Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] через свого представника адвоката Орленка В. В. із використанням системи «Електронний суд» звернулася до суду із позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності. \~ \~ \~ \~В обґрунтування поданого позову зазначила, що 13.03.2020 [PERSON] в присутності понятих було оголошено та вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України у кримінальному провадженні № 42019251230000151 від 22.11.2019. У подальшому, у зв`язку зі змінами у законодавстві та запровадженням інституту кримінальних проступків 01.07.2020 прокурором Чигиринського відділу Смілянської місцевої прокуратури Святокумом О. С. винесена постанова про зміну порядку досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні. 02.07.2020 [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. 22.07.2020 за результатами досудового розслідування вказаного кримінального провадження обвинувальний акт стосовно позивачки був направлений до суду для розгляду по суті. Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.03.2023 [PERSON] визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України з призначенням їй покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн та звільненням від призначеного покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 01.02.2024 вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.03.2023 скасований, а кримінальне провадження стосовно позивачки закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю достатніх доказів на підтвердження обставин вчинення нею інкримінованого їй кримінального правопорушення. У подальшому, постановою ККС ВС від 24.09.2024 у вказаному провадженні касаційна скарга прокурора залишена без задоволення, а ухвала Черкаського апеляційного суду від 01.02.2024 без змін. Таким чином, у період з 13.01.2020 до 01.02.2024 позивачка та її захисник адвокат Орленко В. В. доводили невинуватість позивачки перед органом досудового розслідування та спростовували пред`явлене обвинувачення у судах першої та апеляційної інстанції щодо невинуватості [PERSON] у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а саме використання завідомо підробленого документа. З моменту вручення їй повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та перебування під слідством і судом до повної своєї реабілітації у судовому порядку [PERSON] була змушена виправдовувати незаконне притягнення до кримінальної відповідальності перед членами сім`ї, близькими родичами, друзями, колегами та знайомими. Позивачка була виправдана через недоведеність винуватості у встановленому законом порядку, перед цим зазнала значних моральних страждань та психологічних переживань у зв`язку із тривалим та стійким негативним впливом на її особистість психотравмуючої ситуації, пов`язаної із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності внаслідок якої остання була обмежена в правах і обтяжена процесуальними обов`язками, перебуваючи під слідством і судом у період з 13.01.2020 до 01.02.2024, перебуваючи в стані тривоги та правової невизначеності була вимушена звільнитися та фактично залишилася без засобів до існування, була змушена витрачати додаткові зусилля, час та грошові кошти на юридичну допомогу з метою судового захисту порушених прав, що свідчить про наявність підстав для відшкодування їй моральної шкоди з Державного бюджету України. Відсутність тяжких наслідків у виді істотних розладів здоров`я внаслідок моральних страждань та психологічних переживань не свідчить про те, що [PERSON] не зазнала страждань та переживань, а отже не може свідчити, що їй не завдана моральна шкода. За період з 13.01.2020 до 01.02.2024, протягом якого позивачка незаконно перебувала під слідством і судом, складає 3 роки 11 місяців 18 днів, або 47 місяців 10 днів. Відповідно мінімальна сума, яка підлягає стягненню на користь позивачки за її розрахунками складає 380\~645,08 грн, що є мінімальним розміром для відшкодування моральної шкоди, яка завдана їй, і гарантована Законом. Проте наведена норма не зобов`язує суд визначати розмір відшкодування моральної шкоди в межах мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а лише встановлює найнижчу межу розміру такого відшкодування. [PERSON] , крім необхідності доводити свою невинуватість під час кримінального провадження та судового розгляду, також була заподіяна моральна шкода, яка полягає у поширенні інформації про начебто вчинення нею кримінального правопорушення, яка була поширена серед її колег у районному відділі державної виконавчої служби та співробітників обласного управління юстиції, що принизило її як службовця та людину перед колегами та підлеглими, підірвало авторитет серед співробітників органів державної виконавчої служби. Під час досудового розслідування у різних установах співробітники правоохоронних органів отримували різні документи та інформацію та в категоричній формі зазначали у процесуальних документах, що позивачка скоїла кримінальне правопорушення. Після розголосу про начебто вчинення [PERSON] кримінального правопорушення вона була вимушена звільнитися, що суттєво ускладнило їй можливість здійснення догляду, утримання та виховання двох неповнолітніх дітей. Крім того, позивачка зазнала психологічних переживань, які вона перенесла під час досудового розслідування та судового розгляду справи, у тривалості часу досудового розслідування та судового розгляду, внаслідок чого був порушений її звичний спосіб життя та соціальні зв`язки, мали місце переживання її неповнолітніх дітей, які перебували у відчутті стану постійної нервової напруги. У результаті тривалого процесу у [PERSON] сформувався негативний погляд на майбутнє, втрачено відчуття радості, задоволення від роботи, захоплень тощо. Внаслідок наведеного, не маючи можливості знайти роботу та утримувати своїх неповнолітніх дітей, позивачка була вимушена виїхати за межі України і тривалий час проживати за кордоном. У [PERSON] відбулося порушення сну, через що вона страждає безсонням та часто просинається, у неї посилилися раптові панічні атаки, що відбуваються часто, через що вона не може просто сидіти і почуватися розслабленою. Позивачка перебуває в постійному пригніченому стані, через що не може отримати задоволення від гарної книги, радіо- або телепрограми, відчуває постійні незручності, які вона має до цього часу у зв`язку із необхідністю вирішення спору про відшкодування заподіяних збитків в судовому порядку. Наразі вона вимушено зазнає значних обмежень у прав правах та свободах, гарантованих Конституцією України, через необхідність докладання значних зусиль щодо відновлення своїх прав, що потягло за собою значні ускладнення в житті не тільки позивачки, а також її родини. \~ \~ \~ \~З урахуванням мінімального розміру моральної шкоди з розрахунку мінімальної заробітної плати, оцінює завдану їй моральну шкоду у сумі 500\~000,00 грн, яку просить стягнути з Державного бюджету України на її користь. \~ \~ \~ \~Крім того, під час досудового розслідування та судового розгляду судами першої, апеляційної та касаційної інстанції позивачка у зв`язку із незаконним притягненням її до кримінальної відповідальності понесла майнові втрати, пов`язані із наданням їй правничої допомоги адвокатом Орленком В. В. Зокрема на досудовому розслідуванні вартість гонорару адвоката склала 3\~000,00 грн, під час судового розгляду у судах усіх інстанцій загальний розмір правничої допомоги склав 50\~000 грн. Тому просить стягнути з Державного бюджету на її користь у рахунок відшкодування майнової шкоди 53\~000,00 грн. \~ \~ \~ \~Також наразі [PERSON] понесла судові витрати на правничу допомогу у зв`язку із розглядом цієї справи судом, розгляд якої становить 20\~000,00 грн. Тому просить суд відшкодувати їй понесені судові витрати. \~ \~ \~ \~Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 29.04.2025 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, справа призначена до підготовчого засідання. \~ \~ \~ \~Відповідач Головне управління національної поліції в Черкаській області через свою представницю в порядку самопредставництва Олабину Ю. І. подав суду відзив на позовну заяву. У поданому відзиві проти позову відповідач заперечував у повному обсязі та просив суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що сам лише факт ухвалення судом виправдувального вироку стосовно [PERSON] не може вважатися безумовним доказом заподіяння моральної шкоди, оскільки кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Порушуючи питання про відшкодування моральної шкоди позивачка не надала суду належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів щодо спричинення їй моральної шкоди, а також не довела причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідачів і заподіяною шкодою. Не доведено належними і допустимими доказами факту заподіяння позивачеві моральної шкоди, розмір якої жодним чином не обґрунтований. [PERSON] повинна на підтвердження своїх доводів про заподіяння моральної шкоди надати докази застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими людьми, тощо. Також представниця зазначила, що представником позивача помилково проведений розрахунок розміру моральної шкоди, оскільки останній під час її розрахунку урахував період з 13.01.2020 до 01.02.2024, що становить 47 місяців 10 днів. Натомість [PERSON] було повідомлено про підозру 13.03.2020, рішення щодо неї набрало законної сили 01.02.2024, відповідно цей період становить 46 місяців 19 днів. \~ \~ \~ \~Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 № 4059-ІХ установлено, що з 01.01.2025 мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 8\~000,00 грн, а також визначено, що розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, становить 1\~600,00 грн. \~ \~ \~ \~Таким чином, ураховуючи період перебування [PERSON] під слідством та судом тривалістю 46 місяців і 19 днів, сума можливої компенсації повинна становити 74\~613 грн. Натомість, розмір моральної шкоди в сумі 500\~000,00 грн є завищеним, належним чином не підтвердженим, суперечить положенням чинного законодавства та веде до безпідставного збагачення за рахунок коштів державного бюджету, що не відповідає принципам розумності та справедливості. Щодо позовних вимог у частині стягнення 53\~000,00 грн на правничу допомогу представниця [PERSON] зазначила, що наданим договором від 05.03.2020 регламентована можливість визначення розміру гонорару адвоката, який обумовлений у додатку № 1 до цього договору. Натомість такий додаток суду не наданий, а надані додаткова угода № 2 від 30.07.2020 акт № 2 приймання-передачі виконаних робіт від 30.07.2020 та квитанція до прибуткового касового ордера від 30.07.2020, які не можуть бути належними доказами у справі, оскільки не передбачені основним договором. Також на підтвердження витрат на правничу допомогу наданий договір від 01.08.2020, додаткова угода № 1 від 25.09.2024, акт № 1 приймання-передачі виконаних робіт від 25.09.2024 та квитанція до прибуткового касового ордера від 25.09.2024. Натомість укладеним договором сторони узгодили, що договір вступає у силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за договором, проте у будь-якому випадку не більше ніж один рік. Відповідно частина наданих суду документів укладена сторонами поза межами строку дії договору. У свою чергу відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. На обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу суду не наданий розрахунок таких витрат, відсутні докази, які підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги. В наданому акті вказано, що до визначеної суми входять усі витрати адвоката, у тому числі транспортні витрати, витрати на відправку кореспонденції, тощо. Проте адвокат приймає участь у режимі відеоконференції, позовну заяву із додатками подав через електронний кабінет із використанням системи «Електронний суд», іншим учасникам кореспонденцію не направляв, оскільки усі учасники справи є зареєстрованими користувачами системи «Електронний суд». Також представниця зазначила, що надані на підтвердження оплати витрат на правничу допомогу прибуткові касові ордери на відповідають вимогам до них, тому не можуть бути враховані судом. Відповідач Державна казначейська служба України через свого представника в порядку самопредставництва Яроша С. В. надав суду відзив на позовну заяву. У поданому відзиві представник проти позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні. На обґрунтування наявних заперечень зазначив, що незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду не обов`язково мають завдати особі моральну шкоду. Така шкода не презюмується і має бути доведена відповідно до вимог чинного законодавства. Натомість [PERSON] не надала жодних доказів наявності завдання їй моральної шкоди, не надала доказів на підтвердження наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідачів. Сам лише факт закриття кримінального провадження щодо позивачки у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати не може вважатися безумовним доказом заподіння моральної шкоди, оскільки кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Період перебування під слідством у наданих [PERSON] розрахунках неправомірно завищений та не відповідає фактичному, який становить 3 роки 10 місяців та 19 днів, що загалом складає 46 місяців та 19 днів. Проте, на думку Казначейства, при визначенні періоду перебування позивачки під слідством та судом для визначення мінімального розміру морального відшкодування необхідно також урахувати рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 02.02.2022 у справі № 708/1246/21. Зазначеним рішенням, що залишено без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 05.05.2022, при визначенні розміру моральної шкоди за період з 05.12.2018 до 14.09.2021 застосована мінімальна заробітна плата в розмірі 6\~500,00 грн, яка діяла на час розгляду справи, а також визначений розмір морального відшкодування у загальному розмірі 214\~500,00 грн. Тобто період з 13.03.2020 до 14.09.2021 вже був урахований судом під час визначення розміру моральної відшкодування [PERSON] за час перебування під слідством та судом у справі № 708/1246/21, і повторне врахування зазначеного періоду для визначення розміру моральної шкоди у цій справі фактично призведе до повторного відшкодування моральної шкоди за один і той самий період. Крім того, Казначейство вважає, що при визначенні мінімального розміру моральної шкоди необхідно застосовувати величину мінімальної заробітної плати в розмірі 1\~600,00 грн, оскільки саме такий розмір визначений Законом України «Про державний бюджет на 2025 рік». За таких підрахунків мінімальний розмір моральної шкоди позивачки становить 45\~706,67 грн. Визначена величина моральної шкоди у розмірі 500\~000,00 грн належним чином не підтверджена та ґрунтується виключно на переконаннях [PERSON] , є надмірною і такою, що призведе до безпідставного збагачення позивача за рахунок держави Україна. Питання про відшкодування витрат на правничу допомогу, що понесені у кримінальному провадженні в сумі 53\~000,00 грн, не може бути предметом розгляду у вказаній цивільній справі, оскільки мало б бути розглянуто судом, який розглядав кримінальне провадження. Заявлений розмір витрат на правничу допомогу документально не підтверджений, а надані на його обґрунтування докази, не відповідають вимогам до них. Зокрема прибутковий ордер не відповідає типовій формі, які є затвердженою. Також на думку представника Державної казначейської служби України у даній цивільній справі відсутні підстави для розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки у матеріалах справи відсутні оформлені у встановленому законом порядку документи, що підтверджують витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20\~000,00 грн. Відповідач Черкаська обласна прокуратура через свою представницю в порядку самопредставництва Головню І. Я. подав до суду відзив на позовну заяву, яким проти позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні. На обґрунтування наявних заперечень відповідач зазначив, що сам факт закриття кримінального провадження не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а може мати місце лише у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Сума присудженого відшкодування не має бути джерелом незаконного збагачення. Для настання відповідальності за таку шкоду вимагається встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У свою чергу [PERSON] не наведені аргументовані доводи та конкретні приклади на підтвердження факту вчинення органами Черкаської обласної прокуратури фізичного чи психічного впливу на позивачку під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12019251230000151 від 22.11.2019, що вказувало б на спричинення останній моральних страждань, настання інших негативних подій та явищ, переживань тощо. Сам лише факт закриття кримінального провадження не може свідчити про незаконність дій органів прокуратури, які відповідали вимогам, передбаченим нормами статей 9, 11, 12 КПК України. Період, який позивачка перебувала під слідством та судом, загалом становить 46 місяців та 20 днів, оскільки має обраховуватися з 13.03.2020 до 01.02.2024. При обрахунку розміру морального відшкодування потрібно брати за основу визначений законом мінімальний розмір заробітної плати, який становить 1\~600,00 грн. Відповідно у разі встановлення судом доказів завдання моральної шкоди розмір такої шкоди може становити 78\~933,33 грн. Правові підстави для збільшення такого відшкодування відсутні. Крім того, суд повинен урахувати, що до [PERSON] запобіжні заходи не застосовувалися, було відсутнє обмеження вільного пересування (як зазначено у позовній заяві виїжджала за межі України і тривалий період проживала за кордоном. Арешт на майно не накладався. Також заперечувала представниця і у частині відшкодування майнової шкоди, як витрат на надання правової допомоги, наданої [PERSON] в межах кримінального провадження, оскільки порядок такого відшкодування регламентований статтею 8 КПК України, і це повинен робити суд під час ухвалення рішення у справі за наслідками розгляду кримінального провадження. У частині відшкодування витрат на правничу допомогу у даній цивільній справі представниця наявні заперечення обґрунтувала не відповідністю визначеного розміру витрат на правничу допомогу складності справи. Визначений розмір витрат на правничу допомогу не є співмірним, ураховуючи типовість такої категорії справ та обмежену кількість нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини, наявну усталену судову практику вирішення аналогічних спорів, тому підготовка позовної заяви не вимагала витрат значного часу для аналізу законодавства та судової практики. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 21.05.2025 підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до розгляду по суті. За клопотанням представника Державної казначейської служби України з архіву Чигиринського районного суду Черкаської області витребувана цивільна справа № 708/1246/21 (провадження № 2/708/39/22) за позовом [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, для дослідження під час судового розгляду. Від представника Державної казначейської служби Яроша С. В. до початку судового розгляду надійшли додаткові пояснення у справі. У наданих поясненнях представник зазначив, що надані докази на обґрунтування розмір витрат на правничу допомогу не відповідають вимогам до них. Зокрема, перевищений ліміт готівкових операцій, визначений у розмірі 50\~000,00 грн протягом одного дня, прибуткові касові ордери не мають усіх обов`язкових реквізитів. Представник позивачки адвокат Орленко В. В. до початку судового розгляду також надав суду додаткові пояснення у справі, якими підтримав викладені у позовній заяві доводи та аргументи. Також зазначив, що дійсно представником позивачки при проведенні розрахунку мінімального гарантованого державою розміру відшкодування допущена помилка щодо строків захисту [PERSON] від висунутого їй кримінального обвинувачення, оскільки дійсно загальний строк становить 46 місяців 19 днів. Відповідно дійсна тривалість може впливати на розрахунки мінімального гарантованого розміру такого відшкодування і може становити 372\~903,22 грн. Проте заявлені у цій частині позовні вимоги стосуються стягнення моральної шкоди у розмірі 500\~000,00 грн, тому наявна арифметична помилка на предмет доказування не впливає. Також представник зазначив, що не можна при проведенні мінімальних розрахунків розміру моральної шкоди враховувати мінімальну заробітну плату в розмірі 1\~600,00 грн, оскільки це інша величина, яка до даних розрахунків не має жодного відношення. Цивільна справа про відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] стосувалася іншого факту притягнення її до кримінальної відповідальності, відповідно присуджений раніше розмір моральної шкоди не може впливати на розмір морального відшкодування у цій справі, не зважаючи на наявність накладення частини періодів перебування позивачки під слідством та судом. Не згода відповідачів із визначеним розміром витрат на правничу допомогу з посиланням на сплив строку дії укладених договорів не може бути взята судом до увагу, оскільки закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, тому що такою підставою є виконання, проведене належним чином. Надані суду докази підтверджують, що зобов`язання між сторонами договору про надання правничої допомоги існувало і належним чином виконувалося, відповідно за фактичне виконання були сплачені грошові кошти, які наразі підлягають стягненню на користь [PERSON] . Не відповідають дійсності твердження про перевищення ліміту проведення готівкових операцій, оскільки жоден прибутковий касовий ордер на містить суму, яка є більшою 50\~000,00 грн. Відповідні вимоги до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті послуг клієнтом, не встановлені, також не встановлена форма такого документа. Під час судового розгляду представник позивачки адвокат Орленко В. В. позов підтримав та просив суд його задовольнити. Додатково зазначив, що він дійсно допустив арифметичну помилку під час проведення розрахунків, проте на визначення ціни позову це жодним чином не вплинуло, оскільки така помилка лише стосується розрахунку мінімального гарантованого державою розміру відшкодування моральної шкоди. Представник Державної казначейської служби України Ярош С. В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував у повному обсязі та просив суд відмовити у його задоволенні. Підтримав поданий ним відзив на позовну заяву та наведені у ньому доводи на обґрунтування наявних заперечень. Представниця ГУНП в Черкаській області Олабина Ю. І. під час судового розгляду справи заперечувала проти позову та просила суд відмовити у його задоволенні. На обґрунтування наявних заперечень послалася на поданий суду відзив на позовну заяву. Представник Черкаського обласної прокуратури Курило Р. О. під час судового розгляду також заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просив у його задоволенні відмовити у повному обсязі. Заслухавши учасників, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 13.03.2020 року [PERSON] слідчим СВ Чигиринського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області лейтенантом поліції Ігорем Давиденко було повідомлено про підозру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 4201925123000015 від 22.11.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України (т. 1 а.с. 20-22). Після внесення змін до законодавства та запровадження інституту кримінальних проступків [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні проступку за ч. 4 ст. 358 КК України 02.07.2020 (т. 1 а.с. 23-25). Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, був затверджений прокурором Чигиринського відділу Смілянської місцевої прокуратури Баком Є. Г. 22.07.2020 та переданий на розгляд до суду (т. 1 а.с. 26-30). Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.03.2023 у справі № 708/809/20 (провадження № 1-кп/712/195/23) [PERSON] визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України з призначенням їй покарання у виді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України звільнена судом від покарання у зв`язку із закінченням строків давності (т. 1 а.с. 31-35). За наслідками перегляду вказаного вироку суду ухвалою Черкаського апеляційного суду від 01.02.2024 апеляційна скарга захисника Орленка В. В. задоволена, вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.03.2023 щодо [PERSON] скасований, кримінальне провадження закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України (т. 1 а.с. 36-42). Постановою Верховного Суду від 24.09.2024 ухвала Черкаського апеляційного суду від 01.02.2024 щодо [PERSON] залишена без змін, а касаційна скарга прокурора без задоволення (т. 1 а.с. 44-49). Наведеними судовими рішеннями установлено, що позивачка з 01.03.2017 влаштувалася на посаду головного державного виконавця Чигиринського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області, а з 23.05.2018 була призначена на посаду начальника зазначеного відділу державної виконавчої служби. Проте, із наданих суду повідомлень про підозру [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України судом установлено, що на момент їх повідомлення вона була тимчасово не працююча. Наданими суду свідоцтвами про народження підтверджено, що [PERSON] має двох дітей, а саме доньку [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 18, 19). Між сторонами спору виникли деліктні зобов`язання або «зобов`язання із заподіяння шкоди», тобто недоговірні зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав. Метою даного зобов`язання є поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди або особи, яка несе відповідальність за завдану шкоду. До правового регулювання вказаного спору застосуванню підлягають норми Глави 82 «Відшкодування шкоди» Книги п`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України, а також норми спеціального Закону України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких відокремлено посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України). Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати(пункт 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону). Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто зазначеним Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати. Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15 вказано, що «відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «…моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості…». Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19, від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 дійшла таких висновків: «Частиною п`ятою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Чинним законодавством і, зокрема Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», не передбачене багаторазове відшкодування моральної шкоди за незаконне притягнення особи до кримінальної відповідальності. Відповідно до частин першої та другої статті 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. [PERSON] перебувала у статусі підозрюваної та обвинуваченої (підсудної) у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 42019251230000151 від 22.11.2019 за ч. 4 ст. 358 КК України у період з 13.03.2020 (первісне повідомлення про підозру) до 01.02.2024 (постановлення ухвали Черкаським апеляційним судом). Відповідно загальний строк перебування [PERSON] під слідством та судом становить 3 роки 11 місяців 18 днів. Закриття кримінального провадження Черкаським апеляційним судом на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме через не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливостей їх отримання, є реабілітуючою обставиною, внаслідок чого у неї виникло право на відшкодування моральної шкоди. На момент перегляду вказаного судового рішення судом касаційної інстанції [PERSON] вже мала статус виправданої особи, відповідно період з моменту розгляду справи судом апеляційної інстанції і до дня перегляду рішення судом касаційної інстанції не враховується у загальну тривалість строку перебування [PERSON] під слідством та судом. Натомість, у іншому кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 365-2 КК України, вона перебувала у статусі підозрюваної та обвинуваченої (підсудної) у період з 05.12.2018 до 14.09.2021, тобто протягом 2 років 9 місяців 9 днів. Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 02.02.2022 у справа № 708/1246/21 (провадження № 2/708/39/22) позов [PERSON] до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності задоволений частково, присуджено до стягнення з Державного бюджету України на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 214\~500,00 грн. Також стягнуто з Державного бюджету України на користь [PERSON] 35\~000,00 грн витрат на правничу допомогу. За наслідками перегляду зазначеного рішення судом апеляційної інстанції 05.05.2022 була ухвалена постанова, якою рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 02.02.2022 залишено без змін. Крім того, у матеріалах цивільної справи № 708/1246/21 (провадження № 2/708/39/22) наявні докази на підтвердження фактичної оплати Державною казначейською службою України присуджених до стягнення грошових коштів у рахунок відшкодування завданої [PERSON] незаконним притягненням до кримінальної відповідальності моральної шкоди та витрат на правничу допомогу. Відповідно завдана позивачеві шкода, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності у іншому кримінальному провадженні, наразі відшкодована у визначеному судом розмірі. Під час розгляду справи суд ураховує, що у двох кримінальних провадженнях, у яких [PERSON] була підозрюваною, обвинуваченою та підсудною, мається накладання періодів перебування її під слідством та судом, а саме таке накладання стосується періоду з 13.03.2020 (повідомлення про підозру за ч. 4 ст. 358 КК України) до 14.09.2021 (набрання законної сили виправдувальним вироком суду за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 365-2 КК України). На переконання суду наведені обставини виключають можливість повторного врахування цього періоду під час розгляду питання про відшкодування позивачеві моральної шкоди у даній цивільній справі. Такі висновки суду обґрунтовані тим, що за своїм визначенням моральна шкода полягає у негативних наслідках у вигляді душевних чи фізичних страждань, які людина відчуває внаслідок протиправних дій або бездіяльності інших осіб. Це втрати немайнового характеру, які не мають прямого грошового вираження, але впливають на психологічний стан та загальне благополуччя. Відповідно під час розгляду цивільної справи № 708/1246/21 (провадження № 2/708/39/22) судами першої та апеляційної інстанції вже були оцінені усі можливі негативні чинники, які обумовили завдання [PERSON] моральної шкоди, у тому числі протягом періоду часу з 13.03.2020 до 14.09.2021. Тому наразі у суду відсутні підстави для фактичного перегляду висновків суду першої та апеляційної інстанції щодо визначеного розміру моральної шкоди. У свою чергу законодавцем подвійне відшкодування за один і той самий період не передбачено. Наведене дає підстави для висновку, що [PERSON] підлягає відшкодуванню моральна шкода, завдана незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, за період часу з 14.09.2021 до 01.02.2024, що становить 2 роки 4 місяці 17 днів, або 28 місяців і 17 днів. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Такі висновки наведені у постанові Верховного Суду від 25 травня2022 року у справі № 487/6970/20, (провадження № 61-1132св22). Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін "інші обставини, які мають істотне значення" саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку із фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Судувід 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19, (провадження № 14-24цс21). У частинах четвертій та п`ятій статті 4 указаного Закону визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі (постанова Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17, провадження № 61-8102св21). Разом із цим, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Отже, визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, ураховуючи обставини конкретної справи, може застосувати більший розмір відшкодування, а обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" не передбачено. Тобто, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суди,

Outcome: partial