Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

08 квітня 2025 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтовано тим, що 02.08.2012 між [PERSON] (раніше [PERSON] ) та [PERSON] було укладено шлюб. Від спільного проживання та подружнього життя народилися двоє синів - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 23.04.2013 та [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 17.10.2012. Спільне подружнє життя у сторін не склалося; рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 19.09.2023 шлюб розірвано. Рідний батько, відповідач по справі, залишив дітей, і ведучи аморальний спосіб життя, не проводячи батьківського піклування про них, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Діти зареєстровані разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади та довідкою про склад сім`ї. [PERSON] навчається у Летківському ліцеї Тростянецької селищної ради Вінницької області у 11 класі. Відповідно до довідки Летківського ліцею Тростянецької селищної ради від 04.03.2025 №02-04/48 [PERSON] має належний зовнішній вигляд, забезпечений навчальним приладом, спортивним одягом та інвентарем, не пропускає навчальних занять без причини. Питання виховання, навчання та перебування учня в ліцеї, зв`язок з класним керівником, відвідування батьківських зборів забезпечує матір [PERSON] . Батько учня - [PERSON] , ліцей не відвідував, не цікавився у класного керівника навчанням та шкільним життям [PERSON] . [PERSON] навчається у Летківському ліцеї Тростянецької селищної ради Вінницької області у 7-Б класі. Відповідно до довідки Летківського ліцею Тростянецької селищної ради від 04.03.2025 №02-04/49 [PERSON] має належний зовнішній вигляд, забезпечений навчальним приладом, спортивним одягом та інвентарем, не пропускає навчальних занять без причини. Питання виховання, навчання та перебування учня в ліцеї, зв`язок з класним керівником, відвідування батьківських зборів забезпечує матір [PERSON] . Батько учня - [PERSON] , ліцей не відвідував, не цікавився у класного керівника навчанням та шкільним життям [PERSON] . Відповідно до відповіді на адвокатський запит від 06.03.2025 №68 адміністрація КНП «Тростянецький ЦПМСД» повідомила, що діти [PERSON] та [PERSON] задекларовані у лікаря-педіатра Тростянецької АЗПСМ Ляшенко Т. Н. з січня 2025 року. До 2025 року діти були задекларовані у лікаря ЗПСМ Ободівської АЗПСМ [PERSON] . Зі слів сімейних лікарів на огляди та щеплення дітей приводила мати [PERSON] . Відповідальною за медичне обслуговування дітей теж завжди була мати. Батько на прийом до сімейного лікаря дітей не приводив, станом здоров`я дітей у сімейних лікарів не цікавився. Відповідач ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їхній подальшій долі, не цікавиться успіхами дітей, їхнім станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток синів, навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їхній фізичний розвиток синів, навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їхній фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не дає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу синів; не створює умов для отримання ними освіти - створились умови, які шкодять інтересам [PERSON] та [PERSON] . Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової (копія розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та розписка додаються), посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні синів. Всі питання щодо виховання вирішуються матір`ю самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача. Діти перебувають на повному утриманні матері. Таку поведінку батька позивач розцінює, як винну поведінку та самовільне нехтування своїми обов`язками з виховання дітей, байдужість до їхньої долі. Такі обставини є підставою для позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно дітей [PERSON] та [PERSON] . Самоусунення [PERSON] від виховання синів призвело до розриву будь яких стосунків між батьками та дітьми починаючи з дуже раннього віку дітей. Ухвалою суду від 09.04.2025 провадження по справі було відкрито. Цією ж ухвалою від органу опіки та піклування Тростянецької селищної ради витребувано письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] , 2008 року народження та [PERSON] , 2012 року народження. 25 квітня 2025 року від відповідача - [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Висловився, що при рішенні суду покладається на суд. 20 травня 2025 року від Тростянецької селищної ради надійшла заява зі змісту якої випливає, що відповідач зареєстрований на території Ободівської територіальної громади службою у справах дітей Тростянецької селищної ради 11.04.2025 було надіслано до служби у справах дітей Ободівської сільської ради лист щодо надання характеристики з місця проживання [PERSON] , акт обстеження житлово-побутових умов проживання, інші документи, що можуть свідчити про ухилення від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до листа служби у справах дітей Ободівської сільської ради від 07.05.2025 комісією було здійснено виїзд за адресою: [ADDRESS] до [PERSON] . Зі слів батька, відповідач за цією адресою не проживає та знаходиться на тимчасових заробітках. Згідно з довідкою Новоободівського старостинського округу від 08.05.2025 №432 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає. Враховуючи зазначене, надати висновок органу опіки і піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] , 2008 року народження та [PERSON] , 2012 року народження, немає можливості. 26 травня 2025 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про долучення доказів. 03 червня 2025 року від представника позивача надійшло клопотання про заслуховування думки дітей. Ухвалою суду від 03.06.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті та задоволено клопотання представника позивача про заслуховування думки дітей. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов в повному обсязі, просили його задовольнити. Відповідач в судові засідання не з`являвся, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи позов підтримала, зазначила, що враховуючи поведінку батька, само ухилення від виховання і участі у житті дітей, фізичне насилля, яке мало місце відносно як дітей так і їхньої матері, зазначила про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно двох дітей, оскільки це забезпечить якнайкращі інтереси дітей. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Тростянецькому району Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області 23.04.2013 та серії [NUMBER] виданим Виконкомом Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області 17.10.2012 (а.с. 8-9). Зі змісту свідоцтва про шлюб виданого Тростянецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 01.03.2024 випливає, що 01.03.2024 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, і прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с. 19). Відповідно до рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 19.09.2023 у справі №147/856/23 розірвано шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 02 серпня 2023 у Новоободівській сільській раді Тростянецького району Вінницької області, актовий запис №06 (а.с. 10-13). Судовим наказом від 19.07.2023 №147/857/23 постановлено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина, починаючи з 04.07.2023 до досягнення дитиною повноліття (а.с. 14). Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади №2024/013130000, №2025/004012577, №2024/008437984 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.15, 16, 17). Зі змісту довідки Летківського старостинського округу Гайсинського району Вінницької області №02-18/1-275 від 17.12.2024 випливає, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають, зокрема: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 18). Відповідно до довідки Летківського ліцею Тростянецької селищної ради №02-04/48 від 04.03.2025 [PERSON] , [INFO] навчається у 11 класі даного закладу. Роман має належний зовнішній вигляд, забезпечений навчальним приладдям, спортивним одягом та інвентарем, не пропускає навчальних занять без причини. Питання виховання, навчання та перебування учня в ліцеї, зв`язок з класним керівником, відвідування батьківських зборів забезпечує матір [PERSON] . Батько учня - [PERSON] , ліцей не відвідував, не цікавився у класного керівника навчанням та шкільним життям [PERSON] (а.с. 20). Згідно із довідкою Летківського ліцею Тростянецької селищної ради №02-04/49 від 04.03.2025 [PERSON] навчається у Летківському ліцеї Тростянецької селищної ради Вінницької області у 7-Б класі. [PERSON] має належний зовнішній вигляд, забезпечений навчальним приладдям, спортивним одягом та інвентарем, не пропускає навчальних занять без причини. Питання виховання, навчання та перебування учня в ліцеї, зв`язок з класним керівником, відвідування батьківських зборів забезпечує матір [PERSON] . Батько учня - [PERSON] , ліцей не відвідував, не цікавився у класного керівника навчанням та шкільним життям [PERSON] (а.с. 21). Відповідно до листа від 06.03.2025 №68 адміністрація КНП «Тростянецький ЦПМСД» повідомила, що діти [PERSON] та [PERSON] задекларовані у лікаря-педіатра Тростянецької АЗПСМ Ляшенко Т. Н. з січня 2025 року. До 2025 року діти були задекларовані у лікаря ЗПСМ Ободівської АЗПСМ [PERSON] . Зі слів сімейних лікарів на огляди та щеплення дітей приводила мати [PERSON] . Відповідальною за медичне обслуговування дітей теж завжди була мати. Батько на прийом до сімейного лікаря дітей не приводив, станом здоров`я дітей у сімейних лікарів не цікавився (а.с. 22). Відповідно до листа Тростянецько-Ладижинського відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу №147/857/23 від 19.07.2023 (а.с. 23-24, 25-26). З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 28.01.2025 випиває, що у [PERSON] є заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , 2012 року народження (а.с. 27). Відповідно до листа Служби у справах дітей Ободівської сільської ради від 07.05.2025 №01-11/90 07.05.2025 комісією служби у справах дітей Ободівської сільської ради спільно із поліцейським офіцером громади було здійснено виїзд за адресою: [ADDRESS] до [PERSON] , але батько [PERSON] повідомив, що за цією адресою [PERSON] не проживає, наразі він на тимчасових заробітках, до будинку працівників служби він не впустив (а.с. 55-56). Відповідно до довідки Ободівської сільської ради Гайсинського району №432 від 08.05.2025 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] однак там не проживає (а.с. 56, зворот). Згідно із листом ВП №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області від 18.07.2023 №3389/208/01-2023 адресованим [PERSON] , останній повідомлено, що її звернення про вчинення [PERSON] домашнього насильства зареєстровано в журналі Є. О. за №1387, складено матеріали за ч. 1 ст.173-2 КУпАП та направлено на розгляд до Тростянецького районного суду Вінницької області (а.с. 66). Відповідно до постанови Тростянецького районного суду Вінницької області від 18.07.2023 у справі №147/917/23, [PERSON] визнано винним за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 67-68). Зі змісту листа ВП №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області від 21.08.2023 №4091/208/01-2023 випливає, що Громадянина [PERSON] за вчинення домашнього насильства притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП (а.с. 65). З рішення виконавчого комітету Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області від 12 липня 2024 року №205 встановлено, що визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] (а.с. 69). Відповідно до довідки №101 від 25.06.2024 випливає, що вона видана [PERSON] , який у 2023-2024 навчальному році навчався у 6-А класі Ліцею с-ща Тростянець Тростянецької селищної ради. Навчанням та вихованням сина займається мати [PERSON] , яка спілкується в телефонному режимі з класним керівником, контролює навчання сина, відвідує за потреби школу, батьківські збори тощо. Батько учня [PERSON] жодного разу у закладі освіти не був, не цікавився навчанням сина, батьківські збори не відвідував (а.с. 70). З відповіді КНП «Тростянецька лікарня» №01-12 від 21.07.2023 випливає, що згідно з журналом реєстрації хворих гр. [PERSON] була доставлена швидкою медичною допомогою до відділення екстреної медичної допомоги закладу охорони здоров`я 02.07.2023 о 19:55 год, з діагнозом: відкрита рана носа, забій грудної клітки зліва (а.с. 71). Постановою Тростянецького районного суду Вінницької області від 21.08.2023 у справі №147/1120/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту (а.с. 72-73). В судовому засіданні 09 липня 2025 року в присутності практикуючого психолога [PERSON] були допитані діти [PERSON] , 2008 року народження та [PERSON] , 2012 року народження. Зокрема [PERSON] повідомив, що на теперішній час він проживає з мамою в с. Летківка, закінчив Летківський ліцей та є абітурієнтом. З малечку боявся свого батька, адже той постійно його лаяв, сварив за будь-що, бив, ніколи не заступався за нього. Дуже часто він із братом ставали свідками того, як тато бив маму без будь-якої причини, виганяв її з дому, погрожував, забирав все, що колись подарував, навіть забирав особисті речі, які належать мамі. Запитував дітей з ким вони залишаться, посеред ночі ділив майно. Брату сказав, що викреслив його із сімейного альбому, через те, що він захотів залишитися з мамою. Батько постійно робив шкоду мамі, а йому незручно і страшно з татом говорити. У нього завжди був страх, що може статися з мамою зі сторони батька. Повідомив, що його молодший брат [PERSON] був свідком, як батько без причини бив маму, виштовхав її з машини, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження. Зазначив, що батько не цікавився його життям, навчанням здоров`ям тощо. Лише образи і побоювання. Зазначив, що з часу як вони проживають окремо від батька, він не цікавився сином взагалі. [PERSON] повідомив, що проживає з мамою в с. Летківка закінчив 7 клас переходить у 8-й клас. Йому відомо про те, що мама звернулася до суду з позовом про позбавлення батька батьківських прав відносно нього та його брата, зазначив, що він також цього хоче. Вказує, що від батька неодноразово потерпав від фізичного насилля, як він так і його мати, а також від батька були постійні погрози, образи, батько викреслив його із сімейного альбому, і життям сина не цікавиться. Не цікавиться ані здоров`ям, ані навчанням, ані інтересами сина, не приходив і не телефонував. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі Закон). Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону). Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав як винятковий захід є істотним правовим наслідком як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі №185/9339/21, провадження № 61-8918сво23. Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, пункти 57, 58). Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі №562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 07 листопада 2023 року у справі № 601/928/22. Судова практика щодо застосування статті 164 СК України є усталеною. З огляду на приписи пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли батьки свідомо та умисно не здійснюють батьківських прав та ухиляються від їх виконання. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості зміни такої поведінки. Позбавлення батьківських прав позбавляє батька/матір спільного родинного життя з дитиною та не відповідає меті їх возз`єднання. Реалізація взаємного спілкування між матір`ю чи батьком і дитиною становить засадову складову сімейного життя у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У справі «Савіни проти України», рішення від 18 грудня 2008 року, заява №39948/06, ЄСПЛ зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (пункт 49). У постанові від 04 квітня 2024 року у справі №553/449/20, провадження №61-2701св24, Верховний Суд вказав, що «…сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини». Верховний Суд наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі №320/5094/19, від 22 листопада 2023 року у справі №320/4384/18, від 07 березня 2024 року у справі №947/7448/22, від 01 серпня 2024 року у справі №366/52/21). Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Судувід 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23). Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі №638/15336/18, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, від 23 жовтня 2024 року у справі №464/2040/23). Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справ, має оціночний характер, залежить від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 12 лютого 2024 року у справі №202/1931/22, від 28 лютого 2024 року у справі №303/4697/22, від 23 жовтня 2024 року у справі №464/2040/23 та інші). У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо. У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батьків спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня2008 року у справі «Савіни проти України»). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зауважує, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу і залежить від специфіки обставин, які необхідно довести у конкретній справі. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21 травня 2024 року у справі №212/95/23 (провадження №61-2017св24), від 21 травня 2024 року у справі №303/801/23 (провадження №61-16570св23), від 15 січня 2025 року у справі №384/170/23 (провадження №61-10829св24). Суд надавши оцінку доказів наданих стороною позивача у їх сукупності з урахуванням думки дітей висловлені в судовому засіданні, дійшов висновку про те, що позбавлення [PERSON] батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькові щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи доведено належними та допустимими доказами. Позивачем доведено належними та допустимими доказами винну поведінку та ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні. Водночас судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що [PERSON] бажає спілкуватися з дітьми та брати участь у їхньому вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дітей. Разом з тим, суд наголошує, що у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків. У цій справі позбавлення батьківських прав відповідача відносно синів [PERSON] , 2008 року народження та [PERSON] , [INFO] , відповідає інтересам дітей, оскільки обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, як і жорстоке поводження з дітьми, що суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дітей, знайшли своє підтвердження. Отже, на думку суду докази, подані позивачем, свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а також про необхідність застосування такого виключного заходу саме в інтересах дітей. Крім того, суд враховує поведінку батька після того, як позивач звернулася з позовом до суду про позбавлення його батьківських прав, за цей час [PERSON] достовірно знаючи про наявність такого спору, не вжив жодних дій задля налагодження відносин із синами, що могло б свідчити про його бажання належно виконувати свої батьківські обов`язки. Водночас суд зауважує, що наявність заборгованості зі сплати аліментів не є підставою для позбавлення особи батьківських прав (такі висновки знайшли своє відображення в постановах Верховного Суду: від 17 червня 2021 року у справі №466/9380/17, від 02 червня 2022 року у справі №754/15490/18, від 08 квітня 2024 року у справі №479/937/22 (провадження №61-15595св23). Крім того, зважаючи на повідомлену неможливість органом опіки і піклування підготовки висновку відповідно до приписів статті 19 СК України, щодо доцільності чи недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його дітей, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності останнього. Орган опіки та піклування не надав доказів в спростування ухилення відповідача від виконання обов`язків. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позову, судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved