Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. В грудні 2022 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 2018 року вона стала проживати однією сім`єю як чоловік і жінка із відповідачем. 03.07.2019 між ними зареєстровано шлюб. В шлюбі у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , яка хворіє і являється дитиною-інвалідом. В шлюбі з відповідачем, 02.07.2021, ними спільно відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Мовчан В.І. придбано квартиру [ADDRESS] Тульчині. Договір купівлі - продажу оформлено на відповідача, документи на квартиру знаходяться теж у нього. Сімейне життя з відповідачем не склалося, шлюб між ними розірвано згідно рішення Тульчинського районного суду від 28.02.2022 року. Дочка залишилася проживати з нею. З відповідача за рішенням суду на утримання дитини стягнуто аліменти. Оскільки придбана в шлюбі квартира є спільним сумісним майном, позивачка вважає, що і вона, і відповідач мають право на частину даної квартири. Разом з тим, квартира є однокімнатною і відповідно до висновку експерта №88-18/05/2022-ЕД неподільною. Спільно проживати із відповідачем у одній квартирі вони не можуть, оскільки це впливає на стан та розвиток їх дитини-інваліда. Іншого житла у позивачки немає. З огляду на вказані обставини позивачка просить поділити між нею та відповідачем спільне майно подружжя, а саме квартиру [ADDRESS] , припинивши право [PERSON] на частину даної квартири; зобов`язати [PERSON] прийняти від неї грошову компенсацію в розмірі 182073,5 грн. за належну йому 1/2 частину спірної квартири та визнати за нею право власності на квартиру вцілому. З метою компенсації відповідачу вартості частини спірної квартири нею на депозитний рахунок Тульчинського районного суду внесено грошові кошти в сумі 182073,5 грн. При визначенні вартості частки квартири, яка підлягає компенсації відповідачеві, вона виходить із того, що загальна вартості квартири згідно висновку експерта №830-08/12/2021-ЕД від становить 364147грн., а так як їх частки є рівними, то 1/2 частина становить саме 182073, 50 грн. Також просить розподілити судові витрати. 13.02.2023 адвокатом Беніцькою В.І. в інтересах відповідача [PERSON] подано відзив на позов [PERSON] , згідно якого позов не визнається. Також у відзиві зазначено, що своєї згоди на компенсацію йому вартості частини квартири відповідач [PERSON] не надає та не погоджується на такий варіант розподілу спільного майна. Вважає, що в порядку поділу спільного майна [PERSON] слід виділити частину спірної квартири. Просить у позові відмовитии (а.с. 93-96 Т.1). 13.02.2023 до суду надійшла відповідь [PERSON] на відзив [PERSON] відзив, в якому вона зазначає, що їй вперше з відзиву стало відомо про те, що [PERSON] брав кредити ха кордоном. У них склались неприязні відносини через, які, як вона вважає, захворіла їх дитина (а.с. 159-160 Т.1), 01.03.2023 адвокатом Беніцькою В.І. в інтересах відповідача [PERSON] подано заперечення на відповідь на відзив [PERSON] , в яких вона вказує, що протягом 2020-2021 [PERSON] регулярно надсилав кошти [PERSON] , що свідчить про те, що він фінансово утримував сімю. 23.06.2021 та 08.09.2021 року ним у польських банках отримано кредити для придбання спірної квартири, придбання техніки, ремонту в квартирі та на утримання сімї . (а.с. 169-170 Т.1), 13.02.2023, діючи в інтересах відповідача [PERSON] , адвокат Беніцька В.І., звернулася в суд з зустрічним позовом до [PERSON] про розподіл боргових зобов`язань між подружжям (а.с. 9-13 Т. 2). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в період шлюбу з відповідачкою ним в інтересах сімї у Республіці Польша укладено Кредитні договори з банківськими установами: 23.06.2021 - на суму 28 000,00 польських злотих на 84 місяці згідно Договору №2106230902, банк «Мілленіум»; 08.09.2021 \~ \~ \~ \~- на суму 10 000, 00 польських злотих на 12 місяців згідно Договору №0086767010085713, банк «Кредит Агріколь»; 08.09.2021 - на суму 50 000, 00 польських злотих на 10 років, згідно Договору №0086767010085711, банк «Кредит Агріколь». Саме за кредитні кошти, отримані у Республіці Польша, 02.07.2021 [PERSON] придбано квартиру [ADDRESS] . Крім того, за кредитні кошти ним придбано побутову техніку у квартиру та інші дороговартісні речі, зроблено ремонт у квартирі, зокрема 09.08.2021 придбано мікрохвильову піч «Samsung» за 3499,00 грн., 21.07.2021 - плиту «Gorenje» за 8699, 90 грн., 22.07.2021 - витяжку «PerfelliDN» ціною 3224, 00 грн., 19.01.2022 замовлено виготовлення технічного паспорту на квартиру, вартість якого становить 900 грн. Отже, спірна квартира придбана в кредит, який сплачується лише [PERSON] , про що достеменно відомо [PERSON] . Таким чином, представник [PERSON] вважає, що оскільки кредити були узяті подружжям за взаємною згодою, а кредитні кошти використані для задоволення потреб сім`ї, борг подружжя перед банком теж є спільним, незалежно від того, чий підпис стоїть під кредитним договором. В зв`язку з цим просить поділити боргові зобов`язання між сторонами, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину грошових коштів у сумі 20 478,96 польських злотих, що еквівалентно станом на 06.02.2023 168\~951,42 грн., за кредитними договорами №2106230902 від 23.06.2021, банк «Мілленіум»; № [NUMBER] від 08.09.2021, банк «Кредит Агріколь»; №0086767010085711 від 08.09.2021, банк «Кредит Агріколь». Також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати та витрати, пов`язані з перекладом на українську мову з польської документів. 03.04.2023 [PERSON] подала відзив на зустрічний позов [PERSON] , згідно якого зустрічний позов не визнається повністю з тих підстав, що про отримання кредитів [PERSON] в польських банках їй нічого не було відомо, навіть розмов про це між ними не було, своєї згоди на це вона не надавала (а.с. 178-179 Т.2). На що [PERSON] брав кредити і яка їх мета, їй невідомо. Вважає, що кредити могли братися [PERSON] на прожиття, так як він повідомляв їй, що роботи за кордом не має. На сім`ю, як і на придбання квартири, [PERSON] отриманих ним кредитних коштів не витрачав. Це підтверджується і тим, що квартира була куплена 02.07.2021, а частина кредитів оформлена у вересні 2021 року. \~ \~ \~ \~03.04.2023 [PERSON] в порядку ст. 49 ЦПК України звернулася в суд з заявою про збільшення позовних вимог (а.с. 171-174 Т. 2). У вказаній заяві, крім вимог за первісним первісним позовом, також просила в порядку розподілу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] на її користь 1/2 частину грошових коштів, отриманих нею в борг в інтересах сім`ї для купівлі спірної квартири за договором позики від 28.06.2021, укладеного з [PERSON] . В обгрунтування цих вимог позивачка зазначила, що перед вчиненням договору купівлі-продажу спірної квартири, вона в зв`язку з нестачею грошових коштів, необхідних для купівлі квартири, була вимушена частину грошових коштів взяти в борг у своїх знайомих. 28.06.2021 нею, за погодженням з [PERSON] , взято в борг у [PERSON] гроші в сумі 8000 доларів США, що на той час згідно курсу Національного банку України 27,4589 грн. за 1 дол. США складало суму 219671,2 грн. (8000 дол. США х 27*4589 грн. - 219671,2 грн.).Так як спірна квартира придбана, в тому числі, за рахунок цих грошових коштів, то такі боргові зобов`язання є спільними і підлягають поділу пропорційно часткам розділеного майна. Оскільки ці кошти не повернуті, а станом на 03.04.2023 курс долара США відносно гривні згідно курсу НБУ складає 36,5686 грн. за 1 дол. США, то з відповідача на її користь слід стягнути суму в розмірі 146274,4 грн. (з розрахунку 8000 дол. х 36,5686 грн. = 292548,8 гри. : 2 = 146274,4 грн. ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 11.01.2023 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на майно прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с. 64 Т.1). 21.03.2023 зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розподіл боргових зобов`язань між подружжям прийнято до розгляду з первісним позовом та об`єднано в одне провадження вимоги за зустрічним позовом з вимогами за первісним позовом (а.с. 4-5 Т.2). 05.10.2023 у справі призначена судова-технічна експертиза документа (а.с. 59-60 Т.3) підготовче провадження у справі зупинено. 09.12.2024 поновлено підготовче провадження у справі у зв`язку з залишенням експертною установою ухвали суду про призначення експертизи без виконання (а.с. 243 Т.3) Підготовче провадження у справі закрито 19.03.2025 року та призначено судове засідання 09.04.2025. В судовому засіданні позивачка-відповідачка [PERSON] , її представники, адвокати Мовчан В.В., Стоян А.С. позовні вимоги з урахуванням їх збільшення підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та заяві про збільшення вимог. Просили задовольнити їх в повному обсязі. Проти зустрічного позову [PERSON] заперечили в повному обсязі та в його задоволенні просили відмовити. Позивачка-відповідачка пояснила, що з відповідачем у неї склалися неприязні відносини, зокрема і щодо спірної квартири, оскільки він заявляв їй, що вона належить тільки йому, так як оформлена на нього. Часті конфлікти призводили до того, що вона змушена була викликати поліцію, все це негативно відображається на здоровї їх хворої дитини, яка проживає з нею у спірній квартирі. Спільне проживання з відповідачем не можливе, так само як неможливий поділ даної квартири в натурі, оскільки вона є однокімнатною. Відповідач в квартирі проживав періодично ще до розірвання шлюбу, а з грудня 2021 року в даній квартирі не проживає зовсім, перебуває за кордоном. Їй відомо, що в нього є частка у праві власності на інше житло, а вона іншого житла немає. Крім того, її донька хворіє і не може проживати в якомусь іншому місці, так як звикла до цього житла. У зв`язку з чим вважає правильним та можливим компенсувати відповідачеві частину вартості квартири, припини його права на частку у квартирі, а за нею визнати право власності на квартиру вцілому. Зазначила, що квартиру з відповідачем вони придбали за 18\~000 доларів США. Частина коштів в них була, бо вони заощаджували. Але, так як не вистачало 8000 дол. США, вона позичила їх з відома відповідача у свого знайомого [PERSON] . Борг останньому не повернуто. Про те, що [PERSON] позичав кошти в банках за кордом їй нічого не було відомо. Про це вона дізналася із відзиву [PERSON] на її позов та його зустрічного позову. Якщо такі кошти позичалися відповідачем-позивачем, то не в інтересах сімї. Він міг їх витрачати на життя за кордоном на свої потреби. Зокрема їй відомо про те, що [PERSON] придбав автомобіль, однак документально підтвердити цього вона не може. Представник позивачки-відповідачки [PERSON] зазначив, що жодних належних доказів відповідачем-позивачем на підтвердження того, що отримані останнім кредити в польських банках були використані в інтересах його сімї з [PERSON] не надано суду. Крім того, ним не підтверджено, як ці кошти були переведені в Україну та чи взагалі були переведені для розрахунку за придбання квартири, як стверджується. Також зазначив, що частина цих договорів була укладена вже після того, як спірна квартира придбана. Представник позивачки-відповідачки, адвокат Стоян А.В., послалася на те, що позивачкою [PERSON] проведено дві експертизи, зокрема щодо визначення вартості спірної квартири та можливості її реального розподілу. За висновками експертизи спірна квартира реально розділена між сторонами не може бути. І саме тому, вважає, що поділ цього нерухомого майна слід здійснити шляхом припинення право власності [PERSON] на частку цієї квартири та компенсації йому вартості цієї частки і визнання права власності в цілому на квартиру за позивачкою-відповідачкою. З метою забезпечення прав відповідача на компенсацію йому вартості його частки у квартирі позивачкою внесено кошти на депозитний рахунок суду. Також вважає, що розподіл даного спільного майна не можливо провести шляхом визнання права власності на ідеальні частки даної квартири, так як ці частки вже належать сторонам на праві власності, оскільки квартира є спільним майном подружжя. Крім того, вважає що припинення права власності відповідача на квартиру та грошова компенсація йому її вартості відповідатиме положенням ст.ст. 364, 365 ЦК України та не порушуватиме його права. Також зазначила, що суд може відступити від рівності часток сторін при розподілу майна, з огляду на те, що [PERSON] проживає з хворою дитиною, яка не може жити в іншому місці, іншого житла в них немає, а відповідач тривалий час перебуває за кордоном. В судовому\~засіданні представник\~відповідача-позивача\~ [PERSON] ,\~адвокат Терещенко О.М.,\~підтримала зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл боргових зобов`язань та повністю заперечила щодо первісного позову [PERSON] . Пояснила суду, що відповідачем не заперечується факт спільної сумісної власності спірної квартири [ADDRESS] . Разом з тим, він не погоджується на розподіл квартири шляхом виділення повністю її у власність позивачки-відповідачки та не надав своєї згоди на компенсацію йому вартості цієї квартинри йому. Вважає можливим виділення [PERSON] спірної квартири. Також пояснила, що вартість квартири повинна була визначатись станом на день розгляду справи, а вона визначена станом на грудень 2021, за рік до того, як [PERSON] звернулася в суд. Що не відображає її дійсної реальної вартості. Крім того, [PERSON] бажає розподілити боргові зобов`язання за кредитними договорами, які укладено ним в Республіці Польща в інтересах сімї, а саме для придбання спірної квартири, дороговартісної побутової техніки та ремонту в квартирі. Кредитний договір від 23.06.2021 на суму 28\~000 злотих був укладений для придбання квартири. Станом на дату його укладення 28\~000 злотих за офіційним курсом НБУ становило 200648 грн. За договорами від 08.09.2021 року він отримав кредит в розмірі 10\~000 злотих та 50\~000 злотих. Загалом 60\~000 злотих на дату укладення договорів становила 421\~200 і ці кошти бралися для придбання техніки та ремонту в квартирі, утримання сімї. Загалом квартира коштувала [NUMBER] доларів США про що продавець надав розписку [PERSON] . Про договори кредиту позивачці було відомо. Ці боргові зобов`язання є спільним майном, оскільки використані в інтересах сімї, а отже, вони теж підлягають поділу між ними порівну. Тому на користь [PERSON] з [PERSON] слід стягнути частину боргу за кредитними договорами, в сумі 168951, 42 грн. Скільки на сьогодні відповідачем погашено боргу їй невідомо, але відомо, що борг погашається саме відповідачем. Що стосується вимог позивачки про розподіл 8000 дол. США, які нібито вона позичила у [PERSON] , то [PERSON] про це відомо не було. Він своєї згоди на укладення та позику грошей не надавав та вважає, що така розписка написана після того, як справа знаходилась в суді. Крім того, вважають, що [PERSON] не доведено укладення договору позики в інтересах сімї. Також зауважила, що доводи позивачки про неможливість спільного проживання з відповідачем, а також перешкоджання ним проживанню [PERSON] та доньки у спільній квартрі є безпідставними. З цих підстав [PERSON] не може бути позбавлений права власності на квартиру, оскільки предметом позову є не виселення. Просила в задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний - задовольнити. Представник Служби у справах дітей Тульчинської міської ради в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] знає як куму своєї дружини, яка хрестила доньку [PERSON] . З останньою у них дружні відносини. [PERSON] він не знає, бо той за кордоном зараз. Кошти позичив [PERSON] разом з [PERSON] , бо їм не вистачало на купівлю квартири. [PERSON] написала розписку та передала йому. Гроші він передав [PERSON] , [PERSON] в цей час перебував у машині біля двору. На сьогодні кошти йому не повернуті. Щодо повернення коштів він не звертався ні до кого з них, бо в них скрутне становище і він готовий почекати. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про шлюб серіїт [NUMBER] , виданого Тульчинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, судом встанволено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 03.07.2019 року, про що зроблено актовий запис № 75 (а.с. 7 Т.1). З копії свідоцтва про народження, виданого 12.09.2019 Тульчинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, суд установив, що [INFO] у сторін народилась донька, [PERSON] (а.с. 8 Т.1). Згідно рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 28.02.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 9-10 Т.1). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно суд установив, що 02.07.2021 приватним нотаріусом Мовчан В.І. на підставі договору купівлі-продажу квартири № 453 від 02.07.2021 за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , розмір частки 1/1 (а.с. 12. Т.1). З довідки голови Будинкового комітету [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом з дитиною, а [PERSON] нке проживає з грудня 2021 (а.с. 13 Т.1). З медичного висновку № 35 від 09.12.2022 слідує, що [PERSON] , [INFO] , має затримку психомовного розвитку у звязку з перенесення енцефалопатії змішаного генезу (а.с. 14. Т1). З копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , а також з оглянутої в судовому засіданні інвентаризаціної книги на дану квартиру судом встановлено, що дана квартира загальною площею 35,4 кв.м, житловою площею 18,4 кв. складається із однієї кімнати, коридору, кухні, вбудованої шафи, санвузла, частини підвалу (а.с.17-20 Т.1). Згідно висновку № 882-18/05/2025-ЕД за результатами експертних досліджень від 24.05.2022, складеного експертом Бінєвським М.В., розподіл квартири [ADDRESS] на дві окремих частини технічно неможливий (а.с. 23-36 Т.1). Відповідно до висновку № 830-08/12/2021-ЕД від 27.12.2021 ринкова вартість квартири [ADDRESS] на час проведення дослідження становить 364147 гривень (а.с. 37-58 Т.1). З наявних у справі копій квитанцій, чеків, накладених, доданих відповідачем-позивачем до зустрічної позовної заяви слідує наступне. Відповідно до копії товарного чеку від 09.08.2021 ТМ «Технотоп» вбачається, що вартість мікрохвильової печі Samsung cтановить 3549,80 грн. З копії видаткової накладної № 125254534 від 22.07.2021 Постачальника ТОВ «Розетка УА» вбачається, що вартість витяжки «PerfelliDN» становить 3224,00 грн., Покупецб [PERSON] (а.с. 99 Т.1). Згідно копії товарного чеку від 21.07.2021 року слідує, що вартість плити «Gorenje» скалдає 8701,80 грн. (а.с. 100 Т.1). З копії квитанції № 1157-9-Т від 19.01.2022 слідує, що [PERSON] за послуги техдокументації з реєстрацією сплачено 900,00 грн. (а.с. 102 Т.1). З копії рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 17.10.2022 судом встановлено, що у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини відмовлено (а.с. 161-162 Т.1). З копій роздруківок платіжних переказів, наданих відповідачем [PERSON] , вбачається, що з 07.09.2020 року по 15.07.2021 року ним було здійснено ряд грошових переказів на картку [PERSON] , найменша сума переказу 750,29 грн., найбільша 34798,71 грн. (а.с. 171-175 Т.1). Крім того, суд установив, що 08.09.2021 між Банком [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів № 0086767010085711 в сумі 50\~000 злотих (а.с. 204-213 Т.1). Також 08.09.2021 між Банком GreditAgricolePolskaS.Aта [PERSON] укладено договір позики грошових коштів № 0086767010085711 в сумі 10\~000 злотих (а.с. 226- 234 Т.1). З договору кредиту готівкою, укладеного 23.06.2021 року між АТ Мілліеніум, з офісом у Варшав,і та [PERSON] , суд установив, що за умовами цього договору останній отримав кредит в розмірі 28\~000 злотих (а.с 242а244а Т.1). Як слідує із копії розписки від 02.07.2021 року, [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 17800 доларів США за договором від 02.07.2021 року за продаж однокімнатної квартири [ADDRESS] . Оплата проведена повністю, претензій до [PERSON] не має. (а.с. 165 Т.2). З копії розписки від 28.06.2021, оригінал якої досліджено в суді, слідує, що [PERSON] позичила 8000 доларів США в [PERSON] на купівлю квартири та її оформлення. Зобовязується повернути борг протягом трьох років (а.с. 175 Т.2). З копії договору купівлі-продажу квартири від 02.07.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Мовчан В.І., зареєстрованого в реєстрі за № 453, судом встановлено, що за цим договором [PERSON] передає у власність, продає, а [PERSON] приймає у власність, купує, однокімнатуну квартиру [ADDRESS] . По домовленості сторін квартира продається за 25\~180 грн. Оцінка відчужуваного предмета нерухомості згідно висновку про вартість обєкта оцінки, викладена у Звіті про експертну оцінку, становить 25\~140 грн. (а.с. 127 Т.4). Згідно п. 12 вказаного договору дружина Покупця надала свою згоду на купівлю вказаної квартири, справжність підпису на якому засвідчено нотаріусом (1а.с. 17-118 Т.4). Надання згоди [PERSON] на купівлю [PERSON] квартири [ADDRESS] підтверджується заявою [PERSON] , посвідченою нотаріально (а.с. 133 Т.4). ІV. Норми права, які підлягають застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до вимог ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2\~ст. 372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України\~встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1\~ст. 61 СК України\~встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України\~встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У\~статті 68 СК України\~закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~Цивільного кодексу України. Частиною 1\~ст.69 СК України\~визначеноно, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2\~ст. 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Виходячи зі змісту зазначених норм права, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або ж реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 Цивільного кодексу України). Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому\~статтею 364 цього Кодексу\~(частина третя\~статті 370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.\~Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою\~(абзаци перший і другий частини другої\~статті 364 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга\~статті 183 ЦК України). Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). У пунктах 23, 24 цієї\~постанови\~роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто, суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. При вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 615/1364/16-ц, провадження № 61-6575св19, від 17 серпня 2022 року у справі № 522/8676/20, провадження № 61-1714св22, від 17 січня 2024 рокуу справі№ 522/17831/20 (провадження № 61-7951св23). За змістом ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.2, 4 ст.65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного із подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 № 638/18231/15-ц (провадження №14-712 цс 19) погодилась з висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 27.04.2016 у справі №537/6639/13-ц (провадження N 6-486цс16) та від 14.09.2016 у справі №334/5907/14-ц (провадження №6-539цс16), про солідарний характер відповідальності подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо інше не передбачене такими правочинами. Для укладення договору позики (за яким позичальником виступає один з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя, а той з подружжя, хто позичає кошти, не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин. Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду від 30.06.2021 року у справі №462/2662/20. У постанові від 02.04.2020 у справі № 638/17330/16-ц (провадження № 61-4363св18) Верховний Суд вказує на те, що праву спільної сумісної власності на квартиру кореспондується боргове зобов`язання повернення грошової суми, що позичалась на придбання цієї квартири. V. Мотиви та висновки суду. В ході судового розгляду встановлено, що спірне нерухоме майно (квартира [ADDRESS] ) набуто сторонами за час шлюбу, отже є спільним сумісним майном подружжя. Даний факт сторонами не заперечено та не спростовано. Як не спростовано того факту, що спірна квартира є неподільним майном, оскільки не може бути поділена в натурі зі збереженням функціонального призначення. Також судом встановлено, що сторони не дійшли спільної згоди щодо поділу даного нерухомого майна. Позивачка-відповідачка бажає поділити дану нерухомість, яка є спільною сумісною власністю, фактично припинивши право власності відповідача на частину квартири, зобов`язати його прийняти від неї грошову компенсацію вартості цієї частини та визнати за нею право власності на квартиру в цілому. Разом з тим, суд установив, що відповідач [PERSON] своєї згоди на грошову компенсацію йому частини у праві власності на квартиру не надав ні під час звернення в суд з відзивом на первісний позовом, ні під час розгляду справи в суді. При цьому, із системного тлумачення частин четвертої та п`ятої\~статті 71 СК України\~слідує, що згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Цей припис узгоджується з приписом частини другої\~статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановахВерховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного судувід 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18,Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного судувід3 лютого 2020 року усправі № 235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного судувід 3 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19). Враховуючи встановлені обставини, підстави позову та зміст позовних вимог у цій справі, за відсутності згоди відповідача-позивача [PERSON] на присудження йому грошової компенсації в розмірі вартості його частки у праві власності на квартиру, з урахуванням приписів ч. 4\~ст. 71 СК України\~суд не вбачає правових підстав для присудження йому грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на це майно. Однак наведене не позбавляє суд обов`язку вирішити спір про поділ спільної квартири відповідно до підстав та змісту позову із застосуванням норм матеріального права, які регулюють ці спірні правовідносини, шляхом визначення ідеальних часток сторін (колишнього подружжя) в цьому майні без його реального поділу і залишення майна у їх спільній частковій власності. Ідеальні частки це уявне вираження співвідношення прав співвласників у спільній частковій власності, де кожному співвласнику належить не частка у фізично виділеному майні, а частка у праві власності на це майно. Це абстрактне поняття, яке відображає пропорційну участь кожного співвласника у спільному майні, наприклад у відсотках або дробах. Метою заявленого [PERSON] позову є поділ спільного сумісного нерухомого майна, набутого за час перебування у шлюбі, поділити яке суд може із застосуванням спеціально визначеного законодавчого механізму, а тому вимогу позивача про поділ квартири слід задовольнити частково. З урахуванням приписів ч. 1\~ст. 370 ЦК України\~про те, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, у порядку поділу спільного майна подружжя слід визнати за [PERSON] , [PERSON] право власності по 1/2 частини спірної квартири за кожним з них. З огляду на вказане вище, суд вважає помилковими доводи представника [PERSON] , адвоката Стоян А.С., про те, що поділ спірної квартири шляхом визначення ідеальних часток неможливий, оскільки сторонам і так вже належить по ідеальній частці спірної квартири. Такі доводи помилкові з огляду на те, що до поділу майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Спільна сумісна власність - це вид спільної власності, при якому декілька осіб (наприклад, подружжя) володіють майном без визначення конкретних часток кожного з них у цьому майні.\~ І лише при поділі майна, що є спільною сумісною власністю, зокрема шляхом визначення ідеальних часток кожного співвласника у праві власності, спільна власність подружжя стає спільною частковою власністю.\~Визначення ідеальних часток не є визначенням частки у самому майні, а скоріше визначенням частки у праві власності на це майно.\~ Підстав для відступу рівності часток при поділі цього майна, як на цьому наголошувала представник позивачки-відповідачки адвокат Стоян А.С., суд не вбачає, оскільки судом не встановлено обставин, які б зокрема свідчили про те, що відповідач-позивач [PERSON] не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Доказів такого матеріали справи не містять. Також суд зауважує, що розподіл спірної квартири у спосіб, про який просить позивача-відповідачка не може вважатися відступом від рівності часток, адже фактично вона пропонує компенсувати відповідачу саме половину вартості спірної квартири. Так само, на переконання суду, не впливають в даному випадку для поділу спірної квартири між сторонами, доводи [PERSON] , її представників про те, що у позивачки немає іншого житла. Адже в ході судового розгляду не встановлено, що відповідач чинить позивачці їх спільній доньці якість перешкоди в користуванні спільною квартирою. Як встановлено, та позивачкою не заперечено, [PERSON] більше трьох років перебуває за кордоном. Крім того, предмет даного спору не стосується виселення через неможливість спільного проживання, а стосується поділу майна, набутого під час шлюбу. Що стосується позовних вимог [PERSON] про розподіл грошових зобовязань та стягнення з відповідача на її користь частини грошових коштів отриманих нею борг в інтересах сімї, а саме 146\~274,4 грн., то в цій частині її позов задоволенню не підлягає, як і зустрічний позов [PERSON] про стягнення з Каліновської частини грошових коштів в сумі 168\~951 грн., отриманих ним в позику в польських банках, з огляду на таке. Як позивачка-відповідачка, так і відповідач-позивач, ставлячи перед судом вимоги про розподіл даних боргових зобов`язань, послалися на те, що ці кошти були отримані та використані в інтересах сімї, а саме для придбання квартири, яка за словами позивачки коштувала 18\~000 дол. США, а за словами представника відповідача 17800 дол. [PERSON] посилався також на те, що ці кошти були використані і для ремонту квартири, придбання дороговартісної техніки та утримання сімї. При цьому, в судовому засіданні встановлено, що як про кредити, отримані в польських банках відповідачем, позивачці нічого не було відомо, так і відповідачеві нічого не було відомо про отримані [PERSON] в борг кошти від [PERSON] . Ні позивачкою, ні відповідачем не доведено належними та допустими доказами використання отриманих ними в борг коштів саме в інтересах сімї. Наявні та досліджені докази у справі в своїй сукупності не дають можливості зробити висновку про те, що отримані сторонами в борг кошти: [PERSON] у [PERSON] в сумі 8000 доларів США (219671,2 грн.).; [PERSON] за кредитним договором від 23.06.20021 на суму 28000 злотих (200648 грн.) були використані для придбання спірної квартири. Так, як установлено з договору купівлі-продажу квартири, її придбано лише за 25\~140 грн. Доводи позивачки, що їй про це не було відомо і що відповідач просто ввів її в оману щодо вартості квартири спростовуються її нотаріально посвідченою згодою на укладення договору купівлі-продажу квартири. Розписка продавця квартири, надана [PERSON] , не є доказом укладеного договору, а, отже, і вартості проданого майна, оскільки договір купівлі-продажу укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Також не є доказом укладення договору в інтересах сімї розписка [PERSON] , надана [PERSON] щодо позики в нього грошових коштів, оскільки свідчить лише про її боргові зобов`язання перед ним та не доводить факту використання цих грошей саме на придбання спірної квартири. Так само з умов кредитного договору від 23.06.2021, укладеного [PERSON] з польським банком, не вбачається, що він укладений саме з метою придбання нерухомості в інтересах сімї. Також в судовому засіданні встановлено, що зобов`язання за договором позики [PERSON] не виконано, а чи виконано зобов`язання [PERSON] за кредитним договором від 23.06.2021, його представник пояснити не змогла, зазначивши, що він самостійно погашає кредити. Суд також звертає увагу, що два кредитних договори від 08.09.2021 року укладені [PERSON] вже після придбання спірної квартири на суму 60\~000 злотих, що за поясненнями його представника становило по курсу 421200 грн. При цьому, жодних доказів використання даних коштів на ремонт квартири, на що посилалась представник відповідача-позивача, не представлено та матеріали справи таких не містять. А за словами [PERSON] ремонт в квартирі не робився, бо після її придбання, вони з дитиною відразу заселилася туди. Таким чином, ні позивачкою-відповідачкою, ні відповідачем-позивачем не підтверджено, що отримані в борг кошти використано саме в інтересах їх сімї, у зв`язку з чим суд не знаходить підстав для їх задоволення. VІ. Судові витрати. Судом встановлено, що при зверненні в суд позивачкою сплачено 2813,14 грн. судового збору (а.с. 1 Т. 1), а також оплачено два експертних висновки: щодо можливості поділу квартири в натурі та щодо визначення ринкової вартості квартири на загальну суму 6300 грн. (а.с.22 Т.1) витрати на правничу допомогу склали 700 грн. (а.с. 59). Оскільки первісний позов [PERSON] задоволено частково, позовні вимоги стосувались спільного сумісного майна, яке розділено судом в рівних частках, то з з відповідача-позивача [PERSON] на її користь підлягають стягненню половина витрат на судовий збір в розмірі 1406, 57 грн. та половина витрат за проведені експертизи в сумі 3150 грн., а також 700 грн. витрат на правничу допомогу. Також суд враховує, що на депозитний рахунок депозитний рахунок\~ТУ ДСА\~у Вінницькій\~області27.12.2022 [PERSON] у цивільній справі про поділ майна подружжя було внесено грошові кошти в сумі 182073,50 грн. в якості компенсації за частку у спільному майні (а.с. 1 Т.1). Зважаючи на те, що відповідач позивач [PERSON] не надав своєї згоди на отримання грошової компенсації вартості у праві вланості на квартиру, суд поділив спільне майно шляхом визнання права власності на ідеальні частки у праві власності на майно, суд доходить висновку, що потреба у знаходженні внесених [PERSON] коштів на депозитному рахунку ТУ ДСА у Вінницькій мина, а тому вони підлягають поверненню особі, яка їх внесла. На підставі викладеного,

Outcome: partial