Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Комунальне підприємство органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенергія» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулося з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Позовна заява мотивована тим, що з 01 травня 2018 КП «Київтеплоенерго» є виконавцем з надання комунальних послуг, а саме: з 01 травня 2018 до 31 жовтня 2021 є виконавцем з надання послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, а з 01 листопада 2021, у зв`язку зі зміною законодавства, позивач є виконавцем з надання послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води. Будинок за адресою: [ADDRESS] , в цілому під`єднаний до мереж тепло- та водопостачання. Як наслідок квартира [ADDRESS] за зазначеною адресою під`єднана до внутрішьо-будинкової системи тепло- та водопостачання, а отже відповідачі є споживачами наданих послуг. Проте відповідачі не сплачують за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість. Повідомляє, що позивач діє на підставі типових договорів про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, опублікованому 28 березня 2018 року в газеті «Хрещатик» № 34 (5085). Крім того позивач зазначає, що 11 жовтня 2018 між ПАТ «Київтеплоенерго» та КП «Київтеплоенерго» було укладено Договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «Київтеплоенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до відповідачів з оплати спожитих послуг централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води до 01 травня 2018 року. Надання послуг відповідачам здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами 630, опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго» та в газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511). Факт відсутності письмового договору про надання таких послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно: заборгованість за спожитій до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення в розмірі 33 356,40 грн; інфляційну складову боргу 4 970,10 грн; 3% річних 1 250,18 грн. заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 57 051,86 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 8 500,73 грн, 3% річних у розмірі 2 124,20 грн; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги постачання теплової енергії в розмірі 71 890,07 грн; інфляційну складову боргу 8 837,27 грн; 3% річних 2 173,10 грн, пеню у розмірі 2 643,94 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1 357,57 грн; заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 1 750,14 грн, а також сплачений судовий збір в розмірі 3 028,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду міста від 06 травня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Вказаною ухвалою сторонам встановлено строки для подання відповідних заяв по суті. 27 травня 2025 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000,00 грн. Вказує на те, що квартира [ADDRESS] була відключена від централізованого опалення та постачання гарячої води в 2005 році, на підставі дозволу Голосіївської районної державної адміністрації м. Києва від 18 квітня 2005 року №085/629. Вказане підтверджується також листом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївської районної в місті Києві ради №100/43-1392 від 27 травня 2025 року. Крім того, вказане підтверджується рахунками зі сплати комунальних послуг, з яких вбачається, що починаючи з вересня 2005 року постачальна організація виключила з рахунків плату за централізоване опалення та гарячу воду, залишивши постачання холодної води і водовідведення, плату за електропостачання та утримання прибудинкової території. Поряд з цим, посилається на пропуск позивачем строку позовної давності. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що з 01 травня 2018 КП «Київтеплоенерго» є виконавцем з надання комунальних послуг, а саме: з 01 травня 2018 до 31 жовтня 2021 є виконавцем з надання послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, а з 01 листопада 2021, у зв`язку зі зміною законодавства, позивач є виконавцем з надання послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води. Позивач діє на підставі типових договорів про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, опублікованому 28 березня 2018 року в газеті «Хрещатик» № 34 (5085). 11 жовтня 2018 між ПАТ «Київтеплоенерго» та КП «Київтеплоенерго» було укладено Договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «Київтеплоенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до відповідачів з оплати спожитих послуг централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води до 01 травня 2018 року. Надання послуг здійснювалось позивачем на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами 630, опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго» та в газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511). Відповідно до детального розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідачів за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення становлять 33 356,40 грн, заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення становлять 57 051,86 грн, заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги постачання теплової енергії становлять 71 890,07 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії становить 1 357,57 грн; заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення становить 1 750,14 грн. Також судом встановлено, що рішенням Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації від 18 квітня 2005 року № №085/629, надано [PERSON] на виготовлення проектної документації на перепланування та влаштування автономного газового опалення квартири [ADDRESS] . На замовлення відповідача, ПП «С.О.В.А.» у 2005 році проведено робочий проект газопостачання квартири [ADDRESS] . Як вбачається з копії листа КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївської районної в місті Києві ради №100/43-1392 від 27 травня 2025 року, квартира [ADDRESS] на підставі дозволу була відключена від централізованого опалення та постачання гарячої води в серпні 2005 року та після укладення співвласниками договору з ВАТ «КиївГаз» в ній було влаштовано індивідуальне газове опалення, встановлено прилад обліку газу. У зв`язку з від`єднанням вищезазначеної квартири від централізованого теплопостачання та гарячої води, переходом на автономне газове опалення, починаючи з вересня 2005 року, було припинено надання послуг з теплопостачання та гарячої води. Послуги з холодного водопостачання, водовідведення, електропостачання та утримання прибудинкової території надавались в попередньому обсязі і виставлялись до оплати власнику особового рахунку. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу. Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання. 01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який разом з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, регулюють основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIIIдо житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії. Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником(співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII). Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 Закону Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIIIпередбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Згідно із частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно із статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на, зокрема, вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами. Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на вибір, одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачання, якщо це можливо за існуючими технічними умовами. Відповідно до пункту 24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (пункт 25 Правил) Згідно із пунктом 26 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплозабезпечення» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі Порядок № 4, втратив чинність з 17 вересня 2019 року), визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від таких послуг. Порядком № 4 установлено, що для вирішення питання відключення споживача від мережі централізованого опалення, він повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі з відповідною письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформлюється протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньо будинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 169 від 06 листопада 2007 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2007 року за №1320/14587, були внесені зміни до Порядку від 22 листопада 2005 року №4, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише у будинку в цілому. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації від 18 квітня 2005 року № №085/629, надано [PERSON] дозвіл на виготовлення проектної документації на перепланування та влаштування автономного газового опалення квартири [ADDRESS] . Також з копії листа КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївської районної в місті Києві ради №100/43-1392 від 27 травня 2025 року встановлено, що квартира [ADDRESS] на підставі дозволу була відключена від централізованого опалення та постачання гарячої води в серпні 2005 року та після укладення співвласниками договору з ВАТ «КиївГаз» в ній було влаштовано індивідуальне газове опалення, встановлено прилад обліку газу. У зв`язку з від`єднанням вищезазначеної квартири від централізованого теплопостачання та гарячої води, переходом на автономне газове опалення, починаючи з вересня 2005 року, було припинено надання послуг з теплопостачання та гарячої води. Послуги з холодного водопостачання, водовідведення, електропостачання та утримання прибудинкової території надавались в попередньому обсязі і виставлялись до оплати власнику особового рахунку. На момент отримання відповідачем дозволу, чинними були Правила надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення № 1497 від 30 грудня 1997 року, відповідно до пункту 9 яких у разі відмови споживача від користування послугами з водо-, теплопостачання та водовідведення він має право розірвати договір та вимагати відключення відповідних мереж. При цьому, заборгованість за отримані послуги та витрати, пов`язані з відключенням, повинні бути відшкодовані споживачем у добровільному або судовому порядку. Згідно із статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. На час надання дозволу на встановлення індивідуального автономного опалення в квартирі [ADDRESS] (18 квітня 2005 року)була чинною постанова Кабінету Міністрів України № 1497 від 30 грудня 1997 року «Про затвердження Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення», яка втратила чинність 21 липня 2005 року, та надавала право споживачу відмовитися від послуги та відключитися від системи центрального опалення (п.9), однак, чинним на той час законодавством не було передбачено чіткого механізму та порядку відключення споживача від централізованого опалення. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що процедура відключення квартири відповідачів від мережі централізованого опалення, яка була врегульована Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, порушена не була, оскільки така процедура розпочалася у квітні 2005 року, тобто з дня отримання дозволу на таке відключення. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 27 лютого 2020 року у справі № 456/3896/16-ц. Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивач не спростував доводів відповідача [PERSON] щодо відключення квартири від теплопостачання та постачання гарячої води починаючи з вересня 2005 року, також не довів, що відключення від централізованого опалення квартири за адресою: [ADDRESS] , спричинило шкоду третім особам, порушило (негативно вплинуло) на роботу внутрішньобудинкових мереж, призвело до розбалансування будинку тощо. За таких обставин, суд доходить висновку, що відключення квартири за адресою: [ADDRESS] , від мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання не було самовільним, оскільки таке відключення було проведено у порядку встановленому на той час законодавством. Отже, судом встановлено, що послугами з централізованого постачання теплової енергії та гарячої води відповідачі не користуються, а тому у них відсутній обов`язок здійснювати оплату вартості теплової енергії та гарячої води теплопостачальній організації за спірний період, оскільки фактично ці послуги ними отримані не були. Доказів того, що вказана заборгованість виникла у відповідачів за опалення чи використання гарячої води в місцях загального користування у будинку, позивачем не надано. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог КП "Київтеплоенерго" про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з теплопостачання, постачання гарячої води, плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії та заборгованості за обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed