Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

Рішенням Шевченківського районного суду міста Дніпра від 29.05.2025 року ухваленим за результатами розгляду справи за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Інвест», третя особа [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позовні вимоги задоволено частково. 02.06.2025 року до суду надійшла заява позивача про розподіл судових витрат пов`язаних з розглядом справи, в якій позивач просить суд ухвалити додаткове рішення про стягнення з ТОВ «АТБ-Інвест» на її користь судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30000,00 грн. Обґрунтовуючи вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення, позивач посилалась на приписи ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України, а на підтвердження надала: копію Договору про надання правничої допомоги № 34/ф/24 від 12.12.2024 року, копію Додаткової угоди № 1 від 12.12.2024 року до Договору про надання правничої допомоги № 34/ф/24 від 12.12.2024 року, копію Попереднього розрахунку суми винагороди (гонорару) адвоката за надану правову допомогу, копію Рахунку № 1 від 16.01.2025 року, копію платіжної інструкції № 2PL676428 від 16.01.2025 року, копію Акта приймання-передачі наданої правничої допомоги від 30.05.2025 року, копію Рахунку № 5 від 30.05.2025 року, копію платіжної інструкції № 2PL627195 від 30.05.2025 року. Позивач та представник позивача у судовому засіданні заяву підтримали, просили стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30000,00 грн. Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30000,00 грн. не відповідають складності справи та є явно завищеними, тому просив зменшити їх розмір. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються заявлені вимоги та якими доказами вони підтверджуються, суд приходить до таких висновків. Так, ст.270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Відповідно до\~ч.ч.\~2,\~8\~ст.141\~ЦПК України,\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. В той же час, згідно ч.ч. 1, 2 ст.134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Аналіз вказаних норм процесуального права, вказує на те, що для прийняття позитивного рішення щодо розподілу витрат на правову допомогу, на сторін покладено обов`язок щодо здійснення поетапного механізму сповіщення свого опонента про розмір запланованих витрат пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до висновку ВП/ВС від 20.09.2018 прийнятого за результатами розгляду справи № 751/3840/15 на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial