Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

07.10.2024 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, у якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] . [INFO] . Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 30.12.2010 року між сторонами у справі був зареєстрований шлюб, який розірвано 02.11.2020 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] . [INFO] . Дитина проживає разом з позивачкою, яка повністю займається її вихованням. Після розірвання шлюбу з відповідачем позивачка повторну зареєструвала шлюб з [PERSON] та проживає з ним і дитиною однією сім`єю. Родина проживає разом в [ADDRESS] . З часу розірвання шлюбу батько дитини долею останньої не цікавиться, фінансово не допомагає, не купив для дитини жодної речі, продукту харчування, чи ліків. Не цікавиться здоров`ям дитини, не телефонує, не вітає з днем народження. Тобто відповідач взагалі не виконує своїх батьківських обов`язків. На теперішній час всі батьківські обов`язки по вихованню та утриманню дитини виконує позивачка разом зі своїм теперішнім чоловіком. Відповідач жодним чином не бере участі у шкільному житті дитини, не цікавиться її навчанням. Ухвалою суду від 11.10.2024 року відкрите провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 01.04.2025 року закрите підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, а також витребувано письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору. Відповідач неодноразово викликався до суду, однак в судове засідання жодного разу не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання ; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В судовому засіданні сторона позивача жодних заперечень проти можливості розгляду справи в заочному порядку не висловлювала. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що після розлучення з відповідачем позивачка з дитиною стали проживати окремо, а відповідач перестав цікавиться своєю дитиною та допомагати їй. Така ситуація склалась з 2-го класу дитини і на теперішній час батьківські обов`язки щодо дитини виконує теперішній чоловік позивачки, саме він виконує функції батька. Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що відповідач повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Життям дитини не цікавиться, не телефонує, не цікавиться її навчанням, повністю відсутній в життя доньки, матеріально не допомагає. Всі докази наведених обставин наявні в матеріалах справи. Усім вихованням та утриманням дитини починаючи з 2-го класу займається сама позивачка і в цьому їй допомагає теперішній чоловік. Чоловік позивачки фактично замінив дитині рідного батька. Дитина відповідачу зовсім не цікава, чути про неї він не хоче, в нього інша дружина та інша родина, в якій народилось троє дітей. Власній дочці відповідач нічим не допомагає. Орган опіки зв`язувався з відповідачем, пояснювали суть питання, але він відповів, що це його не цікавить, проти позбавлення батьківських прав не заперечує. Тобто доля доньки йому взагалі не цікава. Статтею 171 СК України визначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. У судовому засіданні суд вислухав думку дитини [PERSON] , яка повідомила суду, що позитивно відноситься до питання позбавлення її біологічного батька батьківських прав, вважає що їй буде краще якщо батька позбавлять батьківських прав, оскільки тоді батьком буде теперішній чоловік її матері, адже він хоче усиновити її. Дівчинка взагалі не пам`ятає коли останній раз спілкувалась зі своїм батьком, це було дуже давно, і батька ніякого бажання до спілкування не виявляє. Чоловік матері повністю замінив дитині батька, робить все аби вона була щасливою, турбується, оплачує всі потреби, а біологічний батько взагалі не існує в житті дівчинки. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання третьої особи про розгляд справи за відсутності представника, також в клопотання зазначено, що третя особа підтримує вимоги позовної заяви в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, заслухавши думку дитини, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. 30.12.2010 року сторони у справі зареєстрували шлюб, який був розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02.11.2020 року у справі №755/12919/20 (а.с. 14-15). Від вказаного шлюбу [INFO] народилась [PERSON] і її батьками є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 10). 11.03.2023 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та відповідно змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 11). За змістом довідки старостинського округу №9 сіл Вовчків, Буда-Вовчьківська, Стовпне, Шкнева, Стара Марківка Поліської селищної ради від 19.09.2024 року, [PERSON] , [INFO] , та її донька [PERSON] , [INFO] , дійсно не зареєстровані, але проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19). За змістом довідки старостинського округу №9 сіл Вовчків, Буда-Вовчьківська, Стовпне, Шкнева, Стара Марківка Поліської селищної ради від 19.09.2024 року, зі слів матері гр. [PERSON] , [INFO] , батько гр. [PERSON] , 1983 р.н., не допомагає матеріально і не приймає участі у вихованні доньки [PERSON] , [INFO] , а її дійсно матеріально забезпечує і приймає активну участь у її вихованні вітчим гр. [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Згідно Акту про встановлення факту спільного проживання та виховання дитини [PERSON] від 23.09.2024 року, присутності сусідів-свідків встановлено, що гр. [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Стовпне Поліського району Київської області, проживаючий за адресою: [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] , [INFO] , дійсно заяймається вихованням та утриманням дитини, [PERSON] , [INFO] . Подружжя ведуть спільне господарство. Мати, [PERSON] , працює ФОП (повний робочий день), а [PERSON] веде домашнє господарство. Він відвідує школу, батьківські збори, цікавиться успіхами Ксенії. Батько здійснює супровід дитини під час обстеження та лікування. Ксенія завжди охайна, забезпечена всім необхідним. Батьки організовують дозвілля дитини. Сусіди не бачили за адресою проживання дитини рідного батька, [PERSON] . під час святкування днів народження Ксенії батько не з`являвся (а.с. 12). Згідно довідки «Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Дошкільного навчального закладу» Вовчківського навчально-виховного об`єднання Поліської селищної ради Київської області від 20.09.2024 року, [PERSON] дійсно навчається в 8 класі. Її батько [PERSON] , не приймає участі в освітньому процесі своєї доньки, не цікавиться її навчанням та вихованням. Не відвідує батьківські збори та інші позакласні заходи. Не підтримує зв`язок за школою (а.с. 13). Згідно акту обстеження умов проживання від 01.10.2024 року, за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . На момент обстеження в будинку йде ремонт, дитина має окрему кімнату в якій наявний стіл та ліжко, присутні продукти харчування, приготовлена їжа. Умови для виховання та розвитку дитини створені. Родина весь свій час проводить разом, разом святкують свята, разом проводять час на природі тощо. Зі слів матері батько вже на протязі 7 років не приймає жодної участі в житті дитини, не переймається її фізичним, духовним та моральним розвитком (а.с. 18). За змістом довідки старостинського округу №9 сіл Вовчків, Буда-Вовчьківська, Стовпне, Шкнева, Стара Марківка Поліської селищної ради від 23.09.2024 року, [PERSON] дійсно разом з дружиною [PERSON] , займається утриманням та вихованням дитини [PERSON] (а.с. 19). Відповідно до\~положень ст.\~19\~СК України,\~при розгляді\~судом спорів\~щодо участі\~одного з\~батьків у\~вихованні дитини,\~місця проживання\~дитини,\~виселення дитини,\~зняття дитини\~з реєстрації\~місця проживання,\~визнання дитини\~такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням,\~позбавлення та\~поновлення батьківських\~прав,\~побачення з\~дитиною матері,\~батька,\~які позбавлені\~батьківських прав,\~відібрання дитини\~від особи,\~яка тримає\~її у\~себе не\~на підставі\~закону або\~рішення суду,\~управління батьками\~майном дитини,\~скасування усиновлення\~та визнання\~його недійсним\~обов`язковою є\~участь органу\~опіки та\~піклування,\~представленого належною\~юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Рішенням виконавчого комітету Поліської селищної ради восьмого скликання Вишгородського району Київської області від 23.05.2025 року №43 затверджений висновок органу опіки та піклування Поліської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 63). За змістом висновку органу опіки та піклування Поліської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] : Працівниками служби у справах дітей та сім`ї Поліської селищної ради 01.10.2024 року було проведено бесіду з малолітньою [PERSON] та встановлено, що [PERSON] проживає разом з мамою та вітчимом у [ADDRESS] . Зі слів дитини, батько не спілкується з нею протягом тривалого часу і не підтримує будь-яких зв`язків. Також дитина повідомила, що не заперечує проти позбавлення батька батьківських прав. Зі слів матері, [PERSON] не цікавиться її здоров`ям, навчанням, дозвіллям, не вітає на день народження, не купує подарунків, одягу, взуття та інших необхідних речей протягом 7 років. [PERSON] в телефонному режимі повідомив працівникам служби, що не буде присутнім на засіданні комісії з захисту прав дітей та не заперечував про самоусунення від виконання батьківських обов`язків. Та не проти щодо позбавлення його батьківських прав. Вказані дії [PERSON] свідчать про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та забезпечення належних умов проживання, навчання та розвитку дитини. Виходячи з вищевикладеного, діючи в інтересах дитини, відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав по відношенню до своїх дітей за ухилення від виконання батьківських обов`язків, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини від 10.04.2025 року (протокол №04), орган опіки та піклування виконавчого комітету Поліської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] (а.с. 64). У даній справі суд погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його неповнолітньої дитини, ураховуючи всі встановлені судом обставини справи. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частина перша статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною першою статті 9\~Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7\~СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом статті 141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 155\~СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга статті 150 СК України). Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з частиною другою статті 157\~СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками. У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року N 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Olsson v. Sweden" (N 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78). Відповідно до частини першої статті 164\~СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164\~СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків. У даному випадку суд дійшов висновку про наявність свідомого ухилення та винної поведінки батька у не спілкуванні з дитиною та не прийнятті ним участі у їх вихованні, оскільки відповідач не був позбавлений можливості отримання інформації про місце проживання дитини, судом не встановлено наявності будь-яких перешкод для батька у спілкуванні з донькою, непереборні обставини, які не дозволяють батьку реалізовувати свій батьківський обов`язок, відсутні. Суд ураховує, що відповідач протягом тривалого терміну не спілкується з дитиною, на виклики до суду не з`являвся, що вказує на його байдужість до життя дитини. Будь-яких спроб відповідача налагодити контакт з донькою судом не встановлено. У рішенні від 30 червня 2020 року в справі "Ілля Ляпін проти Росії" (заява N 70879/11) ЄСПЛ зауважив про те, що в інтересах дитини також забезпечити її розвиток у здоровому навколишньому середовищі, і батько/мати не може мати права відповідно до статті 8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод вживати таких заходів, які б могли завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини можуть, в залежності від їх характеру і серйозності, превалювати над інтересами батьків. Також ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі "Ілля Ляпін проти Росії" (заява N 70879/11) зазначив про те, що якщо батько/мати не підтримують стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конвенцією. Приймаючи рішення у цій конкретній справі, суд виходить з того, що на перше місце мають ставитись "якнайкращі інтереси дитини", оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Із матеріалів справи чітко вбачається, що відповідач протягом тривалого терміну не спілкується з дитиною, не приймає участі у її вихованні і такої своєї поведінки не змінює і не намагається змінити. Врахувавши поведінку відповідача та всі інші встановлені у цій справі обставини, відсутність будь-яких фактичних даних про те, що відповідач намагався відновити спілкування з дитиною та брати участь у її вихованні, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав, оскільки маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення дій, які становлять зміст батьківського обов`язку, свідомо ухиляється від їх виконання. У зв`язку з цим позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини позитивно вплине на долю дитини, забезпечить захист її прав та інтересів. З урахуванням всіх встановлених обставин справи суд вважає за необхідне застосувати до відповідача крайній захід позбавлення його батьківських прав, оскільки відсутні будь-які факти та обставини, які б давали суду можливість прийти до висновку про те, що відповідач може змінити свою поведінку по відношенню до дитини та бажає приймати участь у житті власної доньки. Врахувавши конкретні обставини справи, "якнайкращі інтереси дитини", а також те, що відповідач не підтримує стосунків з донькою протягом тривалого часу, не цікавиться її життям, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини та спілкування з нею, і така поведінка відповідача триває довгий час, суд дійшов висновку про застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав, оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання зазначених батьківських обов`язків. Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів того, що відповідачу створювали перешкоди у спілкуванні з дитиною. Позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, тому, враховуючи відсутність будь-якого спілкування відповідача з дитиною тривалий час, існування реальної можливості виконання батьківських обов`язків, проте їх свідоме невчинення, відсутність зацікавленості у перебуванні дитини в навчальному закладі, станом її здоров`я та вихованням, суд дійшов висновку про задоволення позову про позбавлення батьківських прав. У цій справі доведене нехтування відповідачем потребами своєї дитини, порушення прав дитини на належне батьківське виховання та не виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо спілкування з дитиною та її виховання. Відповідач не довів зміну своєї поведінки щодо дитини, реальне прагнення здійснювати належне піклування за нею, не спростував свідомого нехтування обов`язками батька щодо власної доньки. Приймаючи рішення у справі, суд ураховує всі перелічені вище встановлені судом обставини справи та вбачає що відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків зі спілкування з дитиною та прийняття участі у її вихованні, своєї поведінки не змінював протягом тривалого часу, хоча мав можливість та час для виправлення свого ставлення до виховання доньки, однак таких заходів не вжив, що підтверджує його неспроможність забезпечити необхідні умови для повноцінного розвитку дитини, тому позбавлення відповідача батьківських прав є доцільним та спрямоване, перш за все, на захист прав та інтересів дитини. У матеріалах справи відсутні докази, що відповідач вживає заходів щодо спілкування з донькою, цікавиться її станом здоров`я, внутрішнім світом, бере участь у вихованні дитини. Навпаки, встановлені судом обставини справи свідчать про свідоме та винне ухилення відповідача протягом тривалого терміну від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, тому наявні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав і саме таке рішення відповідатиме вимогам Закону України "Про охорону дитинства", Конвенції про права дитини, нормам СК України та інтересам неповнолітньої дитини. Позбавлення відповідачки батьківських прав здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Тобто, відповідач не позбавлений можливості все ж таки змінити своє ставлення до доньки та її виховання і у подальшому поставити питання про поновлення у батьківських правах (стаття 169 СК України), а також не позбавлений можливості звернутись до суду із заявою про надання йому права на побачення з дитиною (ст. 168 СК України). Вирішуючи відповідний спір щодо позбавлення батьківських прав суд з урахуванням конкретних обставин цієї справи керувався правовими позиціями Верховного Суду викладеними у його постановах, зокрема у справі №202/7712/18 від 21.07.2021 року, №331/8310/15 від 02.08.2021 року, №203/3505/19 від 26.01.2022 року, №398/4299/17 від 27.01.2021 року та №202/7712/18 від 21.07.2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved