Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

ТОВ "ФК "Укрглобал-Фінанс" звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] , мотивуючи позов тим, що відповідно до укладеного договору №4485631 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 19.03.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лінеура Україна" та [PERSON] , останній отримав кредит у розмірі 7500,00 грн, строком на 360 днів шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ "Універсал Банк" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних). Кредитний договір укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційною системи первісного кредитора. Кредитні кошти були перераховані відповідачу 19.03.2024 року на платіжну картку № [NUMBER] . 24.04.2024 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "ФК "Укрглобал-Фінанс" укладено договір факторингу №24/04/2024 від 24.04.2024 року, за умовами якого право вимоги за договором №4485631 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 19.03.2024 року перейшло до ТОВ "ФК "Укрглобал-Фінанс". Відповідач не виконав умови договору та має заборгованість за кредитом та відсоткам за користування кредитом станом на 26.08.2024 року в загальній сумі 31734,42 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.04.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.05.2025 року судове засідання відкладено, витребувано докази. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подано заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не подавав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи ухваливши заочне рішення. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. 19.03.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лінеура Україна" та [PERSON] укладено договір №4485631 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 7500,00 грн., строком на 360 днів, зі сплатою стандартної процентної ставки в розмірі 2,50% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору; знижена процентна ставка 1,40% в день та застосовується на таких умовах. Вказаний договір підписаний [PERSON] електронним підписом 18618 19.03.2024 р. За п. 1.5 договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: п. 1.5.1 за стандартною ставкою за весь строк кредиту 290071,38% річних; п. 1.5.2 за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 145320,72% річних. Згідно п. 2.1 договору, Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту з використанням реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Згідно листа ТОВ "Пейтек" від 27.12.2024 р. №20241227-93, 19.03.2024 року о 21:35:08 на суму 7500,00 грн. зараховано на картку № [NUMBER] . 24.04.2024 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "ФК "Укрглобал-Фінанс" укладено договір факторингу №24/04/2024 від 24.04.2024 року, за умовами якого право вимоги за договором №4485631 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 19.03.2024 року перейшло до ТОВ "ФК "Укрглобал-Фінанс". Згідно витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №24/04/24 від 24.04.2024 р. до ТОВ "ФК "Укрглобал-Фінанс" перейшло право вимоги за кредитним договором №4485631 укладеним 19.03.2024 року із [PERSON] в загальному розмірі 31734,42 грн., з яких: заборгованість за кредитом 4587,66 грн, заборгованість по нарахованим процентам 23396,76 грн., штрафні санкції 3750,00 грн. Відповідно до наданої на виконання вимог ухвали суду від 19.05.2025 року АТ "Універсал Банк" інформації вбачається, що на ім`я [PERSON] банком емітовано платіжну картку № [NUMBER] , номер фінансового телефону за вказаною платіжною карткою в період з 19.03.2024 року по 24.03.2024 року - [NUMBER] . Крім того, з наданої виписки по руху коштів по картці від 02.06.2025 р. [PERSON] вбачається, що 19.03.2025 року о 21:35:08 год. відбулось зарахування кредитних коштів в розмірі 7500,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч. 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України'). У відповідності до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, суд вважає, що належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не сплатив борг за кредитним договором, а тому позовні вимоги є обґрунтованими. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 2422 грн. 40 коп. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору. З п. 3 ч. п. 1 статті 133 ЦПК України вбачається, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, представником позивача до позову на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано Договір №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024 року, витяг з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг №44 до договору №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024 року, за якими правова допомога склала 10 тис. грн. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №910/8342/21 зазначено, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у Додатковій постанові від 14 липня 2021 року у справі № 911/1053/20 наголосив на тому, що у розумінні положень ч. 5ст. 126 ГПК Українизменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Отже, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд, виходячи з положень ст.137 ЦПК, а також беручи до уваги, що відповідач не заявляв клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, вважає, що вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10,00 грн. підлягають задоволенню. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 15 липня 2025 року.

Outcome: approved