Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

в черпні 2024 року [PERSON] завернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із вказаним позовом до відповідачів [PERSON] ю та [PERSON] в якому просила з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, стягнути солідарно із вказаних відповідачів суму заборгованості в розмірі 12000000,00 грн. збитків у вигляді безпідставно набутих коштів, 100000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, а також стгнути із [PERSON] заборгованість у розмірі 2976459,61 грн. збитків у вигляді безпідставно набутих коштів та інших платежів, пов`язаних із набуттям таких коштів та списаних з рахунку [PERSON] . В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що вказані в позові кошти надійшли на рахунок позивачки як належні їй до виплати у зв`язку із загибеллю її сина-військовослужбовця, які протиправно та без жодної правової підстави привласнив рідний брат позивачки [PERSON] та його співмешканка [PERSON] . В позові зазначено, позивачка [PERSON] є рідною матір`ю [PERSON] , [INFO] , який загинув [INFO] , виконуючи свій обов`язок щодо захисту Батьківщини. На час смерті сина, позивачка перебувала на території Польщі, однак повернувшись в України та після похорон свого сина, позивачка погодилась на пропозицію відповідача скласти на його ім`я довіреність за якою він матиме право оформити та отримати передбачену законодавством допомогу у зв`язку із загибеллю сина-військовослужбовця. Позивачка зазначає, що її брат обґрунтував необхідність укладення довіреності тим, що невідомо коли кошти будуть виплачені, а документи необхідно готувати заздалегідь. Він пообіцяв за рахунок коштів замовити виготовлення та встановлення пім`ятника на могилі її сина та їх батьків, а решту коштів зобов`язався віддіти позивачці. Довіреність від [PERSON] на ім`я відповідача [PERSON] оформлена 22.04.2022 приватним нотаріусом Бурячек І.М. та зареєстрована в реєстрі за №205. Після похорону свого сина позивачка разом із відповідачем у відділенні банку АТ «Ощадбанк» оформили відкриття банківського рахунку та отримання пластикової картки, відтак, на ім`я [PERSON] відкрито картковий рахунок номер за IBAN [NUMBER] . Позивачкою в позові окремо зазначено, що оскільки [PERSON] є її рідним братом, у неї ніколи не мого з`явитись і думки, що він здатен будь-яким чином її обманути. Після відкриття вказаного абківського рахунку та випуску картки та видачі від позивачки на ім`я відповідача довіреності, позивачки повернулась на роботу в Польщу. Протягом перебування позивачки за межами України та після ровернення додому, відповідач не повідомляв відповідачку про отримання ним грошових коштів та оформлення додаткової картки від 24.10.2022 на рахунок номер [NUMBER] у АТ «Ощадбанк», яку також підв`язав до власного номеру телефону, а також до мобільного додатку онлайн-банкінгу. Наведене призвело до того, що позивачка не була обізнана ні з фактом випуску додаткової картки, ні з фактами зарахування коштів на її рахунок, ні з фактами їх переказу на інші рахунки та щодо зняття коштів з рахунку шляхом видачі з бакоматів або з каси відділення банку. В позові окремо звернуто увагу, що відповідач підписав вказану заявку саме як держатель картки, а не як клієнт. Позивачка зазначає, що, як видно із банківських виписк, відповідач [PERSON] здійснив усвідомлене і послідовне виведення коштів [PERSON] із рахунку, відкритого на її ім`я, яз яких: 12000000,00 грн. він переказав на рахунок своєї співмешканки - відповідачки [PERSON] , 800000,00 грн. переказав на свій власний рахунок, 2384600,00 грн. зняв у готівковій формі з банкоматів або з каси відділення банку, а всього виведено внаслідок дій відповідачів 15184600,00 грн., а решта суми - списані банком як комісії за проведені транзакції та обслуговування рахунку. В позові зазначено, що після того, як [PERSON] дізналась ро факт зарахування на свій рахунок коштів, а також про їх перерахунок на рахунки брата та його співмешканки, а також зняття братом коштів у вигляді готівки, вона пред`явила брату та його співмешканці усну вимогу щодо повернення коштів, однак відповідачі відмовились повернути кошти, що змусило позивачку звернутись до поліції із заявою про вчинення злочину за ч.4 ст. 190 КК України. Позивачка зазначає, що вона не надавала право відповідачу згідно довіреності розпоряджатись своїми коштами саме на користь відповідача чи на користь третіх осіб, зокрема, відповідачки. Звертає увагу, що текст довіреності виданої позивачкою на ім`я відповідача, не містить будь-яких прав повіреного привласнювати кошти довірителя у власність чи передавати їх у власність третіх осіб; текст довіреності не містить будь-якого розміру плати за послуги повіреного та сторони про неї не домовлялися з огляду на родинні відносини та запевнення відповідача, що він прагне допомогти своїй сестрі; єдиними витратами, які попередньо усно погоджувались сторонами - є встановлення пам`ятників її померлому сину та батькам; позивачка ніколи не давала дозволу відповідачам на привласнення своїх коштів; позивачка не схвалювала жодного їз правочинів щодо переказу чи зняття коштів із її рахунку, здійсненого від її імені [PERSON] , але не в її інтересах, про що свідчить факт її звернення до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, внесення відомостей до ЄРДР та визнання її потерпілою у вкимінальному провадженні. В обґрунтування моральної шкоди, позивачка зазначає, що згідно ст. 23 ЦК України, внаслідок порушення її прав, вона має право на відшкодування моральної шкоди з відповідачів, яку вона оцінює в 100000,00 грн. При цьому, із посилання на норми ст.1212 ЦК України, сторона позивача вважає, що належним способ захисту свої порушених прав є солідарне відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Таке солідарне стягнення із відповідачів необхідне, оскільки внаслідок протиправних дій [PERSON] із рахунку позивачки вказані кошти вибули на користь [PERSON] , а сама [PERSON] всупереч вимогам добросовісності - після отримання на свій рахунок вказаних коштів - не вжила заходів щодо їх повернення власниці - позивачці. Оскільки позивачка не погоджувала будь-яких перерахувань та зняття готівки на користь відповідачів, виконаних відповідачами, а станом на момент отримання банківської виписки, баланс рахунку становив 45,48 грн., будь-які супутні платежі і комісії є збитками позивача, які завдані з вини відповідачів. Таким чином, враховуючи заяву від 04.02.2025 про зменшення розміру позовних вимог, прийняту судом в судовому засіданні 12.02.2025, позивачка остаточно просила стягнути солідарно із відповідачів на свою користь 12000000,00 грн. у вигляді безпідставно набутих коштів, а також 100000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Окрім цього, просила стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь 2976459,61 грн. безпідставно набутих колоттів та інших платежів, пов`язаних із набуттям таких коштів та списаних з рахунку [PERSON] . В судовому засіданні 0.02.2024 було прийнято та долучено до матеріалів справи відзив від відповідачів [PERSON] та [PERSON] в якому їх представник заперечував проти задоволення позовних вимог з наступних підстав. У згаданому відзиві сторона відповідача посилається ті обставини, що позивачка, як мати свого сина [PERSON] , не знала де її син служить, а він в останній час до моменту загибелі не спілкувався із нею, оскільки просив перестати постійно вживати алкогольні напої. Про те, що син позивачки загинув, вона дізналась від відповідача. Позивачка повідомила, що приїде на поховання сина і поверненься у Польщу на роботу, де вона перебувала з початку війни. Також, у відзиві зазначено, що позивачка не виявила бажання взяти участь у організації похорон власного сина та вирішенні інших питань. [INFO] в 13:30 відповідачу подзвонив командир сина позивачки [PERSON] і сказав, що [PERSON] загинув. В відзиві зазначено, що [PERSON] сама була за те, щоб зробити довіреність на відповідача [PERSON] - рідного брати позивачки, що було засвідчено нотаріально. Відповідно до вказаної довіреності відповідачу [PERSON] було доручено вчиняти всі дії, необхідні для отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, а також оформлення всіх спадкових прав після загибелі сина позивачки [PERSON] . У відзиві також вказано, Що після похорон сина позивачки 21.04.2022 позивачка і відповідач [PERSON] поїхали додому і відповідач запитав у позивачки щодо можливості виплати відповідної компенсації, на що остання відповіла, що це не її гроші, оскільки вона не має до них ніякого відношення, так як її сина [PERSON] виростили відповідач з їх мамою, а тому [PERSON] має сам займатись даними питаннями. При цьому, зауважено, що позивачка сама запропонувала [PERSON] оформити на рідного брата (відповідача [PERSON] ) генеральну довіреність, яку сторони оформили нотаріально. Також зазначено, що позивачка відмовилась від права на спадщину після смерті свого сина на користь відповідача - свого рідного брата [PERSON] . Окрім вказаного, відповідачем зауважено, що позивачка бачила як робляться пам`ятники, бачила, що відповідач всюди і за все розраховується, а питання банку її не турбували, вона як спочатку від усього відмовилась, так і не виявляла стосовно цього ніякої турботи. Щодо участі у справі співвідповідачки [PERSON] , у відзиві зазначено наступне. Вказана співвідповідачка не має ніякого юридичного відношення до відповідача [PERSON] та до позивачки, проте, із відповідачем вона дійсно знаходиться у стосунках, втім спільного господарства не ведуть та не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Вподальшому, зміст відзиву зводиться до обставин особистого сімейного життя родини [PERSON] , зокрема матері сторін, щодо виховання та утримання сина позивачки, а також зазначено, що позивчка зловживає алкогольними напоями. 04.02.2025 через вистему «Електронний суд» надійшла заява про зменшення позовних вимог, яка прийнята та долучена до матеріалів справи, відповідно до змісту якої сторона позивача остаточно просить: стягнути солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 12 000 000 (дванадцять мільйонів) гривень у вигляді безпідставно набутих коштів, а також 100 000 (сто тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди; стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 2 976 459,61 грн. безпідставно набутих коштів та інших платежів, пов`язаних із набуттям таких коштів та списаних з рахунку [PERSON] . Також, 04.02.2025, через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив яка прийнята та долучена до матеріалів справи в судовому засіданні 12.02.2025 та в якій зазначено, зокрема, що коли меморіальний комплекс на могилі був встановлений, [PERSON] вже розуміла, що скоріш за все він був виконаний за рахунок її коштів, однак [PERSON] не надавав звіту по вартості понесених витрат, оскільки повністю припинив спілкування з нею. Тому, у відзиві викривлено повідомлено про факт встановлення меморіального комплексу як такий, що підтверджує обізнаність [PERSON] про надходження коштів. Дійсно, саме коли меморіальний комплекс фактично був встановлений, [PERSON] вже була обізнана із фактом надходження коштів та саме попередні дії відповідача щодо зняття та неповернення коштів і стали причиною їх конфлікту, а також того, що відповідач повністю припинив з нею спілкування, уникаючи повернення грошей. При цьому, [PERSON] визнає, що у минулому їй, як одинокій матері, допомагали виховувати сина як її рідна матір, так і рідний брат [PERSON] , за що вона дуже вдячна. Однак, така допомога ніколи не виходила за межі розумної братерської допомоги та не мала характеру постійного утримання. Наголошено, що після того, як [PERSON] дізналась інформацію про надходження коштів у відділенні банку, вона мала усну розмову із [PERSON] та просила повернути кошти, на що він відреагував негативно та припинив із нею будь-яке спілкування. Відповідно, жодного звіту про використання довірених йому коштів, [PERSON] ніколи не надав і про те, що ним здійснено витрати саме за рахунок коштів [PERSON] , вона дізналась лише з відзиву на позовну заяву. Відтак, [PERSON] подала окрему заяву про зменшення позовних вимог до [PERSON] . Зазначено, із посиланням на судову практику суду касаційної інстанції, що для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). А обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна». А також зауважено, що більшість заявлених у відзиві доводів сторона позивача сприймає як такі, що взагалі не стосуються предмету спору у цій справі та заявлені виключно з метою очорнити ім`я [PERSON] та створити перед судом негативне враження про неї. А подана копія свідоцтва про право на спадщину не має жодного доказового значення для розгляду цієї справи і зі слів [PERSON] , вона особисто не подавала будь-яких заяв про відмову від права на спадщини, хоча ці питання і не стосуються ні предмету ні підстав позову. Позивачка вважає, що відповідачі не спростували наведених у позовній заяві обставин, а також не надали доказів тому, на якій правовій підставі ними набуто та не повертаються [PERSON] , кошти, які вона отримала на її банківський рахунок як мати загиблого військовослужбовця, та на яких підставах такі кошти витрачено та/або продовжується зберігання у відповідачів. В судовому засіданні 11.03.2025 задоволено клопотання сторони відповідачів по виклик свідка [PERSON] . В судовому засіданні 11.03.2025 відмовлено в задоволенні клопотання представника позивачки про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - приватного нотаріуса КМНО Бурячек І.М. Ухвалою суду від 11.03.2025 закрито підготовче провадження по вказані справі та призначено справу до розгляду по суті в загальному провадженні. В судовому засіданні 30.04.2025 сторони особисто та їх представники виступили із вступним словом та відповіли на питання. Було оголошено перерву у зв`язку із витребуванням оригіналу довіреності від 22.04.2022 з врахуванням положень ч.6 ст. 95 ЦПК України. Представник позивача та позивачка у судовому засіданні 25.06.2025 позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник відповідачів та відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на їх безпідставність. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. Вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, дослідивши зібрані в матеріалах справи письмові докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Як передбачено ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Звертаючись до суду з позовом до відповідачів про повернення спірних коштів, позивачка вважає кошти, виплачені їй як соціальна виплата у зв`язку із загибеллю свого сина, - своєю особистою приватною власністю, які набуті відповідачами безпідставно. З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] [INFO] , що підтверджується відповідною копією копією свідоцтва про народження (а.с. 19). Син позивачки - військовослужбовець [PERSON] , загинув [INFO] , виконуючи свій обов`язок щодо захисту Батьківщини (а.с.20, 21). Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурячек І.М., 22.04.2022 посвідчено довіреність від [PERSON] на ім`я [PERSON] та зареєстрована у реєстрі за №205 (а.с.22-23). Сторонами не заперечувалось, що позивачка періодично з в 2022 - 2023 роках перебувала в Польщі та повернулась в України 07.04.2023 (а.с. 40 зворот). У квітні 2022 року на ім`я [PERSON] відкрито картковий рахунок номер за ІВАN [NUMBER] у АТ «Ощадбанк» та згідно виписки із рахунку вбачається наступне (а.с. 28-32). Зокрема, яка вбачається із банківської виписки, на рахунок [PERSON] надійшли наступні платежі: 20.10.2022 у розмірі 159260,48 грн. із призначенням платежу: «Безготівкове зарахування коштів #109115945521# Зарахування грошового забезпечення (нараховане, але не виплачене її синові за життя); 19.12.2022 у розмірі 15 000 000 грн. із призначенням платежу:«Безготівкове зарахування на рахунок пенсії #1140651431311#;2101020;2730; випл. ОГД за 2022р.; ПКМУ №168 від 28.02.22р.; н-з [INFO] 524 від 14.12.22; [PERSON] , [NUMBER] ; №рах.; [NUMBER] » (одноразова грошова допомога у зв`язку із загибеллю військовослужбовця); 28.02.2023 у розмірі 30 000 грн. із призначенням платежу: «Оплата реєстров УПСЗН; [PERSON] ;[NUMBER]; 28.02.2023», Всього зайшло на картковий рахунок позивачки 15 189 260,48 грн. Після зарахування коштів на рахунок [PERSON] , її брат, [PERSON] послідовно здійснив виведення коштів з рахунку протягом жовтня 2022 року - березня 2023 року. Вказана обставина відповідачами не заперечувалась. Так, як вбачається із банківської виписки, 21.10.2022 з рахунку [PERSON] списано грошові кошти у розмірі 100 000 грн. із призначенням операції: «Видача готівки з картрахунку зг.довіреності №205 від 22.04.2022р.». Таким чином, судом під час розгляду справи встановлено, що кошти готівкою видано саме на підставі тієї довіреності, що видана [PERSON] на ім`я [PERSON] . Як вбачається із копії платіжної інструкції №973586871 1 від 27.12.2022, з банківського рахунку [PERSON] на банківський рахунок [PERSON] перераховано кошти на суму 12 000 000 грн.(а.с.34). Відповідач в судовому засіданні визнав, що саме він перерахував [PERSON] вказані грошові кошти у вищевказаному розмірі. Також, відповідно до копії платіжної інструкції №2332355111 від 30.12.2022, з банківського рахунку [PERSON] на банківський рахунок [PERSON] перераховано кошти на суму 800 000 грн.(а.с.33). Вказані обставини стороною відповідача не заперечувались. Окрім того, згідно із банківських виписок, з карткового рахунку [PERSON] знімались кошти через банкомати, розташовані у м. Києві: 20.10.2022 (після зарахування невиплаченого за життя грошового забезпечення сина позивачки у розмірі 159260,48 грн.) чотири перекази за допомогою платіжної системи portmone.com у розмірі 2025 грн., а всього - на 8100 грн.; 21.10.2022 пять транзакції щодо видачі готівки у банкоматах Києва по 2000 грн., а всього - на 10 000 грн.; 22.10.2022 дві транзакції щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 2000 грн. та 8000 грн., а всього - на 10 000 грн.; 23.10.2022 транзакція щодо видачі готівки у банкоматі Києва на суму 10 000 грн.; 24.10.2022 транзакція щодо видачі готівки у банкоматі Києва на суму 10 000 грн.; 25.10.2022 дві транзакції щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 2000 грн. та 8000 грн., а всього - на 10 000 грн.; 26.10.2022 транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 400 грн.; 15.11.2022 транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 100 гри.; 25.12.2022 (після зарахування 15 000 000 грн. одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю сина позивачки ) транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 10 000 грн.; 26.12.2022 транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 10 000 грн.; 27.12.2022 три перекази коштів через UKR MOBILE BANKING на суму по 20 000 грн., а також дві транзакції на видачу готівки у банкоматі на суму 2000 грн. та 8000 грн., а всього - 70000 грн.; 28.12.2022 дві транзакції щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 2000 грн. та 8000 грн., а всього - 10 000 грн.; 29.12.2022 транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 10 000 грн.; - 30.12.2022 дві транзакції щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 2000 грн. та 8000 грн., а всього - 10 000 грн.; - 31.12.2022 транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 10 000,00 грн.; - 01.01.2023 транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 10 000,00 грн.; - 03.01.2023 транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 10 000,00 грн.; - 04.01.2023 транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 10 000,00 грн.; - 05.01.2023 транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 10 000,00 грн.; - 07.01.2023 транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 10 000,00 грн.; - 08.01.2023 дві транзакції щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суми 8000 грн. та 2000 грн., а всього - 10 000 грн.; - 10.01.2023 транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 10 000 грн.; -11.01.2023 транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 10 000 грн.; - 12.01.2023 транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 10 000 грн.; - 14.01.2023 транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 10 000 грн.; - 15.01.2023 транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 10 000 грн.; - 21.01.2023 дві транзакції щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суми 8000 грн. та 2000 грн., а всього - 10 000 гри.; - 22.01.2023 транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 10 000 грн.; - 23.01.2023 дві транзакції щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суми 8000 грн. та 2000 грн., а всього - 10 000 грн.; - 25.01.2023 дві транзакції щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суми 8000 грн. та 2000 грн., а всього - 10 000 грн.; - 26.01.2023 дві транзакції щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суми 8000 грн. та 2000 грн., а всього - 10 000 грн.; - 27.01.2023 транзакція щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 6600 грн.; - 01.03.2023 дві транзакції щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суми 8000 грн. та 2000 грн., а всього - 10 000 гри.; - 02.03.2023 дві транзакції щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суми 8000 грн. та 2000 гри., а всього - 10 000 грн.; - 03.03.2023 дві транзакції щодо видачі готівки у банкоматах Києва на суму 1800 грн. та 8000 грн.. а всього - на 9800 гри., а всього знято через банкомати -984600 грн. Також окремо у банківській виписці надано інформацію про видачу готівки через відділення банку: 27.12.2022 на суму 90 000 грн.; 28.12.2022 на суму 90 000 грн.; 29.12.2022 на суму 90 000 грн.; 30.12.2022 на суму 90 000 грн.; 02.01.2023 на суму 100 000 грн.; 03.01.2023 на суму 90 000 грн.; 04.01.2023 на суму 90 000 грн.; 05.01.2023 на суму 90 000 грн.; 06.01.2023 на суму 100 000 грн.; 09.01.2023 на суму 100 000 грн.; 11.01.2023 на суму 90 000 грн.; 12.01.2023 на суму 90 000 грн.;13.01.2023 на суму 100 000 грн.;16.01.2023 на суму 100 000 грн.;1 7.01.2023 на суму 100 000 грн.; 18.01.2023 на суму 100 000 грн.; 19.01.2023 на суму 100 000 грн.; 20.01.2023 на суму 100 000 грн.; 23.01.2023 на суму 90 000 грн.; 24.01.2023 на суму 100 000 грн., а всього - на суму 1 900 000 грн. виданої з каси готівки. Таким чином, як вбачається із банківських виписок, [PERSON] здійснив усвідомлене та послідовне виведення коштів [PERSON] із рахунку, відкритого на її ім`я, із яких:12 000 000 грн. він переказав на рахунок своєї співмешканки [PERSON] ; 800 000 грн. - переказав на свій власний рахунок; 2 384 600 грн. - зняв у готівковій формі з банкоматів або з каси відділеннябанку. Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що всього із рахунку позивачки виведено/ знято 15 184 600 грн., при цьому, решта суми - списані банком як комісії за проведені транзакції та обслуговування рахунку. Окрім вказаних банківських виписок щодо руху коштів із рахунку позивачки, судом також встановлено, відповідно заяви відповідача [PERSON] про випуск додаткової картки, останній на підставі вищевказаної довіреності позивачки отримав додаткову картку на рахунок номер [NUMBER] у АТ «Ощадбанк», яку теж оформив зазначивши власний номер телефону, а також додав його до мобільного додатку онлайн-банкінгу (а.с. 25-27). Судом не було встановлено, що [PERSON] була обізнана та відповідач їй повідомляв про випуск додаткової картки, зарахування коштів на її рахунок, факти їх переказу на інші рахунки та щодо зняття коштів з рахунку шляхом видачі з банкоматів або з каси відділення банку. Позивачкою зазначено, що відповідачі відмовились повертати їй кошти, що змусило її звернутись до правоохоронних органі та до суду із вказаним позовом. Факт неповернення вказаних грошових коштів знайшов своє підтвердження в судовому засіданні оскільки фактично не заперечувався відповідачами. Так, під час розгляду вказаної справи в судовому засіданні як 30.04.2025, так і 25.06.2025 відповідач [PERSON] стверджував, що він згідно вказаної довіреності мав право повністю розпоряджатися на своє бачення грошовими коштами після їх надходження на картковий рахунок позивачки, окремо повідомив, що він мав право та підставі цієї ж довіреності і перерахувати на картковий рахунок відповідачки [PERSON] вказані в позові 12000000,0 грн., зазначив, що це була його ініціатива перерахувати кошти на рахунок [PERSON] і вважає, що за довіреністю він мав право це робити. Заперечуючи проти позову, вказаний відповідач також зазначав, що він не запречує проти відомостей (інформації), зазначених у виписках по рахунку і підтвердив, що він дійсно знімав вказані в позові кошти. Однак, зауважив, що не мав ніяких домовленостей із позивачкою щодо цих коштів, повідомляв її про їх надходження, але вона нічим не цікавилась. При цьому, безпосередньо в судовому засіданні відповідачем та його представником не заперечувалось, що на рахунку відповідачки [PERSON] наразі відсутні грошові кошти, оскільки були отримані особисто відповідачем [PERSON] . До цього, в судовому засіданні 30.04.2025, відповідачка [PERSON] , заперечуючи проти позову, зазначала, що вона відкрила картковий рахунок на прохання [PERSON] , який пояснив їй, що йому необхідно перерахувати на такий рахунок кошти. Повідомила, що вона переведеними відповідачем на свій картковий рахунок 12000000, 00 грн. не користувалась і не знімала, проти чого також не заперечував відповідач [PERSON] . У свою чергу, як передбачено ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року в справі № 686/24029/14-ц одноразова грошова допомога, виплата якої передбачена статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", відноситься до соціальних виплат. Частиною першою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Отже, спірні кошти були нараховані позивачці як одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби в порядку, визначеному у статті 16, 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції на час нарахування та виплати коштів). Судом встановлено і не заперечувалось сторонами, що спірна грошова допомога нарахована та виплачена позивачу, однак фактично отримана відповідачем [PERSON] . Відповідач [PERSON] не заперечував фактичне отримання цих грошових коштів на підставі довіреності. Відповідно до пунктів 2, 5, 6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, у тому числі, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, а також судовий захист цивільного права та інтересу, а також справедливість, добросовісність та розумність. Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Згідно із ч. З цієї ж статті не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Частиною 1 ст. 237 ЦК України визначено, що представництвом є нравовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно із ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особц, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом, - вказане передбачено ч.3 ст.238 ЦК України. Частиною 1 ст. 244 ЦК України передбачено, що представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. В свою чергу, ч.3 ст. 244 ЦК України визначає, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Згідно із ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Відповідно до ст. 1002 ЦК України повірений має право на плату за виконання свого обов`язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо в договорі доручення не визначено розміру плати повіреному або порядок її виплати, вона виплачується після виконання доручення відповідно до звичайних цін на такі послуги. Згідно із ст. 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Як вже зазначалось, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурячек І.М., 22.04.2022 посвідчено довіреність від [PERSON] на ім`я [PERSON] яка зареєстрована у реєстрі за №205 (а.с.22-23). Вказана довіреність, відповідно до якої, діючи на підставі попереднього укладеного усного договору, [PERSON] уповноважує [PERSON] представляти її інтереси, серед іншого, у всіх філіях і відділеннях включно в АТ «Ощадбанк» з питань підписання від її імени будь-яких договорів щодо відкриття , закриття, обслуговування будь-яких рахунків…. на умовах, визначених на власний розсуд, користування та розпорядження всіма призначеними коштами, в тому числі, але не обмежуючись, коштами, розміщеними на будь-якому рахунку, з правом розпорядчого підпису під час проведення грошових банківських операцій, по рахунках що будуть або вже було відкрито на її мі`я, з питань оформлення та отримання банківських карт…. для отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця та/або інших соціальних виплат, передбачених законодавством України. Окрім зазначеного, вказана довіреність передбачала право відповідача [PERSON] від імені позивачки представляти її інтереси в ТЦК з питань, зокрема, оформлення її спадкових справ після смерті її сина [PERSON] , який помер [INFO] ; з питання отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» та виконання усіх дій, необхідних для отримання вказаної вище допомоги. Текст виданої на ім`я [PERSON] довіреності не містить будь-яких розпоряджень повіреному отримувати кошти довірителя у свою власність чи передавати їх у власність третіх осіб, а також вчиняти будь-які дії, направлені на розпорядження вказаною соціальною допомогою у зв`язку із загибеллю сина позивачки, не в інтересах самої позивачки - довірителя [PERSON] . Текст виданої на ім`я [PERSON] довіреності не містить будь-яких розпоряджень [PERSON] - [PERSON] та його співмешканці [PERSON] дозволу на витрату вказаних коштів на свій роздум не в інтересах позивачки. Текст виданої на ім`я [PERSON] довіреності не містить будь-яких розпоряджень [PERSON] - [PERSON] щодо переказу чи зняття коштів із її рахунку, здійсненого від її імені [PERSON] . Та в інтересах останнього. Дійсність вказаної довіреності не оспорювалась сторонами. При цьому, показання свідка [PERSON] , що вона була свідком розмови позивачки та відповідача після похорон сина позивачки про довіреність і не пам`ятає, хто запропонував скласти довіреність, однак чула, що позивачка не має відношення до грошей, - суд оцінює критично, оскільки вказаний свідок в судовому засіданні повідомила, що являється племінницею [PERSON] та [PERSON] , проживає в одній квартирі з позивачкою, однак має до неї неприязні відносини як через побутові сварки, так і через негативне відношення позивачки до свідка і зловживання, на думку свідка, алкогольними напоями її тіткою - позивачкою. Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (пункти 72, 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц). Статтею 76 ЦПК України, визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України передбачено належність доказів належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсність обставини справи. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають знач для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. При цьому відповідно до частини 1 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі N 390/34/17 (провадження N 61-22315сво18) зазначено, що: "добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них". Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі, слід враховувати, що акти цивільного законодавства мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Судом враховуються і правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, що висловлені у постанові від 20.09.2024 по справі № 628/1203/19 (провадження № 61-8954св24): «42. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно: «43. умов: Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. 44. Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. 45. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. 46. Подібний висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15. 47. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. 48. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. 49. Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). 50. Подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, та постановах Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 201/2956/19, від 27 липня 2022 року у справі № 644/3932/18-ц, від 29 березня 2023 року у справі № 643/8385/21. 51. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна». Таким чином, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні під час розгляду справи по суті заявлених вимог та обставина, що відповідач [PERSON] , не маючи наданими за довіреністю повноваженням щодо розпорядження грошовими коштами позивачки не в її інтересах, натомість, розпорядився ними в своїх інтересах, чим порушив право власності [PERSON] на вказані грошові кошти, отримавши і розпорядившись ними на власний розсуд і не в інтересах довірителя-позивачки, а у власних інтересах коштами, що надійшли на банківський рахунок позивачки як соціальна допомога. З врахуванням наведеного, враховуючи встановлену в судовому засіданні обставину, що всі грошові кошти, що складають ціну позову, отримані виключно відповідачем [PERSON] за довіреністю, із них 12000000,00 грн. були ним самостійно зняті з рахунку, відкритого на його прохання співвідповідачкою [PERSON] , тому виключно із відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягають стягненню отримані без достатньої правової підстави і використані на свій власний розсуд - одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця - сина позивачки [PERSON] , відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей». У зв`язку із чим підстави для солідарного стягнення вказаних коштів із відповідача [PERSON] та співвідповідачки [PERSON] , - в даному випадку відсутні. При цьому, суд прийняв заяву позивчка про зменшення розміру позовних вимог, оскільки, як вбачається із відзиву на позовну заяву та доданих до нього документів, [PERSON] поніс витрати встановлення меморіального комплексу загиблому сину позивачки, [PERSON] , у розмірі: 78900 грн. вартість матеріалів та робіт; 12000 грн. фото; 6926 грн. прапор з флагштоком; 1013 грн. другий прапор; 1063 грн. третій прапор, а всього - 99902 грн. Що стосується спільного меморіального комплесу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , то до відзиву додано копії квитанцій на суму 59500 грн. Таким чином, усього за рахунок витрат на встановлення меморіальних комплексів, позовні вимоги підлягають зменшенню на суму 159402 грн. Позивачка також зменшила позовні вимоги (не враховуючи стягнення 12000000,00 грн.) в частині вимог до [PERSON] (пункт 3 вимог позовної заяви) на загальну суму 212 755,39 грн (159402 грн. + 53353,39 грн.), після чого вимоги до [PERSON] складають: 3189215 грн. - 212755,39 грн. = 2 976 459,61 грн. При цьому, суд погоджується зі стороною позивача, що у контексті наведеної практики Верховного Суду, відповідачі не надали жодного належного та допустимого доказу того, що кошти, які надійшли на банківський рахунок [PERSON] , їй не належали; кошти, які зняті [PERSON] чи перераховані ним на інший банківський рахунок та/або банківський рахунок [PERSON] - зняті або перераховані ним за наявності належної у нього правової підстави; кошти, які збереглись або вже витрачені відповідачем - не підлягають поверненню позивачці. Відтак, оскільки вищевказані в заяві про зменшення розмірі позовних вимог витрати понесені після надходження на рахунок [PERSON] коштів, належних їй як соціальна допомога у зв`язку із загибеллю сина, а також інші належні їх платежі, та [PERSON] здійснив ці витрати за рахунок коштів позивача, з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення виключно із відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] із врахуванням зави про зменшення суми позовних вимог, остаточно : 12 000 000 ,00 грн. у вигляді безпідставно набутих коштів, а також 2 976 459,61 грн. безпідставно набутих коштів та інших платежів, пов`язаних із набуттям таких коштів відповідачем [PERSON] з рахунку [PERSON] . Щодо стягнення моральної шкоди солідарно з відповідачів на користь позивачки, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав про задоволення в цій частині позовних вимог повністю. Судом враховано, що між відповідачем [PERSON] та позивачкою [PERSON] склались не деліктні, а кондекційні зобов`язання, що виключає стягнення моральної шкоди, оскільки у вказаного відповідача наявний обов`язок, як набувача, повернути позивачці безпідставно ним набуті (збережені) грошові кошти, - не є заходом відповідальності, оскільки [PERSON] як набувач, зобов`язаний повернути тільки грошові кошти з рахунку позивачки, які він безпідставно отримав. При цьому, з відповідачки [PERSON] правові підстави стягнення моральної шкоди також відсутні у зв`язку із безпідставністю позовних вимог про стягнення з неї суми коштів соціальної вимплати як безпідставно набутих. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору, при цьому інші доводи сторін, викладені в їх заявах по суті, не впливають на вищевказані висновки суду. За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження під час розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про часткове задовлення позову та стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] безпідставно набуті ним кошти, з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог в розмірі: 12 000 000 грн. + 2 976 459,61 грн. = 14976459,61 грн. Щодо розподілу судових витрат суд керується правилами ст. 141 ЦПК України та враховує, що позивачку було звільнено від сплати судового збору, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню з врахуванням суми задоволених вимог, судовий збір відповідно до вимог, передбачених Законом України «Про судовий збір» в розмірі 15140, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial