Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

29.04.2025 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , у якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит в розмірі 66650,00 грн., а також просить стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн.. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.10.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 4507089, який підписано електронним підписом [PERSON] шляхом використання ним одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов договору № 4507089 від 21.10.2021 року [PERSON] надано шляхом перерахування на його банківську карту, грошові кошти у розмірі 10000,00 грн, строком на 15 днів до 05.11.2021 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 3750,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, комісія за надання кредиту становить 1900,00 грн., яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 13.01.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений договір факторингу № 13-01/2022-79, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит № 4507089 від 21.10.2021 року , що уклали ТОВ «Мілоан» та [PERSON] .. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр», відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за договором про споживчий кредит № 4507089 від 21.10.2021 року , що уклали ТОВ «Мілоан» та [PERSON] .. Взяті на себе зобов`язання позичальник [PERSON] належним чином не виконував в зв`язку з чим виникла загальна заборгованість в розмірі 66650,00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10000,00 грн.; заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги в розмірі 54750,00грн.; заборгованість з комісії в розмірі 1900,00 грн.. Ухвалою суду від 12.05.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідач повідомлявся про розгляд справи належним чином, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку із чим, суд, враховуючи відсутність заперечень представника позивача, відповідно до вимог ст.ст. 280 - 282 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази в їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. За правилами ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямовована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тлумачення наведених норм свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Тобто відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20). Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійсними. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, у приписах ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За правилом ч. 1 ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). За змістом ч.ч. 3, 4, 6, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко розяснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці розяснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. За змістом ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 21.10.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 4507089, який підписано 21.10.2021 року позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора U40489. Відповідно до умов договору про споживчий кредит № 4507089 від 21.10.2021 року розмір кредиту становить 10000,00 грн, строк кредиту 15 днів з 21.10.2021 року по 05.11.2021 року. Комісія за надання кредиту становить 1900,00 грн., яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово, а також проценти за користування кредитом у розмірі 3750,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно графіку платежів за договором про споживчий кредит № 4507089 від 21.10.2021 року загальна вартість кредиту становила 15650,00 грн., з яких 10000,00 грн. - сума кредиту, 3750,00 грн. - проценти за користування кредитом, 1900,00 грн. - комісія за надання кредиту. Дата видачі кредиту - 21.10.2021 року, дата платежу - 05.11.2021 року. Відповідно до довідки ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію 21.10.2021 року на номер телефону [NUMBER] направлено одноразовий ідентифікатор U40489. З квитанції 1800088597 від 21.10.2021 року встановлено, що 21.10.2021 року з рахунку « Мілоан », на кредитний рахунок № [NUMBER] за договором № 4507089 було проведено фінансову операцію по переказу [PERSON] коштів 10000,00 грн.. Згідно розрахунку заборгованості, внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики виникла заборгованість, яка станом на 09.04.2025р. становить 66650,00 грн., яка складається з 10000,00 грн. - заборгованості по основній сумі кредиту, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 54750,00 грн.; заборгованість з комісії - 1900,00 грн., нараховані відсотки за період з 10.01.2023 р. по 09.04.2025 р. - 54750,00 грн.. 13.01.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений договір факторингу № 13-01/2022-79, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до боржника [PERSON] за договором про споживчий кредит № 4507089 від 21.10.2021 року. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр», відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за договором про споживчий кредит № 4507089 від 21.10.2021 року , що уклали ТОВ «Мілоан» та [PERSON] відповідно до реєстру боржників. Згідно з актом прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» передало, а ТОВ «Коллект Центр» прийняло Реєстр боржників кількістю 207307, після чого, з урахуванням зазначеного договору факторингу від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр» переходять права вимоги заборгованості від боржників і ТОВ «Коллект Центр» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 10.01.2023 року до Договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 року ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до [PERSON] по договору про надання споживчого кредиту № 4507089 в загальній сумі заборгованості 66650,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 54750,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 1900,00 грн. сума заборгованості за нарахованими комісіями. Так, за умовами зазначеного договору було передбачено надання кредитних коштів в розмірі 10000,00 грн. строком на 15 днів. При цьому факт видачі [PERSON] кредитних коштів шляхом перерахування на банківську платіжну картку підтверджений належним доказом, а саме квитанцією 1800088597 від 21.10.2021 року. У зв`язку з цим, суд доходить висновку про доведення позивачем отримання відповідачем кредитних коштів, які в добровільному порядку не повернуті, а тому підлягають стягненню з [PERSON] на користь ТОВ ««Коллект Центр», яке набуло право вимоги. Припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц. Відповідно до п. 4.2. укладеного договору, у разі прострочення позичальником зобов`язання зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, Кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгації та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6. Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 Договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги Кредитодавця. Пунктом 4.3. погодженого договору, зокрема, визначено, що вимога (и) Кредитодавця про сплату вказаних процентів та/або пені Позичальником важається здійсненою (ими), якщо заборгованість зі сплати процентів та/або пені відображена в Особистому кабінеті Позичальника чи іншим чином доведена до його відома (листування, повідомлення, тощо). Разом з тим, позивачем не надано, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, з яких можливо дійти висновку про здійснення вимоги ТОВ «Мілоан» до відповідача відповідно до вимог п. 4.2. договору про споживчий кредит № 4507089 від 21.10.2021 року, а за вказаних обставин суд позбавлений можливості дійти висновку про настання обов`язку [PERSON] по сплаті процентів нарахованих після погодженого строку кредитування, тобто 05.11.2021 року. З огляду на викладене, заявлена вимога ТОВ «Коллект Центр» в частині стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами в сумі 54750,00 грн. за договором про споживчий кредит № 4507089 від 21.10.2021 року після 05.11.2021 року є безпідставною та недоведеною і не підлягає до задоволення. Крім того, 15.03.2022 прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX, який набув чинності 17.03.2022 та відповідно до якого розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 18 такого змісту: «у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб. Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24.02.2022. На час розгляду справи, військовий стан в України продовжений Указами Президента України та діє. З огляду на викладене, позивачем зазначене не враховано, у зв`язку з чим здійснено розрахунок заборгованості за процентами відповідно до вимог ст. 625 ЦК України за період з 05.11.2021 року по 09.04.2025 р. року, які відповідно до вимог зазначеної правової норми підлягають списанню кредитодавцем, а саме за період з 24.02.2022 року по 09.04.2025 року. Таким чином, позивач відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитними коштами у межах погодженого позикодавцем та боржником строку кредитування. За змістом ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Враховуючи, що відповідач належним чином не виконав обов`язку за договором про споживчий кредит № 4507089 від 21.10.2021 року, не надав суду жодного доказу на спростування вказаної заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме стягненню підлягає на користь позивача сума заборгованості за тілом кредиту, згідно заявлених позовних вимог в сумі 10000,00 грн., комісії за надання кредиту у розмірі 1900,00 грн. та 3750,00 грн. - процентів за користування коштами в межах строку кредитування, відповідно до наданого розрахунку первісного кредитора. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» підлягають задоволенню частково, то відповідно до статті 141 ЦПК України, розмір сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 566,84 грн. (розмір заявлених вимог - 66650,00 грн. (100 %), розмір вимог, що підлягають задоволенню - 15650,00 грн. (23,4%), розмір судового збору, що підлягав сплаті при зверненні до суду з цим позовом - 2422,40 грн. (2422,40 х 23,4 % : 100 % = 566,84). Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивач надав до суду договір про надання правової допомоги № 04-/10-2024 від 04.10.2024 року, з якого вбачається, що ТОВ «Коллект Центр» уклало з фізичною-особою -підприємцем [PERSON] договір про надання правової допомоги. Крім того, надано тарифи на послуги відповідно до якого фіксована ціна робіт за підготовку (складання) позовної заяви від 3000 грн. та заявку на надання юридичної допомоги № 7 від 01.03.2025 року. На підтвердження розміру понесених витрат на надання правової допомоги, також надано розрахунок сум надання юридичної допомоги, згідно з яким фізична-особа-підприємець [PERSON] по договору № 4507089, відповідач [PERSON] , надано юридичну допомогу ТОВ «Коллект Центр» наступного характеру: надання усної консультації з вивченням документів (2 год.) - 4000,00 грн., складання позовної заяви (4 год.) - 12000,00 грн.. Загальна сума, що підлягає оплаті позивачем на користь фізичної-особи-підприємця [PERSON] становить 16000,00 грн.. Проаналізувавши виконаний опис робіт, суд вважає, що такі види правових послуг, як надання усної консультації з вивченням документів не передбачено вимогами закону, як передумова для звернення до суду - не є окремими процесуальними діями, а є діями, що направлені на досягнення одного результату, яким в даному випадку є складання позовної заяви. Зокрема, Верховний Суд у пунктах 48-49 додаткової постанови від 08.04.2021 у справі № 922/2321/20 виклав правовий висновок, за яким зазначені окремо у Акті надання правової допомоги послуги адвоката зі здійснення аналізу нормативного матеріалу, консультації, пошук і вивчення судової практики в аналогічних справах, публікацій науковців, коментарів спеціалістів охоплюються послугою зі здійснення підготовки відзивів на касаційні скарги; правова позиція боржника викладена у відзивах на касаційні скарги вже була сформована до касаційного розгляду справи, а доказів додаткового комплексного та усестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин не надано та з матеріалів справи не вбачається. Суд вважає, що цей правовий висновок у повній мірі застосовний до цієї цивільної справи, з огляду на що вищевказані послуги, надані фізичною-особою-підприємцем [PERSON] , не відповідають критерію «неминучості», охоплені за своєю суттю іншою послугою, а тому не підлягають розподілу. Отже, суд виходячи з критерію реальності послуг за надання правової допомоги та розумності її розміру за конкретних обставин справи важає, що справедливою та реальною сумою, яка може бути сплачена позивачем, виходячи з наданих цін за підготовку (складання) позовної заяви є 3000 грн. 00 коп.. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу згідно договору про надання правової допомоги № 04-/10-2024 , а саме на суму 702,00 грн. (3000 х 23,4% : 100 % = 702).

Outcome: partial