Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Акціонерного Товариства «Банк Кредит Дніпро», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Фізична особа-підприємець [PERSON] , в якому позивачка просить суд визнати недійсним кредитний договір № 22035000506963, укладений 27.04.2021 між нею та АТ «Банк Кредит Дніпро». Позов мотивований тим, що приблизно на початку квітня 2021 року до позивачки звернулася ФОП [PERSON] з приводу надання їй допомоги в отриманні кредиту у банківській установі. Користуючись приятельськими відносинами, а також необізнаністю позивачки у галузі права та кредитних відносин, третя особа ФОП [PERSON] запропонувала укласти кредитний договір з відповідачем АТ «Банк Кредит Дніпро» з метою отримання кредиту готівковими коштами на суму 100000 гривень; при цьому, діючи шляхом обману, [PERSON] впевнила позивачку, що хоча остання укладає договір від свого імені, але дію як її представник, що саме вона набуває за кредитним договором права та обов`язки позичальника. З метою формування у позивачки впевненості у добросовісності її пропозиції, третя особа погодилася скласти письмову розписку, згідно з якою вона бере на себе зобов`язання сплатити гроші банку до повного погашення позики та кредитних зобов`язань. Діючи під впливом помилки, що сформувалася внаслідок недобросовісних дій [PERSON] , 27.04.2021 позивачка уклала з відповідачем АТ «Банк Кредит Дніпро» кредитний договіp № 22035000506963, згідно з яким нібито отримала у тимчасове платне користування грошові кошти на споживчі потреби в сумі 126356 гривень, з яких відповідно до п. 1.5. здійснила перераховано у розмірі 24 456,00 грн на користь страховика АТ СК «ТАС». Згідно з умовами представництва ФОП [PERSON] позивачка передала третій особі грошову суму у розмірі 100 000 гривень, а залишок отриманих грошових коштів залишила собі як винагороду за представництво третьої особи. При цьому ФОП [PERSON], намагаючись впевнити позивачку у добросовісності своїх дій, як й обіцяла, склала розписку від 27.04.2021 року, в якій зазначила, що саме вона отримала гроші за кредитним договором, тобто є фактичним позичальником, та що саме вона бере на себе зобов`язання сплатити гроші банку до повного погашення позики та кредитних зобов`язань, тобто несе обов`язки як позичальник за договором позики. Як на підставу визнання недійсним кредитного договору позивачка посилається на ч. 1 ст. 229 ЦК України. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду цивільної справи №752/25232/24 визначено суддю Голосіївського районного суду міста Києва Митрофанову А.О. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 09 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзив на позов. 20 січня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та вказує, що 27.04.2021 [PERSON] підписала з Банком заява-згода № 1172118 на укладання універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб у АТ Банк Кредит Дніпро», де шляхом підписання цієї заяви ним було підтверджено, в тому числі, що: до моменту підписання цієї заяви-згоди, вона ознайомлена та згодна з умовами, викладеними в УПБО що розміщені на веб-сайті Банку www.creditdnepr.com.ua. Тарифами, проектом цієї заяви-договору та підтверджено, по має можливість та зобов`язується самостійно відстежувати всі зміни та доповнення, які будуть вноситись до УДБО; погодилася отримувати банківські послуги на умовах, що зазначені в УДБО, та підтвердила, що всі умови їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення; вона згодна з порядком зміни Тарифів та УДБО, який передбачений в УДБО та з порядком повідомлення про такі зміни відповідно до УДБО [PERSON] погодилася виконувати свої зобов`язання, у тому числі, стосовно оплати заборгованості, нарахованої відповідно до тарифів, діючих на дату здійснення операції. 27.04.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір №22035000506963, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти на споживчі потреби, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим Договором, в також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених цим Договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за цим Договором в повному обсязі. Згідно розрахунку, станом на 09.05.2024 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 185 779,47 грн., який складається: залишок простроченого кредиту -118808,32 грн, залишок прострочених відсотків - 2,47 грн, залишок прострочених комісій - 66968,68 грн. Відповідач вказує, що виходячи з тверджень позивачки та наданими нею доказами, саме ФОП [PERSON] повинна виступати відповідачем, а не АТ «Банк Кредит Дніпро», і саме розписка повинна визнаватися недійсною з застосуванням наслідків й недійсності. Доводи викладені позивачем у позовній заяві ґрунтуються лише на суб`єктивному баченні позивача, не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, та не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог. Однак, якщо судом при розгляді справи, оцінюючи доводи сторін та матеріали справи, буде встановлено порушення прав позивача з боку відповідача, яке б підлягало судовому захисту, просимо суд застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності, а саме відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач повідомляє, що 12.08.2024 Хортицький районний суд міста Запоріжжя по справі № 337/3274/24 ухвалив рішення про задоволення позовних вимог АТ «Банк Кредит Дніпро» про стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору. Третя особа належним чином повідомлялася про розгляд справи. Зокрема, копія позовної заяви з додатками до неї копія ухвали суду від 09 грудня 2024 року направлялася на адресу місця знаходження третьої особи рекомендованим листом з повідомленням, який повернувся на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-б). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі №496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Згідно вимог частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до вимог частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з огляду на таке. 27.04.2021 позивачкою була підписана заява-згода №1172118 на укладання універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро». Шляхом підписання цієї заяви позивачкою було підтверджено, в тому числі, що: до моменту підписання цієї заяви-згоди, вона ознайомлена та згідна з умовами, викладеними в УДБО, що розміщені на веб-сайті банку www.creditdnepr.com.ua, тарифами, проектом цієї заяви-договору та підтверджує, що має можливість та зобов`язується самостійно відстежувати всі зміни та доповнення, які будуть вноситись до УДБО; погодилась отримувати банківські послуги на умовах, що зазначені в УДБО, та підтвердила, що всі умови їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення; згідна з порядком зміни тарифів та УДБО, який передбачений в УДБО та з порядком повідомлення про такі зміни відповідно до УДБО. Відповідачка погодилася виконувати свої зобов`язання, у тому числі, стосовно оплати заборгованості, нарахованої відповідно до тарифів, діючих на дату здійснення операції. 27.04.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» (Банком) та позивачкою (Клієнтом) укладено кредитний договір №22035000506963, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти на споживчі потреби, а [PERSON] зобов`язалася повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії. в повному обсязі. В пункті 1.1 кредитного договору зазначено, що на підставі цього договору банк здійснює обслуговування поточних рахунків, в тому числі операцій за які можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу, відкритих на ім`я клієнта, відповідно умов, визначених цим договором та УДБО. Відповідач надав позивачці грошові кошти на наступних умовах: сума виданого кредиту: 126356,00 грн; дата надання кредиту: 27.04.2021; кінцева дата погашення кредиту: 27.04.2026; строк користування кредитом - 60 місяців; цільове призначення - на споживчі потреби (п. 1.2 кредитного договору). Відповідно до п. 1.4 та 1.5 кредитного договору кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок Клієнта [NUMBER] . відкритий у АТ БАНК КРЕДИТ ДНІПРО. Датою видачі кредиту вважається день зарахування суми кредиту на рахунок Клієнта. Клієнт, в порядку договірного списання, на підставі ст. 1071 Цивільного кодексу України та ст. 20 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України, доручає Банку в дату видачі Кредиту, здійснити перерахування з рахунку Клієнта на користь страховика АТ СК «ТАС» (приватне) суму страхового платежу у розмірі 24,456.00 грн. за весь період страхування згідно з Договором страхування №TS-22035000506963 від 27 квітня 2021 року. Пунктами 3.3, 3.6.1, 3.6.2 та 3.6.3 кредитного договору визначено, що укладаючи з Банком цей договір, Клієнт приймає на себе всі обов`язки та набуває всіх прав, передбачених УДБО. Підписанням цього Договору клієнт підтверджує, що: Банк у письмовій формі надав Клієнту всю передбачену чинним законодавством України інформацію про умови кредитування; Банк надав Клієнту для ознайомлення в письмовій формі Паспорт споживчого кредит; до моменту підписання цього Договору Клієнт ознайомлений та згодний з умовами УДБО та погоджується з тим, що цей Договір з боку Банку укладається шляхом нанесення на нього типографськими засобами відбитку печатки Банку та підпису уповноваженої особи Банку. Відповідно до чинного законодавства України Клієнт має право протягом 14 календарних днів з дня укладання цього Договору відмовитись від Кредитного договору. Така відмова оформляється письмовим повідомленням Клієнта, яке Клієнт подає особисто у відділення Банку/ через кредитного посередника (п. 3.7 кредитного договору). Заява-згода № 1172118 від 27.04.2021, кредитний договір № 22035000506963 від 27.04.2021 та паспорт споживчого кредиту містять особистий підпис позивачки. Відповідно до розписки від 27.04.2021 [PERSON] , дає цю розписку [PERSON] , в тому що [PERSON] отримала від [PERSON] у борг гроші в сумі 100 000,00 гривень за кредитним договором № 22035000506963 від 27.04.2021. АТ «Банк Кредит Днiпро». Зобов`язуюється сплатити до повного погашення позики та кредитних зобов`язань за цим кредитним договором оформленим на [PERSON] до 31.08.2021. У разі несплати своєчасно обов`язуюсь також сплатити усі накладені штрафи та пені нараховані за цим кредитним договором. З розрахунку наданого відповідачем вбачається, що у період з 28.05.2021 по 07.03.2022 здійснювалось часткове погашення заборгованості, а загальна сума боргу станом на 09.05.2024 становить 185779,47 грн. З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя 12.08.2024 у справі № 337/3274/24, на яке вказує відповідач у відзив на позовну заяву, задоволено позовні вимоги АТ «Банк Кредит Дніпро» про стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору №22035000506963 від 27.04.2021. Вказане рішення залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 19 березня 2025 року. Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2025 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] відмовлено. Під час розгляду справи № 337/3274/24 суду зробили висновок, що [PERSON] була належним чином проінформована про умови кредитування, отримала всі необхідні пояснення, засвідчила своїм підписом заяву про відкриття поточного рахунку та випуск електронного платіжного засобу, паспорт споживчого кредиту, заяву-згоду, кредитний договір, договір добровільного страхування. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Статтею 203 ЦК України передбачено вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зазначеною нормою передбачено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Пунктами 7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року визначені підстави для визнання правочину недійсним. Згідно ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вказується, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Твердження позивачки, що на момент укладенні кредитного договору вона вважала, що діє як представник третьої особи є проявом власного недбальства та незнання закону у зв`язку з чим не є підставою для визнання правочину недійсним. Оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов договору та в подальшому виконувала його; банк перед укладенням кредитного договору повідомив позичальника та ознайомив з усіма його умовами, а також надав позивачу інформацію щодо сукупної вартості кредиту, з урахуванням відсоткової ставки за ним та її складових. Протягом дії кредитного договору позивач не зверталася до банку з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, за роз`ясненням положень, які були їй не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2022 року у справі № 755/5646/19. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного Товариства «Банк Кредит Дніпро», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Фізична особа-підприємець [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору не підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed