав контррозрахунок вартості виконаних робіт та матеріалів. В порядку ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved