Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

Представник позивача Тараненко А.І. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №00-11021424 від 21.01.2024, в сумі 37441 грн. 00 коп., яка складається з 12000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 25441,00 грн. за відсотками, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 21.01.2024 між ТОВ "Качай гроші" та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №00-11021424 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до умов договору відповідач отримав кошти в сумі 10 000 грн. та зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обв`язки передбачені договором. Згідно п.1.5 договору позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію в розмірі 2000,00 грн за отримання кредиту. ТОВ "Качай гроші" умови кредитного договору виконав у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти. Відповідач, у свою чергу, не виконав умов кредитного договору, що створило заборгованість у розмірі 37441, 00 грн. яка складається із 12000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 25441,00 грн. за відсотками. 22.01.2024 ТОВ "Качай гроші" та ТОВ «Макс Кредит» уклали договір факторингу № 22-01/2024. Згідно умов договору ТОВ «Макс Кредит» відступило право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-11021424 від 21.01.2024 року. 16.08.2024 ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія "ЕЙС» (позивач) укладено договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС згідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-11021424 від 21.01.2024. Відповідно до вище вказаного договору клієнт відступив фактору право вимоги за укладеним кредитним договором згідно реєстру боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення права вимоги. Таким чином, відповідно до реєстру боржників за договором факторингу №16082024-МК/ЕЙС від 16.08.2024 від ТОВ «Макс Кредит» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 37441,00 грн. Даний факт підтверджується актом прийому передачі реєстру боржників за договором факторингу № 22-01/2024 від 22.01.2024 року. Сума заборгованості відповідача становить 37441, 00 грн. яка складається з 12000,00 грн. заборгованість по кредиту та 25441,00 грн. по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Таким чином, всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання та має непогашену заборгованість. Ухвалою судді від 19.03.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 10.07.2025 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому представник просить відмовити в задоволенні позову. В обгрунтування своєї позиції зазначає, що відповідач [PERSON] не підписував та не укладав з первісним кредитором ТОВ «Качай гроші» кредитний договір в електронному вигляді. Позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення вказаного договору. Також зазначає, що позивачем не надано підтверджень про отримання відповідачем повідомлень про відступлення права грошової вимоги відповідно до договорів факторингу №22-01/2024 укладеним між ТОВ «Качай гроші» і ТОВ «Макс Кредит» від 22.01.2024 та №16082024-МК/ЕЙС від 16.08.2024 року. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договорами відступлення права вимоги по вищевказаних договорах. Вважає позовні вимоги не доведеними та ставить під сумнів відповідність поданих паперових копій електронних доказів, які долучені до позовної заяви, а саме кредитного договору від 21.01.2024 та договорів відступлення права грошової вимоги від 22.01.2024 та 16.08.2024 року. В зв`язку з цим, представник відповідача одночасно з наданням відзиву заявив клопотання про зобов`язання позивача надати для дослідження під час судового розгляду оригінали електронних доказів. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив у разі неявки розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надавав. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, про дату, час, та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Також представник відповідача надав клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на ст. 178-181 ЦПК України. Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 14.07.2025 у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи та витребування доказів відмовлено. Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом статей 43,44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі не повідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.1 ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Окрім цього, у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частини 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що права особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (Постанова ВС від 24.10.2024 у справі №752/8103/13-ц). З огляду на те, що представник відповідача не повідомив суд про причини неявки та не обгрунтував неможливість взяти участь в судовому засіданні, представник позивача клопотання про відкладення розгляду справи не надавав, підстави для відкладення розгляду справи відсутні та наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з такого. Судом встановлено, що 21.01.2024 між ТОВ "Качай гроші" та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 00-11021424, у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до умов договору відповідач отримав кошти, в сумі 10 000 грн. та зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обв`язки передбачені договором. Крім того, згідно п.1.5 договору позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію в розмірі 2000,00 грн за отримання кредиту. Згідно п.1.5.1 позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію за надання кредиту в останній день повного погашення кредиту. ТОВ "Качай гроші" умови кредитного договору виконав у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти. Відповідач, у свою чергу, не виконав умов кредитного договору, що створило заборгованість у розмірі 37441, 00 грн. яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 12000,00 грн. та по несплаченим відсоткам за користування кредитом в сумі 25441,00 грн. Згідно повідомлення КБ «Приватбанк» від 15.06.2025 №20,1,0,0,0/7-250611/46450-БТ та виписки по рахунку за період 21.01.2024-26.01.2024 встановлено, що кошти в сумі 10000,00 грн були зараховані на платіжну карту № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Матеріали справи свідчать про те, що договір про споживчий кредит №00-11021424 від 21.01.2024 укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У п. 5, 7 ч.1 статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.1,3 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Порядок укладення електронного договору передбачено нормою ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Так, відповідно до ч.1,3,4,6,8 ст. 11 вказаного Закону,пропозиція укласти електронний договір(оферта)має містити істотні умови,передбачені законодавством для відповідного договору,і виражати намір особи,яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту)другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір,відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку,визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір(оферта)може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи,якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт)може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій,що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір,якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції(акцепт)у порядку,визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови,передбачені законодавством для відповідного договору. Також, приписами ст. 12 цього Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та ;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, суд приймає до уваги те, що вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Також слід зазначити, що згідно повідомлення КБ «Приватбанк» від 15.06.2025 №20.1.0.0.0/7-250611/46450-БТ вбачається, що згідно анкетних даних відповідача [PERSON] його фінансовий номер телефону [NUMBER] є ідентичним номеру вказаному в договорі кредитної лінії від 21.01.2024. Крім того, згідно виписки КБ «Приватбанк» встановлено, що кошти в сумі 10000,00 грн були зараховані в день укладення договору, тобто 21.04.2024 на платіжну картку відповідача в КБ «Приватбанк» № 4149-62ХХ-ХХХХ-1592, яка є ідентичною номеру картки відповідача зазначеної в п.2.8 кредитного договору. Вказане спростовує доводи відповідача про те, що ним не укладався кредитний договір № 00-11021424 від 21.01.2024 року. Таким чином, суд не приймає до уваги та оцінює критично посилання представника відповідача про те, що відповідач [PERSON] договір не підписував та не укладав. У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки на яку первісним кредитором здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані неправомірно для укладення кредитного договору від її імені, ним до суду не надано. Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до своїх рахунків, і він мав можливість представити суду виписку з своїх рахунків на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору, однак доказів на спростування заявлених позовних вимог в частині укладення договору та отримання кредитних коштів, суду не надав. Щодо права позивача вимагати сплати боргу відповідача, то суд виходить з того, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України, статті 514 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язання або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. У справі, що розглядається, встановлено, що 22.01.2024 ТОВ "Качай гроші" та ТОВ «Макс Кредит» уклали договір факторингу № 22-01/2024. Згідно умов договору ТОВ «Макс Кредит» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №00-11021424 від 21.01.2024. Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «Макс Кредит» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 22-01/2024 від 22.01.2024 року. 16.08.2024 ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія "ЕЙС» (позивач) укладено договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС згідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-11021424 від 21.01.2024. Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу №16082024-МК/ЕЙС від 16.08.2024 від ТОВ «Макс Кредит» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 37441,00 грн. Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором № 00-11021424 від 21.01.2024 року за період з 16.08.2024-27.12.2024 заборгованість відповідача [PERSON] складає 37441,00 грн. яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 12000,00 грн. та заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в сумі25441,00 грн. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості по кредитному договору №00-11021424 від 21.01.2024 року за позичальником [PERSON] рахується заборгованість станом на 16.08.2024 року в сумі 37441,00 грн. Суд приймає до уваги розрахунок заборгованості, наданий представником позивача, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували вищевказаний розрахунок суми боргу, як і не надав доказів щодо належного виконання ним умов кредитного договору. Щодо твердження представника відповідача про не надання позивачем доказів оплати за відступлені права вимоги то суд оцінивши надані докази договорів факторингу та витягів з реєстру боржників виснував, що вони є належними та достатніми доказами переходу до позивача права вимоги до боржників відповідно до умов договору факторингу. Щодо відсутності повідомлення про відступлення прав, то суд виходить з того, що за умовами пункту 4.2.3 договору факторингу про таке відступлення боржника мав повідомляти ТОВ «Качай гроші». Статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним (постанова Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18)). Отже, виходячи з положень статті 516 ЦК України та судової практики, за відсутності повідомлення боржника про заміну кредитора, виконання боржником своїх зобов`язань перед первісним кредитором вважається належним. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази такого виконання, суд відхиляє заперечення відповідача щодо неотримання повідомлення про відступлення права вимоги. Така обставина не є підставою для звільнення його від виконання зобов`язання на користь позивача у справі, який належним чином підтвердив факт переходу до нього права вимоги до відповідача за кредитним договором. Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). З огляду на викладене, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог, а відповідачем не надано будь-яких інших доказів на підтвердження відсутності обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "ЕЙС» вказаної заборгованості є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Разом з тим, позивач поніс витрати на правову допомогу. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано копію Договору №2211/Е про надання правничої допомоги від 22.11.2024 року, Додаткової Угоди №5 до Договору про надання правничої допомоги №2211/Е від 22.11.2024, Акт прийому-передачі наданих послуг від 22.11.2024 на суму 7000,00 грн. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачена сума судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved