Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

Акціонерне товариство Акціонерно-комерційний банк «Львів» звернулося до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 22.02.2022 року між АТ АКБ «Львів» та відповідачем було укладено кредитний договір №16578/112/2022, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит у розмірі 150\~000\~грн, з процентною ставкою 37,8% та умовою повернення в термін до 21.02.2026 року. При цьому, всупереч вимогам чинного законодавства та умовам кредитного договору відповідач не виконує взяті на себе кредитні зобов`язання, своєчасно кредит не погашає, що стало підставою для вимоги позивачем дострокового погашення відповідачем існуючої заборгованості по кредитному договору у судовому порядку. Станом на 12.05.2023 року загальна заборгованість відповідача складає 181\~659,73\~грн, з якої 148\~340,66\~грн - заборгованість за кредитом, 33\~319,07\~грн - заборгованість за процентами. У зв`язку з чим, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» борг в сумі 181\~659,73\~грн та судові витрати. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчка А.\~Я. від 05.06.2023\~року у справі відкрито провадження та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Вище вказаною ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву. При цьому, вищевказану ухвалу суду з копією позовної заяви та додатками до неї відповідач [PERSON] отримав 22.09.2023 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням з АТ «Укрпошта», де міститься особистий підпис останнього. Однак, згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутної Н. О., щодо повторного автоматичного розподілу справи №\~1823 від 25.10.2024 року та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 04.11.2024\~року, який проведений відповідно до пунктів 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, дану справу передано до провадження судді Козак\~І.\~А. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області 04.11.2024\~року, цивільну справу № 369/8072/23, прийнято до провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Вищевказану ухвалу судом було направлено відповідачу у справі. Поряд з цим, відповідач ухвалу суду від 04.11.2024\~року про прийняття до провадження не отримав, оскільки рекомендоване повідомлення та конверт повернулися до суду із відміткою АТ «Укрпошта» «за закінченням терміну зберігання». Відповідач заяву із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не направляв, відзив на позов не подавав. Як встановлено, частиною 8\~статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч.ч. 1, 6 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву. Судом встановлено, що 22.02.2022 між АТ АКБ «Львів» та [PERSON] укладено кредитний договір №16578/112/2022, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати у власність позичальника грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти зі користування кредитом. Відповідно до п. 1.2 -1.4. кредитного договору №16578/112/2022 від 22.02.2022 кредит надається позичальнику на поточні потреби, не пов`язані з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Кредит надається у розмірі 150\~000 грн, з умовою повернення в термін до 21.02.2026\~року, шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок позичальника. 22.02.2022 року відповідачу перераховано 150\~000,00\~грн, що підтверджується меморіальним ордером №788722. При цьому, відповідно до п. 5.1 кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим договором та/або додатками до нього. Пунктом 5.2 кредитного договору передбачено, що повернення суми кредиту, сплата нарахованих процентів здійснюється за ануїтетною схемою, згідно додатку №\~1 (платіжного календаря), що є невід`ємною частиною цього договору. Згідно з погодженим сторонами платіжного календаря встановлено наступний графік погашення заборгованості за кредитним зобов`язанням, де номінальна відсоткова ставка складає 37.8\~%, за методом їх нарахування «останній день кожного місяця; в останню дату угоди»; вид погашення заборгованості «кожного першого числа кожен місяць, якщо вихідний то в попередній робочий день; в останню дату угоди»; вид погашення відсотків «кожного першого числа кожен місяць, якщо вихідний то в попередній робочий день; в останню дату угоди». Тобто, з 01.03.2022 року відповідачу встановлено графік щомісячної оплати суми кредиту та процентів за користування ним. Однак, відповідач всупереч досягнутих між сторонами умов кредитного договору систематично не виконує взяті на себе зобов`язання. Унаслідок чого, відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 12.05.2023 року заборгованість за договором №16578/112/2022 від 22.02.2022\~року становить 181\~659,73\~грн., з яких 148\~340,66\~грн - заборгованість за кредитом, 33\~319,07\~грн - заборгованість за відсотками. 05.04.2023\~року на адресу відповідача, позивачем надсилався лист-вимога про дострокове виконання зобов`язання. Однак станом на дату звернення позивачем до суду, 31.05.2023 року, відповідачем не вжито будь-яких дій спрямованих на виконання покладених на нього зобов`язань. Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття ст. 4 ЦПК України зазначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження, учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України - при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Згідно з п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Спір між сторонами виник з договірних правовідносин, які врегульовані нормами ЦК України в частині позики та договору кредиту, а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України - договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З аналізу норм ст. 1048, ч. 2 ст. 1050 ЦК України вбачається, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред`явлення до нього позову. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина 1 ст. 1055 ЦК України зазначає, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Отже судом встановлено, що вказаний кредитний договір, укладений між АТ АКБ «Львів» та [PERSON] , підписаний сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, а тому, саме з 22.02.2022\~року між сторонами виникли договірні відносини. При цьому, прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором позивач - АТ АКБ «Львів» виконало своєчасно та повністю, надававши кредиті ресурси в повному обсязі відповідачу. В свою чергу, взяті на себе зобов`язання, відповідач належним чином не виконував, у зв`язку з чим в нього утворилася заборгованість за зазначеним кредитним договором від 22.02.2022\~року. Позивач реалізував своє право на стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом пред`явлення позову до суду. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені ним позовні вимоги, в той же час відповідачем не надано суду жодних заперечень проти позову, доказів на підтвердження того, що ним належним чином виконувалися умови кредитного договору, а відтак суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судом перевірений розрахунок заборгованості, долучений позивачем до позовної заяви, який суд вважає вірним. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, а також беручи до уваги те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим в нього перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті коштів, суд вважає позов обґрунтованим та доведеним, а отже таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами. Так, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, сплачений позивачем судовий збір у сумі 2\~724, 90\~грн.

Outcome: approved