Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

27.03.2025 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана позовна заява, в якій представник позивача просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 103\~009,61 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2\~422,40 грн. В обґрунтування позову вказано, що між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитні договори: 05.11.2019 року - кредитний договір за №2001442852801, за яким позичальниці видано кредит на суму 49\~999,54 грн.; 16.07.2021 року - кредитний договір за №1001918926801, за яким позичальниці видано кредит на суму 20\~000 грн. Відповідачка не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином протягом довготривалого строку. Заборгованість відповідачки перед позивачем, станом на 10.01.2025 року склала: по кредитному договору від 05.11.2019 року за №2001442852801 74\~839,06 грн., з яких: 49\~999,54 грн. заборгованість за кредитом; 24 839,52 грн. заборгованість процентами; 0 грн. заборгованість за комісією; по кредитному договору від 16.07.2021 року за №1001918926801 28\~170,55 грн., з яких: 16\~110,43 грн. заборгованість за кредитом; 3,67 грн. заборгованість процентами; 12\~056,45 грн. заборгованість за комісією. Таким чином, загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам, станом на 10.01.2025 року склала 103 009,61 грн. Позивач направив письмові вимоги (повідомлення) відповідачці на адресу місця її проживання, яку вона зазначила у анкеті на отримання кредитів, однак у наданий строк заборгованість відповідачкою погашена не була. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 14.04.2025 року по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 27.05.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з`явився, при цьому в прохальній частині позовної заяви просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, крім того повідомлялась через офіційний портал «Судова влада України» веб-сторінку Вишгородського районного суду Київської області, причини неявки суду невідомі, а тому суд, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідачки. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. 07.07.2025 року відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України - у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. А відтак, оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного: Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Так, судом встановлено, що 05.11.2019 року [PERSON] звернулася до АТ «ПУМБ» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву за №2001442852801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 8). Згідно з умовами заяви: тип кредиту кредитна лінія, сума 20\~000 грн., строк кредитування 12 місяців (зі спливом вказаного строку продовжується кожен раз на такий самий спосіб у разі відсутності заперечень будь-якої зі сторін), мета отримання кредиту загальні споживчі цілі, в тому числі для оплати за договором страхування, спосіб та строк надання кредиту шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії в межах встановленого кредитного ліміту на картковому рахунку з дня прийняття рішення банком, тип процентної ставки фіксована, стандартна процентна ставка 47,88% річних. Також, 05.11.2019 року [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту, в якому наведено основні умови кредитування (а.с. 8 (на звороті)). За умовами заяви за №2001442852801 [PERSON] просила відкрити на її ім`я поточний рахунок за № [NUMBER] та надати кредитну карту. З Довідки про збільшення кредитного ліміту по договору за №2001442852801 від 05.11.2019 року вбачається, що 05.11.2019 року на рахунок [PERSON] встановлено кредитний ліміт у розмірі 20\~000 грн., який за період з 29.05.2020 року по 27.02.2022 року збільшено до 50\~000 грн., а 16.03.2022 року зменшено до 49\~999,54 грн. (а.с. 36). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 10.01.2025 року сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором за №2001442852801 становить 74 839,06 грн., з яких: 49 999,54 грн. заборгованість за кредитом; 24 839,52 грн. заборгованість процентами; 0 грн. заборгованість за комісією (а.с. 39-40). Крім того, 16.07.2021 року [PERSON] звернулася до АТ «ПУМБ» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву за №1001918926801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 11-12). Згідно з умовами заяви: цільове призначення а) загальні споживчі цілі, б) сплата разової комісії банку; сума 20\~000 грн.; строк 36 місяців; розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99 %; розмір процентної ставки 0,01% річних; разова комісія 0,00% від суми кредиту + 0,00 грн.; схема повернення кредиту ануїтетна (рівними платежами); спосіб надання банківський переказ на рахунок [NUMBER] . Згідно графіку платежів, що наведений у заяві: реальна річна процентна ставка 72,1906 %, загальні витрати за споживчим кредитом 21\~530,83 грн., загальна вартість кредиту 41\~530,83 грн. Також, 16.11.2021 року [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту, в якому наведено основні умови кредитування (а.с. 12 (на звороті)). Згідно платіжної інструкції за №TR.50757314.83942.8810 від 16.11.2021 року АТ «ПУМБ» перерахувало на рахунок [PERSON] грошові кошти у розмірі 20 000 грн., в рахунок надання кредитних коштів за договором за №1001858229101 від 16.04.2021 року (а.с. 36 (на звороті)). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 10.01.2025 року сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором за №1001858229101 становить 28 170,55 грн., з яких: 16 110,43 грн. заборгованість за кредитом; 3,67 грн. заборгованість процентами; 12 056,45 грн. заборгованість за комісією (а.с. 37-38). Факт користування відповідачкою кредитними коштами, також підтверджується випискою/особовим рахунком в період з 16.07.2021 року по 01.02.2025 року (а.с. 41-45). 13.01.2025 року АТ «ПУМБ» на адресу [PERSON] надіслано письмові вимоги (повідомлення) про виконання зобов`язання щодо погашення заборгованості по кредитним договорам в загальному розмірі 103\~009,61 грн. (а.с. 33 (на звороті) - 35). Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як вбачається зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено порушене право позивача, що підлягає захистові шляхом примусового виконання грошового зобов`язання. Вирішуючи питання про визначення розміру стягнення, суд виходить зі змісту позовних вимог та наданих суду розрахунків по кредитними договорами, зокрема: за кредитним договором за №2001442852801 від 05.11.2019 року заборгованість [PERSON] складає 74 839,06 грн., з яких: 49 999,54 грн. заборгованість за кредитом; 24 839,52 грн. заборгованість процентами; 0 грн. заборгованість за комісією та за кредитним договором за №1001858229101 від 16.07.2021 року заборгованість [PERSON] складає 28 170,55 грн., з яких: 16 110,43 грн. заборгованість за кредитом; 3,67 грн. заборгованість процентами; 12 056,45 грн. заборгованість за комісією, які сумнівів у суду не викликають, доказів на спростування наданих позивачем розрахунків заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом відповідачкою суду не надано. Зокрема, не надано інші розрахунки, які б спростовував нарахування позивача. Таким чином, суд вбачає наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржниці заборгованості за кредитним договором за №2001442852801 від 05.11.2019 у розмірі 74 839,06 грн., з яких: 49 999,54 грн. заборгованість за кредитом; 24 839,52 грн. заборгованість процентами; 0 грн. заборгованість за комісією, а також та за кредитним договором за №1001858229101 від 16.07.2021 року у розмірі 16\~114,10 грн., з яких: 16 110,43 грн. заборгованість за кредитом; 3,67 грн. заборгованість процентами. Разом з цим, в задоволенні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості по комісії за кредитним договором за №1001858229101 від 16.07.2021 року в розмірі 12 056,45 грн. слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. 10.06.2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 року за №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 року за №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до ч. 2. ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч. 5 ст. 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі за №496/3134/19 зроблено висновок, що відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» - умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Велика Палата Верховного Суду в п. 32.8 вказаної постанови дійшла висновку про недопустимість встановлення щомісячної плати за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а тому відповідне положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. В постанові Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі за №363/1834/17 (п.п. 29-31) зроблено висновок про те, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя ст. 55 Закону за №2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.12.2019 року у справі за №524/5152/15-ц не відступив від висновків, сформульованих у постанові від 10.10.2019 року у справі за №718/194/17, і виснував, що положення укладеного 28.05.2008 року кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними. Встановлення невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння коштами споживача як слабкої сторони, яка має право на особливий правовий захист у відповідних відносинах. Отже, такі умови договору порушують публічний порядок (стаття 228 ЦК України). У постанові від 27.05.2020 року у справі за №667/10018/15-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду виснував про те, що з огляду на зміст приписів ч. 1 та ч. 2 ст. 228 ЦК України умова кредитного договору про додаткову сплату позичальником на користь кредитора під час надання кредиту комісії за розрахунково-касове обслуговування позичкового рахунку є нікчемною. Вказаний платіж є платою за послугу банку, вимагати придбання якої забороняла ч. 3 ст. 55 Закону за №2121-III. Тому така умова договору порушує публічний порядок. Судом встановлено, що при укладанні з відповідачем кредитного договору за №1001918920801 від 16.07.2021 року банком передбачено комісію за обслуговування кредиту в розмірі 2,99 % від суми кредиту, що становить 12 056,45 грн., які позичальниця [PERSON] повинна сплачувати щомісячно, згідно затвердженого графіку. Відтак, вказані умови договору є явно несправедливими, спрямованими на незаконне заволодіння коштами споживача, як слабкої сторони, яка має право на особливий правовий захист у цих правовідносинах. Таким чином, враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку в розмірі 2,99% щомісячно в розмірі 12 056,45 грн., суд приходить до висновку, що положення п. 4 кредитного договору, укладеного між АТ «ПУМБ» та [PERSON] , щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором слід визнати нікчемними за ініціативою суду за правилами ч. 2 ст. 215, ч. 5 ст. 216, ст. 228 ЦК України, що повністю ґрунтується на зазначених вище правових висновках Верховного Суду, оскільки вказані умови договору порушують публічний порядок (ст. 228 ЦК України) і спрямовані на заволодіння коштами споживача. Оскільки умова кредитного договору про встановлення комісії за ініціативою суду визнана нікчемною, підстав для стягнення заборгованості по комісії в розмірі 12 056,45 грн., суд не вбачає, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовну заяву АТ «ПУМБ» задоволено частково, суд, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідачки в сумі 2\~138,88 грн., виходячи з розрахунку: 90\~953,16 грн. (розмір задоволених позовних вимог) ? 2\~422,40 грн. (сума сплаченого судового збору) : 103\~009,61 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 2\~138,88 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial