Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] (адреса реєстрації: [ADDRESS] ; адреса фактичного проживання: [ADDRESS] ) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) про стягнення боргу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він позичив кошти відповідачці в сумі 59 389 грн. на 19 місяців під 37 % річних, згідно договору позики від 02.10.2020 року. До цього часу кошти в сумі 90 533 грн. [PERSON] не повернула. Вважає, що відповідачка зобов`язана сплати суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та згідно п. 7 договору позики 30% річних від простроченої суми. Розмір боргу відповідачки, станом на 02.10.2020 року, становить 90 533 грн., індекс інфляцій за період з 02.10.2020 р. по 23.02.2022 р. становить 15 071 грн., та 30% відсотків від простроченої суми. Просить стягнути з відповідача на його користь борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 105 604 грн., та згідно п. 7 договору позики, п. 2 ст. 625 ЦПК України стягнути 30% від простроченої суми, а всього 137 286 грн. 59 389 грн., які повернули в попередньому позові, що складає 77 897 грн. В ході розгляду справи позивач позовні вимоги уточнив та остаточно просив стягнути з відповідачки на його користь інфляційні втрати за 17 місяців, до 24.02.2022 року в сумі 36\~328 грн; 37% річних в сумі 31\~144 грн; та 77\~205,70 грн - 30% річних згідно пункту 7 договору позики. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.04.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи була належним чином повідомлена, з заявами та клопотаннями до суду не зверталася. У передбачений законодавством термін відповідач відзиву до суду не надала. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №\~911/3142/19\~сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17\~(П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Крім того, на офіційному веб-сайті Соснівського районного суду міста Черкаси було розміщено оголошення про виклик у судове засідання відповідача. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши всі її фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. Згідно частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Предметом позову\~у цій\~справі є\~стягнення інфляційних\~втрат нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судових рішень про стягнення грошових коштів, та відсотків за користування коштами відповідно до п. 7 договору позики. Судом встановлено,\~щорішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.06.2024 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 02.10.2020 року в розмірі 59 389 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. В позовній заяві позивача вказує, що рішення суду не виконано, тому у нього є право стягнути з відповідачів інфляційні втрати за весь час прострочення та відповідно до п. 7 договору позики 30% від простроченої суми. Пунктом 1.2. зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника проценти від суми позики в розмірі 37 %. Відповідно до п. 7. Договору позики, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, крім сплати процентів відповідно до п. п. 1.2 договору він зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням індексу інфляцій за весь час прострочення, а також 30% річних від простроченої суми. З огляду на те, що відповідач порушила вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України та п. 7 договору позики, а саме стягнення інфляційних втрат та 30% річних від простроченої суми. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунків позивача, 37% річних за 17 місяців складає від суми боргу 59\~389 грн 31\~144 грн; інфляційні втрати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення становить 36\~328 грн; 30% річних згідно п. 7 Договору позики становить - 77 897 грн. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунку боргу, постільки відповідач своїх розрахунків до суду не надала. Таким чином, за встановлених обставин справи та аналізу сукупності наданих доказів, суд доходить висновку, що заявлені вимоги про стягнення заборгованості за Договором позики від 02.10.2020 року підлягають до задоволення та до стягнення підлягає 36 328 грн інфляційні втрати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 31 144 грн відсотки за користування коштами та 77 205,70 грн 30% річних. Отже, відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача. Постільки позивач при подачі позову до суду звільнений від сплати судового збору, так як є інвалідом 2 групи для ветеранів війни, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1446,77 грн.

Outcome: partial