Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

У квітні 2024 року позивач звернувся до суду зі вказаним позовом, у якому просить: позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини усіх видів доходів (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] у сторін народилась дочка - [PERSON] . 29.10.2021 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва шлюб сторін розірваний. Після розірвання шлюбу дочка залишилась проживати з позивачем, знаходиться на утриманні позивача, а відповідач не приймає жодної участі в утриманні і вихованні дитини. Відповідач жодного разу не з`являлась у школі, позивач сам займається навчанням і вихованням дочки, самостійно вирішує всі побутові питання. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, просить позбавити її батьківських прав і стягнути аліменти. 07 травня 2024 року ухвалою судді [PERSON] відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 09 вересня 2024 року ухвалою Оболонського районного суду міста Києва у складі судді [PERSON] закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 25 жовтня 2024 року судом допитані свідки, оголошено перерву до 29.11.2024 року. 29 листопада 2024 року судом продовжено розгляд, допитані свідки, засідання відкладено на 15.01.2025 року через технічний збій. 19.12.2024 року протоколом повторного автоматизованого розподілу справи, у зв`язку із відставкою судді [PERSON] , справа розподілена судді Діденку Є.В. Ухвалою від 15.01.2025 року справа прийнята до провадження, призначене судове засідання на 18.03.2025 року. У судовому засіданні 18.03.2025 року задоволено клопотання відповідача про долучення доказів, оголошено перерву до 29.04.2025 року. 29.04.2025 року судом допитано свідка, досліджено докази, оголошено перерву для з`ясування думки дитини до 05.06.2025 року. В судовому засіданні 05.06.2025 року з`ясовано думку дитини, завершено розгляд справи. Позивач і його представник підтримали позов з викладених у ньому підстав, наполягали, що після розлучення Відповідач повністю самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням і утриманням дитини Позивач займається самостійно. Відповідач і її представник позов не визнали, пояснили, що дитина дійсно проживає разом з позивачем. До моменту звернення до суду із цим позовом, відповідачка спілкувалась із дочкою, періодично проводили разом час, також спілкувались у месенджерах. Потім дочка перестала відповідати і виходити на зв`язок. Вважає, що це є наслідком поведінки позивача, який настроїв дитину проти неї. Не згодна з висновком органу опіки і піклування, вона не змогла висловити свою позицію, оскільки її викликали за наданою позивачем адресою, де вона вже не мешкала, і позивачу було про це відомо. Представник Служби у справах дітей та сім?ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації підтримав складений висновок органу опіки і піклування і висловив позицію про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Дослідивши зібрані у справі докази у сукупності, вислухавши учасників справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом установлено, що 26.06.2015 року між сторонами у Відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва зареєстровано шлюб. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] у сторін народилась дочка - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 29.10.2021 року між Позивачем і Відповідачем шлюб розірвано. Згідно з характеристикою з Спеціалізованої школи № 214 від 20.03.2024 р. № 01-15/39, [PERSON] є ученицею вказаного навчального закладу, вихованням та навчанням дитини займається батько [PERSON] , мати у школі жодного разу не з`являлась. У довідці ДОП ВП Оболонського УП ГУНП в м. Києві вказано, що [PERSON] сам займається навчанням і вихованням малолітньої доньки [PERSON] , проживають разом за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.06.2024 року № 104-4994, згідно акту обстеження у квартирі створені належні умови для проживання дитини, батько ставить до дитини з турботою. Під час обстеження дитина повідомила, що з батьком їй дуже добре, мама вже давно їх залишила і де вона зараз, їй невідомо. Матір дитини було неодноразово запрошено до Служби для надання пояснень, але вона не з`явилась і на зв`язок не вийшла. Орган опіки та піклування рекомендує за доцільне позбавлення матері батьківських прав відносно дочки. У Висновку практичного психолога за результатами психодіагностичного обстеження [PERSON] на звернення її батька [PERSON] , зокрема вказано, що [PERSON] має тісну і надійну прив`язаність та позитивну прихильність до батька, висловлює бажання і надалі з ним проживати. Дитина постраждала від стресогенних чинників з боку матері. Рекомендовано не допускати повторне травмування дитини через недбале ставлення, ігнорування її життєво важливих потреб, порушення відчуття безпеки дитини, примушування до спілкування з матір?ю та спорідненими особами по лінії матері. Спілкування дитини з матір`ю має відбуватись виключно з урахуванням бажання дитини. Згідно з наданими суду копіями сертифікатів, Відповідач [PERSON] у 2024 році двічі проходила навчання за напрямом надання соціальних послуг. Відповідач до кримінальної відповідальності не притягувалась, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває. Згідно з характеристикою ФОП [PERSON] , [PERSON] за час волонтерсько-консультативної діяльності з 27.03.2024 по 20.08.2024 зарекомендувала себе позитивно. Відповідно до довідки Київського міського центру соціальних служб від 29.08.2024 № 06/0625, [PERSON] є волонтеркою центру за міською програмою соціальних заходів спеціалізованого формування «Служба соціально-профілактичної роботи» з травня 2024 року, консультує на безоплатній основі людей з проблемами зловживання психоактивних речовин в приміщенні Центру. За час волонтерської діяльності зарекомендувала себе позитивно. 14.11.2022 року [PERSON] за договором купівлі-продажу продала квартиру, у якій мешкала, і за адресою якої її викликав орган опіки і піклування під час складення висновку. Згідно з листом Служби у справах дітей та сім?ї від 29.08.2024 № 10413-3024 на адвокатський запит, інформація щодо неналежного виконання батьківських обов`язків [PERSON] відносно дочки [PERSON] , у період з 03.07.2015 по. 31.12.2023 р. в службі відсутня. На наданих Відповідачем фотознімках з месенджерів, зображено спільне проведення часу Відповідача і дочки [PERSON] , зокрема 07.07.2022 р., 23.03.2022 р., 25 лютого (без зазначення року), 31.07.2023 р., 30.03.2024 р., У наданих суду копіях листування у месенджері міститься інформація про листування між Відповідачем і дочкою [PERSON] , які позитивно спілкуються, дочка і мати висловлюють слова любові одна до одної, [PERSON] відправляла матері завдання з математики, малюнки, зокрема листування датоване груднем 2023 року, січнем, березнем, травнем 2024 року (останнє 28.05.2024 року). У червні 2024 року [PERSON] видалила свої останні повідомлення і на повідомлення матері не відповідала. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що працює у навчальному закладі для підготовки дітей до школи і кожного року у вересні місяці збирає групу дітей (різновікові) для здійснення їхньої підготовки до школи. Одного разу [PERSON] (батько) привіз дитину до групи, таким чином і познайомились, після чого дитину зарахували до групи підготовки, працювали з нею, спілкувалась із татом (Позивачем), оскільки дитиною займався тільки тато, матір дитини не бачила (майже 3 роки) і та нічим не цікавилась, тільки бачила 2 рази у режимі відео конференції, коли заняття проходили в онлайн-форматі, однак вела себе неадекватно, неохайно. Усі питання навчального характеру обговорювались з татом дитини. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що працювала консьєржкою з 2018 р. у будинку, де проживає сім`я [PERSON] . [PERSON] позитивний чоловік, [PERSON] любила випити алкогольні напої. Вихованням, навчанням дитини займався батько. Дуже рідко бачила, що мати займалась дитиною, гуляла з нею. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що знайомий із [PERSON] із дитинства, а із [PERSON] орієнтовно 10 років. Свідок є хрещеним батьком дитини [PERSON] . Часто відпочивали разом, бачив як батько трепетно відноситься до доньки. Вихованням дитини займається батько, а з приводу матері йому невідомо чи займається вона дитиною. Останній раз бачив [PERSON] орієнтовно 6 років, тоді і бачив її в стані алкогольного сп`яніння. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] (батько Позивача) пояснив, що з одного року дитини мати будь-яким чином не займалась дитиною, вела нездоровий спосіб життя. Після розлучення Позивача і Відповідача дитині краще, вона навчається і ходить на гуртки, вихованням займається батько. Мати до свідка по допомогу з приводу дитини не зверталась. Після розлучення мати не приходила до дитини, не проводила з нею час і не цікавилась нею. Допитана в якості свідка Відповідач [PERSON] суду пояснила, що у травні 2021 р. після повернення з відпустки Позивач повіз її до сестри, штовхнув її і прокричав на весь поверх, що вона вже не потрібна, після чого отримала повідомлення від Позивача про розлучення, на що Позивач сказав, що це жарт, однак Відповідач з`ясувала, що дійсно Позивач подав до суду позов про розлучення. До розлучення постійно була разом із дитиною, проводила з нею час, однак після розлучення Позивач перестав виходити на контакт, не привозив дитину та почав забороняти бачитися із нею, погрожував, що не дасть дитину на побачення. Після смерті своєї сестри Відповідач доглядала за своєю матір`ю та переїхала до Київської обл., звідки і приїжджала, щоб побачитись із донькою. У зв`язку із втратою всієї сім`ї, періодом розлучення, Відповідач переживала стрес на фоні чого звернулась до лікарів по допомогу, під час лікування вона була відрізана від навколишнього оточення та не могла спілкуватись із дитиною. Після одужання працювала у реабілітаційному центрі з надання психологічної допомоги, під час роботи періодично бачилась із донькою, спілкувалась у телефонному режимі, допомагала в онлайн-форматі виконувати домашні завдання, проводила з нею активний час, дарувала подарунки. Хоче і наразі, і на майбутнє бачитися із донькою, займатися вихованням і проводити з нею час. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] (син Відповідача [PERSON] ) суду пояснив, що Сторони розлучились у 2020-2021 рр., однак були гарні відносини, завжди спілкувались з дитиною, проводили активний час, відпочинок. Позивач [PERSON] хотів оформити відстрочку за допомогою дитини, про що він повідомив свідку. Наразі Позивач забороняє бачитися і спілкуватися свідку та матері з дитиною. Майже кожного тижня на вихідних свідок телефонував Позивачу та казав, що забере дитину, щоб прогулятися із нею та провести активний час, на що Позивач будь-яких заперечень не висловлював, під час таких побачень матір теж займалась дитиною, проводила із донькою час, виконували у телефонному режимі домашні завдання, фінансово забезпечували, дарували подарунки, водночас, Позивач забороняв матері відводити дитину до школи, забирати звідти, ходити на додаткові гуртки. Одного разу відбулась ситуація, коли свідок підвіз [PERSON] до школи і звідти Позивач віддав матері дитину. Після розлучення ситуація змінилась, Позивач перестав давати бачитися із дитиною, спілкуватися із нею (майже 1 рік), слухавки дитина не бере. У матері із донькою конфліктів і неприязних стосунків не було. Після рішення суду матір бачиться із дитиною. В порядку статті 171 СК України в судовому засіданні була вислухана дитина [PERSON] , яка пояснила, що з татом їй живеться добре. Вона спілкувалась і бачилась із мамою, вона ображена на маму, оскільки та погано ставилась до тата, і не бажає спілкуватись із нею, однак конкретних причин цього суду не пояснила. Згідно зі ст. ст. 150-180 СК України батьки зобов`язані виховувати і утримувати дитину до досягнення повноліття, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної, загальної та середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Як зазначено у постанові Об?єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21, тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд зазначає, що у цій справі позивач не надав суду достатніх доказів на підтвердження того, що Відповідач свідомо, систематично і протягом тривалого періоду часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Лише той факт, що Відповідач не з`являлась у школі, не свідчить про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків. Показання допитаних зі сторони Позивача свідків також не підтверджують самоусунення Відповідача від виконання батьківських обов`язків у всіх необхідних сферах життя дитини. Навпаки, з досліджених судом доказів встановлено, що мати цікавилась життям дитини, періодично бачилась і систематично контактувала з нею онлайн, допомагала із домашнім завданням, надане суду листування свідчить про позитивний характер їх спілкування. З червня 2024 року [PERSON] перестала виходити на зв`язок і видалила деякі свої останні повідомлення, хоча Відповідач намагалась з нею зв`язатись. Суд звертає увагу, що систематичне приділення дитині уваги шляхом спілкування, в тому числі і за допомогою засобів зв`язку, є різновидом виховання і участі в житті дитини. В судовому засіданні [PERSON] не заперечувала того, що спілкувалась із мамою, пояснила, що мама погано поводилась із батьком, сказала, що не бажає спілкуватись, але не змогла пояснити конкретні причини такого ставлення. Отже, припинення спілкування з дитиною з червня 2024 року не викликано ініціативою або поведінкою відповідачки, та виникло саме після звернення позивача до суду із цим позовом. Зі змісту висновку органу опіки і піклування слідує, що він ґрунтується лише на відомостях, наданих позивачем, і для участі у підготовці висновку відповідач не була залучена, не повідомлялась належним чином, оскільки кореспонденція направлялась їй не за місцем проживання. На переконання суду, позивачем не було доведено, що відповідачка систематично, протягом тривалого часу і свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків. З цих міркувань суд не погоджується із наданим висновком органу опіки і піклування, який є виключно однобічним. Тому, суд дійшов висновку, що відсутні законні підставі для позбавлення Відповідача батьківських прав, а тому у позові в цій частині слід відмовити. Водночас, оскільки встановлено, що дочка проживає із батьком, і мати дитини відповідно до закону зобов`язана брати участь в її утриманні, то позов в частині стягнення аліментів слід задовольнити. На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за вимогами про стягнення аліментів, з відпловідача слід стягнути суму судового збору на користь держави в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial