Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з КП «Харківські теплові мережі» на користь держави штраф в розмірі 1514000,00 грн. за умисну відмову від виконання судового рішення у справі № 645/2544/21; стягнути з КП «Харківські теплові мережі» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 96000,00 грн. та зобов`язати відповідача виконати судове рішення у справі № 645/2544/21. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги [PERSON] вказує, що вона є інвалідом 1 групи із ураженням опорно-рухової здатності із повною втратою працездатності та потребою в постійному догляді. Судове рішення від 07.05.2024 у справі № 645/2544/21 набрало законної сили і не виконано відповідачем КП «Харківські теплові мережі», у зв`язку із чим вона була змушена особисто звертатися до органів виконавчої служби із виконавчим листом для забезпечення заходів примусового виконання. Позивач вказує, що умисне невиконання відповідачем судового рішення, навіть у примусовому порядку, є злочином, відповідальність за який визначено ч.ч. 1, 3 ст. 382 КК України, а санкція статті передбачає штраф, розмір якого становить 1\~514 000,00 грн. Позивач також зазначає, що внаслідок невиконання судового рішення їй було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, розмір моральної шкоди позивачем визначено в сумі 96\~000,00 грн. Ухвалою Комінтернівського районного суд м. Харкова від 16.04.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Відповідачем КП «Харківські теплові мережі» подано відзив на позов, в якому зазначається, що судове рішення у справі № 645/2544/21 було виконано відповідачем КП «Харківські теплові мережі», позивачем не надано жодних підтверджень її моральних страждань, а тому заявлені [PERSON] позовні вимоги задоволенню не підлягають. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача КП «Харківські теплові мережі» Вініцький М.В. надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив залишити без задоволення позов з підстав, викладених у відзиві на позов. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить наступного. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною 1\~статті 8 Конституції України\~передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1\~статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих\~Конституцією\~і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Відповідно до частини 1 та пункту 9 частини 2\~статті 16 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. Водночас, одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. За змістом частини 1 та 2\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин 3, 4\~статті 23 ЦК України\~моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене\~Конституцією\~та законами України. За положеннями статей\~16\~і\~23 ЦК України\~та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її завдання - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 612/3521/16-ц). За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання з компенсації моральної шкоди є спричинення моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою (див. постанови Верховного Суду від 20 вересня 2021 року в справі № 686/8422/20 та від 03 лютого 2022 року в справі № 686/13784/21, на які, зокрема посилається заявник в касаційній скарзі). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені правилами\~статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно зі\~статтею 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина 1, 2\~статті 77 ЦПК України). Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. Відповідно до частини 3 статті\~12, частини 1 статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні кожного окремого спору про відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 23.01.2024 у справі № 645/2544/21 позовні вимоги [PERSON] до КП «Харківські теплові мережі» про захист прав споживачів шляхом вчинення певних дій та стягнення моральної шкоди відмовлено. Постановою Полтавського апеляційного суду від 07.05.2024 апеляційна скарга [PERSON] була задоволена частково; рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 січня 2024 року\~скасовано в частині відмови у задоволенні вимог позову [PERSON] про зобов`язання Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» надати позивачці розрахунок нарахованих їй до сплати сум за кожен місяць за послуги теплопостачання, починаючи з 30.10.2019 по 20.02.2021 та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення таких вимог; зобов`язано Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» надати [PERSON] розрахунок нарахованих їй до сплати сум за кожен місяць за послуги теплопостачання, починаючи з 30.10.2019 по 20.02.2021; в іншій частині рішення залишено без змін. Постанову Полтавського апеляційного суду від 07.05.2024 у справі № 645/2544/21 відповідач КП «Харківські теплові мережі» отримало 30.05.2024. 12.07.2024 заступником начальника юридичної служби КП «харківські теплові мережі» Вініцьким М.В. на адресу позивача [PERSON] було направлено довідку про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання від 12.07.2024 по о/р № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , в якій відображено розрахунок нарахованих до сплати сум за кожен місяць за послуги теплопостачання за період з 30.10.2019 по 20.02.2021. [PERSON] з 11.03.2019 зареєструвалася та користується особовим кабінетом на офіційному сайті КП «Харківські теплові мережі», в якому теж було розміщено інформацію про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання по о/р № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , за період з 30.10.2019 по 20.02.2021. 01.10.2024 Основ`янсько-Слобідським відділом Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 76165704 на підставі виконавчого листа Октябрського районного суду м. Полтави № 645/2544/21 про зобов`язання КП «Харківські теплові мережі» надати [PERSON] розрахунок нарахованих їй до сплати сум за кожен місяць за послуги теплопостачання, починаючи з 30.10.2019 по 20.02.2021. 07.10.2024 відповідач КП «Харківські теплові мережі» повідомило Основ`янсько-Слобідський відділ Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про виконання постанови Полтавського апеляційного суду від 07.05.2024 у справі № 645/2544/21 в добровільному порядку та надало підтверджуючі документи про направлення позивачу [PERSON] довідки про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання від 12.07.2024р. по о/р № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , в якій відображено розрахунок нарахованих до сплати сум за кожен місяць за послуги теплопостачання за період з 30.10.2019 по 20.02.2021, знаходяться в Основ`янсько-Слобідському відділі Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в матеріалах виконавчого провадження ВП № 76165704. 09.10.2024 Основ`янсько-Слобідським відділом Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 76165704 у зв`язку з добровільним виконанням боржником - КП «Харківські теплові мережі» постанови Полтавського апеляційного суду від 07.05.2024 у справі № 645/2544/21 в добровільному порядку. [PERSON] звернулася з заявою до Ленінського районного суду м. Харкова за фактом невиконання рішення Полтавського апеляційного суду від 07.05.2024 у справі № 645/2544/21 посадовими особами Основ`янсько-Слобідського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (справа №642/6866/24, провадження № 1-кп/642/31/25). Досудовим розслідуванням було встановлено, що в діях посадових осіб Основ`янсько-Слобідського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції склад злочину відсутній. Враховуючи, що позивачем не доведено ані протиправність дій КП «Харківські теплові мережі», ані наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправним діянням заподіювача шкоди та завданою шкодою, ані наявність цієї шкоди а також заявлений позивачем розмір моральної шкоди, тобто, не довів склад цивільного правопорушення, тому відсутні підстави для задоволення позову та відшкодування моральної шкоди. У позовній заяві не зазначено будь-яких чітких аргументів щодо фактичних підстав для відшкодування моральної шкоди, крім тверджень про її наявність. Позивач не обґрунтував вимогу про відшкодування моральної шкоди, не зазначив фактів (обставин), за яких можна було б стверджувати про порушення прав позивача та про порушення відповідачем конкретних обов`язків. В той же час, вимоги про накладення на КП «Харківські теплові мережі» штрафу, передбаченого санкцією статті Кримінального кодексу України, за вчинення злочину не належать до розгляду в порядку цивільного судочинства. Згідно\~ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У п. 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4\~(зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року N 5) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягає обов`язковому з`ясуванню наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної шкоди, відповідно до роз`яснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності , виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяння заподіювача, та вини останнього в її заподіянні. На підставі викладено суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, так як позивачем не доведено наявність причинно наслідкового зв`язку між діями позивачів та шкодою, та не зазначено конкретно в чому саме полягають його моральні страждання, не надано доказів на підтвердження його вимог. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України На підставі\~викладеного та\~

Outcome: dismissed