Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

Представник заявника адвокат Дем`яненко О.О. звернулася до суду із даною заявою, в якій просила встановити факт, що заявник [PERSON] постійно проживав з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] за адресою [ADDRESS] , на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] . На обгрунтування заяви вказано, що [PERSON] був батьком заявника та помер [INFO] . [PERSON] залишив заповіт на користь заявника. Після смерті матері у 2016 році заявник разом зі своєю дружиною переїхали до житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину автоматично на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, та до нотаріуса із відповідною заявою не звертався. Проте, після спливу шестимісячного строку [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса ХРНО Омельницького Н.В. з метою отримання свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, проте отримав розяснення, що оскільки документально неможливо підтвердити місце мешкання заявника зі спадкодавцем, факт спільного проживання заявника та його батька на момент смерті останнього необхідно встановити у судовому порядку. Ухвалою від 27 травня 2025 року було відкрито провадження у справі. Ухвалою від 03 червня 2025 року було витребувано докази у приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Омельницької Н.В. \~ \~ \~ \~Представник заявника у судовому засіданні заяву підтримала та пояснила, що заявник з 2017 року разом зі своєю дружиною, будучи зареєстрованим у місті Харкові, постійно проживав у [ADDRESS] , зі своїм батьком [PERSON] , вели спільне господарство, допомагали батьку та доглядали його в силу похилого віку та поганого стану здоров`я. Батько склав заповіт щодо усього свого майна на заявника. [INFO] батько заявника помер, і заявник організовував похорон, після чого продовжив жити у будинку батька, прийнявши спадщину шляхом проживання. Оформити спадщину заявник не може, оскільки він до цього часу зареєстрований за іншою адресою, і без встановлення даного факту спільного проживання, нотаріус не має права видавати заявнику свідоцтво про право на спадщину. В силу заповіту інших спадкоємців окрім заявника немає. Представник заінтересованої особи Люботинської міської ради Харківської області в судове засідання не з`явився надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності за наявними у справі матеріалами. Заперечень на заяву не подав, про наявність спору не повідомив. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є двоюрідною сестрою завника [PERSON] , а померлий [PERSON] приходився їй дядьком. Дядько разом із дружиною [PERSON] проживали в Люботині по [ADDRESS] .Після того, як Раїса померла у 2016 році, [PERSON] попросив [PERSON] переїхати до нього у [PERSON] жити і допомагати і [PERSON] разом з дружиною [PERSON] переїхав до нього у 2017 році де жили разом,вели спільний побут та хздили на роботу у Харків з [PERSON] кожен день. [PERSON] помер у вересні 2024 року і за місць до смерті перестав виходити з дому, [PERSON] годувала його та прала його речі. [PERSON] постійно жив з [PERSON] на момент смерті останнього і організовував похорон. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] приходився їй племінником, [PERSON] був зятем, а дружина [PERSON] . Раїса, приходилася їй сестрою. [PERSON] і [PERSON] мешкали удвох в [PERSON] і [PERSON] померла у 2016 році. [PERSON] переїхав жити до батька [PERSON] разом з дружиною [PERSON] у м.Люботин у 2017 році. Вона часто бачла по вихідним [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони мешкають через дві вулиці від неї. На момент смерті [PERSON] його син [PERSON] з дружиною [PERSON] постійно мешкав разом з батьком, вели спільне господарство, доглядали батька. Похорон організовував [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що є дружиною заявника [PERSON] , і вони спочатку мешкали разом, а також з її молодшою дочкою у м.Харкові. У 2016 році померла мати [PERSON] і батько чоловіка [PERSON] казав, що йому тяжко жити одному і просив переїхати до нього. Вони, невдовзі після смерті матері заявника так і зробили, і переїхали жити до [PERSON] у м.Люботин, а у Харкові на її квартирі залишилася мешкати її молодша дочка з власною родиною. П`ять років вони їздили на роботи кожен день з [PERSON] на [PERSON] , а потім чоловік пішов на пенсію і вони залишилися жити у Люботині в будинку [PERSON] , який періодично лікувався від захворювань шлунку, а потім помер у вересні 2024 року. За місяць перед смертю [PERSON] майже не пересувався, вони з чоловіком здійснювали за ним догляд. До смерті [PERSON] і після його смерті вона разом з чоловіком постійно мешкаи в його будинку у [ADDRESS] . Суд,\~вислухавши представника\~заявника,свідків, з`ясувавши всі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом досліджено докази, на підставі яких вбачається наступне. Згідно до копії свідоцтва про народження [NUMBER] , батьками заявника [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12) [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 11.01.2008р., прізвище подружжя: [PERSON] (а.с. 9) [PERSON] був забудовником та власником житлового будинку з господарськими спорудами в [ADDRESS] (а.с. 19-25) [PERSON] померла [INFO] (а.с. 13) [PERSON] станом на 08.04.2025 зареєстрований у [ADDRESS] з 2010 року. Разом із ним зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 8) [PERSON] 06.05.2022 зареєструвалася у якості ВПО за адресою [ADDRESS] . (а.с. 11) [PERSON] 13.05.2022 зареєструвалася у якості ВПО за адресою [ADDRESS] . (а.с. 10) Згідно акту ОСН «Героїв Афганців» від 07.04.2025, підписаному головою ОСН та двома членами ОСН і завіреного печаткою Люботинської міської ради від 10.04.2025, [PERSON] на день смерті [PERSON] постійно проживав разом з ним за адресою [ADDRESS] , і вели спільне господарство. (а.с. 14) [PERSON] [INFO] помер [INFO] .(а.с. 16) За своє життя, [PERSON] 20.03.2023 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Омельницькою Н.В., яким заповів усе своє майно, у тому числі житловий будинок з господарськими спорудами в [ADDRESS] [PERSON] (а.с. 17-18, 42-45) [PERSON] 08.04.2025, маючий реєстрацію у [ADDRESS] , зареєструвався у якості ВПО за адресою [ADDRESS] . (а.с. 7) Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1268 даного кодексу, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно пп. 4.10 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. З пп. 3.22 п. 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Під час розгляду даної цивільної справи судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, а також поясненнями свідків, що спадкодавець [PERSON] залишив заповіт на випадок своєї смерті на свого сина [PERSON] , який, разом зі своєю дружиною тривалий час постійно проживав разом зі спадкодавцем, у тому числі й на момент смерті спадкодавця, і продовжив проживати у будинку спадкодавця після смерті останнього. Разом із цим, заявник [PERSON] залишався зареєстрованим за іншою адресою у місті Харкові, проте, його дружина зареєструвалася як ВПО за адресою мешкання [PERSON] ще за час його життя у 2022 році. Таким чином, хоча [PERSON] мав інше місце реєстрації, він фактично проживав із [PERSON] та прийняв спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем. Метою встановлення факту спільного постійного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації його права на оформлення за собою спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Іншим шляхом ефективний захист права [PERSON] неможливий. Заявник є єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] , а заінтересована особа\~ територіальна громада в особі ЛМР проти заявлених вимог не заперечує та про спір щодо спадкового майна не заявляє. За вказаних обставин, враховуючи, що встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем породжує юридичні наслідки, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення і встановлення зазначеного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, суд вважає за необхідне дану заяву задоволити, оскільки вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та підтверджені письмовими доказами і поясненнями свідків, які в свою чергу є послідовними та логічними, а тому не викликають сумніву в їх правдивості. На підставі викладеного, ст.ст. 1216-1218,1268,1269,1270 ЦК України,

Outcome: approved