Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про скасування обтяження, що міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 8067827; зареєстровано: 14.10.2008 14:47:33 за номером 8067827 реєстратором: Державний нотаріальний архів в [ADDRESS] ; підстава обтяження: постанова, 5786 від 04.02.2004, Державна виконавча служба Кіровського району, 103; об`єкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис. Позов мотивовано тим, що 07 вересня 2006 року вона придбала квартиру у [PERSON] та [PERSON] , яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Дана угода була посвідчена приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Балик Т.М., реєстраційний номер 2858208. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано 11 жовтня 2006 року Комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об`єднання бюро технічної інвентаризації», записано у книгу № 151 під реєстраційним записом 21872. На момент посвідчення правочину не було виявлено жодної інформації про заборону відчуження цього об`єкта нерухомого майна. У січні 2022 року від державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Дніпро), їй стало відомо, що на вказану квартиру накладено арешт згідно ухвали Кіровського районного суду міста Кіровограда від 16.12.2003 року про арешт майна боржника, на все майно, що належить [PERSON] . Судом їй повідомлено, що в провадженні Кіровського районного суду міста Кіровограда перебувала цивільна справа №2-1428/2003 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором найму. Однак, станом на 06.11.2023 року матеріали справи знищено за закінченням терміну зберігання та надати копію ухвали про накладення арешту на квартиру не є можливим. На сьогодні в Єдиному реєстрі боржників відсутня інформація про внесення відомостей про неї, як боржника, виконавче провадження, де вона є боржником також відсутнє. На момент звернення до суду, будь-яких не погашених боргових зобов`язань не має. Таким чином, існуюча заборона на квартиру є незаконною та заважає їй реалізувати свої права власника цієї квартири, які гарантовані чинним законодавством.\~\~ Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 04 березня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с.30). Ухвалою Фортечного районного суду міста Кропивницького від 01 травня 2025 року у прийнятті заяви про визнання позовних вимог відповідачем по цивільній справі за позовом [PERSON] , до [PERSON] , про скасування обтяження на майно, відмовлено. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Призначено судове засідання (а.с. 43). Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 16), подав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 36), в якій також зазначено, що відповідачу не відомо про розгляд Кіровським районним судом міста Кіровограда цивільної справи № 2-1428/2003 про стягнення з нього боргу за договором найму. Розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача та його представника,оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до частини 4 статті 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до пункту другого частини першої статті 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (частина 1 та 2 статті 321 Цивільного кодексу України). Судом встановлено, що постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.01.2004 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції Жосан Л.В. при примусовому виконанні ухвали Кіровського районного суду міста Кіровограда від 13.12.2003 року накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] , заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON] (а.с. 26). Водночас, [PERSON] , [INFO] , яка внаслідок укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб повторно серії [NUMBER] від 23 жовтня 2012 року (а.с.22) у 2006 році за Договором купівлі-продажу квартири від 07.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Балик Т.М. зареєстрованого в реєстрі за № 3470 стала власницею квартири під номером [ADDRESS] . За змістом повідомлення Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Дніпро) № 159 від 05.01.2021 року перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень відносно боржника [PERSON] встановлено, що у відділі на виконанні відсутні виконавчі провадження в рамках винесеної постанови про арешт від 28.01.2004 року. В зв`язку з цим надати більш детальну інформацію не має можливості, оскільки виконавчі провадження знищені, згідно наказу Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 року «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить три роки. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно постанову про арешт майна боржника від 28.01.2004 року перенесено до Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області безпосередньо реєстратором даного архіву. Згідно постанови про арешт майна боржника від 28.01.2004 року арешт було накладено згідно ухвали Кіровського районного суду міста Кіровограда від 16.12.2003 року на все майно, що належить [PERSON] (а.с. 15). Відповідно до повідомлення Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Дніпро) № 114 від 05.01.2022 року перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень відносно боржника [PERSON] встановлено, що у відділі на виконанні відсутні виконавчі провадження в рамках винесеної постанови про арешт від 28.01.2004 року. В зв`язку з цим надати більш детальну інформацію не має можливості, оскільки виконавчі провадження знищені, згідно наказу Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 року «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить три роки (а.с. 14). В судовому засіданні позивач та її представник повідомляли суду, що під час укладення договору купівлі-продажу ніяких заборон на квартиру не було, однак вказане спростовується доданим до матеріалів справи витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 9017074 від 07.09.2006 року (а.с. 21). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 298890469 від 10.02.2022 року встановлено, що 11.10.2006 року квартира за адресою: [ADDRESS] внесена до єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, тип обтяження: арешт (архівний запис); реєстраційний номер обтяження 8067827, зареєстровано: 14.10.2008 14:47:33 за № 8067827 реєстратором: Державний нотаріальний архів в [ADDRESS] ; підстава обтяження: постанова, 5786, 04.02.2004, Державна виконавча служба Кіровоградського району, 103; об`єкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис (а.с.16-17). Отже, обтяження на квартиру за адресою: [ADDRESS] було і на момент укладення договору купівлі-продажу квартири від 07.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Балик Т.М. зареєстрованого в реєстрі за № 3470. Згідно повідомлення Кіровського районного суду міста Кіровограда № 01-42/151/2023 від 08.11.2023 року в провадженні Кіровського районного суду міста Кіровограда перебувала цивільна справа № 2-1428/2003 за позовом [PERSON] , до [PERSON] , про стягнення боргу за договором найму. Однак, станом на 06 листопада 2023 року матеріали вказаної вище справи знищено за закінченням термінів зберігання. Надати копію ухвали суду про накладення арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS] та повідомити в межах якої справи могла бути постановлена така ухвала є неможливим (а.с. 13). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 Цивільного кодексу України, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України). Частинами першою, третьою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статті 48 Цивільного процесуального кодексу України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, пункт 41). Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача. Суд зазначає, що відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Згідно з частинами 1, 2 статті 51 Цивільного процесуального кодексу України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 Цивільного процесуального кодексу України). Разом з тим, положеннями частини п`ятої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України на суд покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання (частина перша статті 196 Цивільного процесуального кодексу\~ України). Відповідно до частини першої статті 189 Цивільного процесуального кодексу України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті. Згідно з положеннями частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд, зокрема: вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань у разі складності справи) для розгляду справи по суті; встановлює порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання; може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті. Тлумачення статті 391 Цивільного\~ України свідчить, що негаторний позов це вимога власника (співвланика) про усунення перешкод. Негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, тобто при порушенні насамперед такої правомочностей власника, як користування та розпорядження своїм майном. Належним відповідачем у негаторному позові є особа, яка неправомірно перешкоджає власнику (співвласнику) користуватися та розпоряджатися своїм майном. Тому для задоволення вимог власника необхідно встановити факт об`єктивно існуючих неправомірних перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року в справі\~ № 545/1994/16-ц (провадження № 61-7605св21)). У пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справі від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» судам роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а відповідачами в справі є боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт на майно. Водночас, в даній справі відповідачем вказаний лише боржник, особа в інтересах якої накладено арешт позивачем до участі у справі не залучалась, хоча це питання обговорювалось під час підготовчого провадження. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Практика Верховного Суду при розгляді справи даної категорії вказує на те, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно з частиною першою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій\~ статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Частиною другою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Отже враховуючи вищевикладені вимоги, однієї з підстав зняття арешту з майна боржника це є відсутність будь-яких грошових зобов`язань, або у разі погашення заборгованості в повному обсязі. При цьому, відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] , до [PERSON] , про скасування обтяження на майно необхідно відмовити, оскільки, крім боржника, позивачем не пред`явлено вимоги до особи, в інтересах якої накладено арешт. У цій справі процесуальне питання стосується не неналежності відповідача, а не залучення іншого співвідповідача (кредитора). Вирішення позову без залучення кредитора за заявленими позовними вимогами й зазначення певних обставин щодо цього, зокрема, що його права не порушені, тощо, порушує права не лише позивача, а й відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19 (провадження № 61-11144св22), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року в справі № 363/2300/20 (провадження № 61-6922св23), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21 (провадження № 61-6090св23)). Крім того, позивачем не доведена відсутність будь-яких грошових зобов`язань, що є однієї з підстав зняття арешту з майна боржника. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати у зв`язку з відмовою у задоволенні позову покладаються на позивача. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed