Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

22.06.2023 до Бахмацького районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява [PERSON] (далі - Позивач) до [PERSON] (далі - Відповідач-1), [PERSON] (далі - Відповідач-2), [PERSON] (далі - Відповідачка-3), третя особа - Бахмацька державна нотаріальна контора (далі - Третя особа) про визнання угоди недійсною та визнання права власності на 1/2 частину будинковолодіння. Позовна заява була передана на розгляд судді Роздайбіді О.В., якою відповідно до ухвали від 01.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 17.08.2023. У ході підготовчого провадження згідно з ухвалою від 17.10.2023 позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків. Після усунення недоліків, згідно з ухвалою від 02.11.2023 судом було прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог. Також, у ході підготовчого провадження відповідно до ухвали суду від 30.11.2023 у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі; відповідно до ухвали від 11.04.2024 провадження у справі поновлено та призначено підготовче засідання на 02.05.2024; відповідно до ухвали від 02.05.2024 призначено комісійну судову почеркознавчу експертизу і провадження у справі зупинено; ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 11.09.2024 вищевказана ухвала суду від 02.05.2024 про призначення комісійної судової почеркознавчої експертизи була скасована і справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції; згідно з ухвалою від 26.09.2024 провадження у справі було поновлено та призначено підготовче засідання на 30.10.2024; 08.01.2025 підготовче провадження у справі було закрито і справу призначено до судового розгляду по суті на 05.02.2025; згідно з ухвалою від 05.02.2025 розгляд справи відкладений до 03.03.2025. На підставі розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ №19 від 24.02.2025, у зв`язку із відрядженням судді Роздайбіди О.В. до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області, відповідно до п.2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначений повторний автоматизований розподіл судової справи №728/1601/23 та передано вказану справу на розгляд судді Лободі Н.В. Позов, з урахуванням збільшення позовних вимог, мотивований тим, що [INFO] померла дружина Позивача та мати Відповідачів - [PERSON] , з якою Позивачем у період шлюбу було придбано нерухомість в [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] . Позивач вирішив відмовитись від своєї частини спадщини на користь Відповідачів. У нотаріальній конторі він фактично знаходився у коридорі, до нотаріуса у кабінет не заходив, діти винесли йому на підпис документ та пояснили, що це заява про відмову від частки у спадщині, яку Позивач підписав. Документи на будинок Відповідачі забрали собі, він довіряв дітям, нічого не підозрюючи продовжував проживати у будинку і згодом запросив до себе проживати [PERSON] та мав намір з нею одружитися. Однак, коли про це дізналися Відповідачі, то приблизно у 2009-2010 роках почали негативно ставитись до [PERSON] , заперечували її право на проживання у будинку, вказавши, що весь дім належить їм. Даний факт занепокоїв та насторожив Позивача, однак він, будучи упевненим у тому, що є власником 1/2 частини будинку, від якої не відмовлявся, проконсультувавшись з юристом, заспокоївся, однак після цього він та [PERSON] переїхали проживати в с.Стрільники. При цьому, Позивач продовжував доглядати за будинком в м.Бахмач, проводив роботи по газифікації, водопостачанню, оплачував комунальні послуги. Про те, що він не має жодних прав на будинок Позивач дізнався наприкінці квітня 2023 року, коли в черговий раз навідався до будинку та зустрів там Відповідача [PERSON] , який у категоричній формі заборонив йому приходити у будинок, заявивши, що його майна у будинку не має. Після цього, Позивач з приводу роз`яснення даного питання звернувся до нотаріальної контори та до Відповідачів, однак жодних правовстановлюючих документів стосовно себе від них не отримав і за захистом свої прав звернувся до суду з даним позовом. У ході розгляду справи, з матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Позивачу стало відомо, що на підставі його заяви про відмову від частини спадщини та від належної йому 1/2 частини будинку з надвірними будівлями та спорудами, яка є сфальсифікована, Відповідачі у рівних частинах, по 1/3 кожен, набули право власності на житловий будинок в [ADDRESS] , про що вказує свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.03.2003 №711. У зв`язку з вищевказаними обставинами, Позивач просить суд визнати недійним правочин його відмови від належної йому 1/2 частини спільного з [PERSON] будинку, повернувши сторони до попереднього стану, шляхом скасування свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.03.2003, зареєстрованого в державному реєстрі за №711 та визнати за ним право власності на 1/2 частину будинку та надвірних будівель, що розташовані в [ADDRESS] . Згідно з ухвалою від 24.02.2025 дана справа була прийнята до провадження суддею Лободою Н.В. та призначено підготовче засідання на 19.03.2025. 19.03.2025 підготовче засідання було відкладено до 17.04.2025 у зв`язку із задоволенням клопотання представника Відповідача [PERSON] - адвоката Ковалюха В.М. про відкладення розгляду справи з огляду на неможливість з`явитися до суду. 17.04.2025 підготовче засідання було відкладено до 01.05.2025 у зв`язку з наданням Позивачу можливості укласти угоду з іншим адвокатом, оскільки його правовідносини з адвокатом Філіповим А.М., який приймав участь у справі, припинилися. 01.05.2025 підготовче провадження було закрито і справу призначено до судового розгляду по суті на 20.05.2025. 20.05.2025 розгляд справи був відкладений до 24.06.2025 для надання сторонам можливості врегулювати спір у позасудовому порядку. 24.06.2025 розгляд справи був відкладений до 10.07.2025 за клопотанням Відповідачки [PERSON] для надання їй можливості скористатись правничою допомогою. 10.07.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та у порядку абз.2 ч.1 ст.244 ЦПК України відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 17.07.2025. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити з викладених у ньому підстав. Окрім того, представник Позивача додатково пояснив, що Позивач після смерті своєї дружини [PERSON] почав спільно проживати у спірному будинку з [PERSON] , з якою хотів зареєструвати шлюб, однак Відповідачі дізналися про це і почали погано ставитись до [PERSON] , у зв`язку з чим він та [PERSON] з м.Бахмач переїхали жити в с.Стрільники. У квітні 2023 року Позивач навідався до свого будинку в м.Бахмач, однак Відповідач [PERSON] не впустив його та повідомив, що він не має на будинок жодних прав. Саме тоді Позивачу стало відомо, що свідоцтво про право на спадщину у виді всього будинку видане на ім`я Відповідачів. У нотаріальній конторі він дізнався про те, що ніби-то, написав відмову від прав на будинок на користь Відповідачів, однак виходячи із висновку експерта підпис у заяві про відмову належить не Позивачу. Просив позов задовольнити та стягнути з Відповідачів понесені Позивачем судові витрати. Відповідач-1 [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі та пояснив, що Позивач є його батьком і після смерті матері він добровільно відмовився від своєї частини будинку на користь нього та Відповідачів 2, 3. При цьому, ініціатором відмови був сам Позивач; він сам все підписував. У них всіх були нормальні стосунки, вони піклувалися про батька, возили його на лікування. Відповідач-1 запевнив, що особисто не був присутній у нотаріуса при оформленні спадщини після смерті матері, він надав довіреність для оформлення спадкових прав Відповідачці-3. На даний час у спірному будинку ніхто не проживає. Відповідач-2 доглядає за будинком. Вимоги Позивача вважає такими, що не підлягають задоволенню; відзиву на позов не подав. Відповідач-2 [PERSON] та його представник адвокат Ковалюх В.М. у судовому засіданні позов не визнали, підтримали доводи поданого на позов відзиву, які зводяться до того, що обставини, які викладені у позовній заяві щодо порушення закону при підписанні Позивачем заяви про відмову у нотаріуса нічим не підтверджені. До того ж, у позовній заяві вказано, що десь в 2009-2010 роках всі троє дітей почали говорити, що весь дім належить їм, тобто про можливе порушення своїх прав Позивач дізнався 14 років тому, що свідчить про пропуск ним строку позовної давності, який Відповідач-2 та його представник просять застосувати та відмовити у позові. Окрім того, Відповідач-2 у судовому засіданні пояснив, що через короткий термін після смерті матері батько зібрав його та Відповідачів 1, 3 та повідомив, що має намір співмешкати з [PERSON] і запропонував оформити права на будинок на трьох Відповідачів. Позивач особисто був у нотаріальній конторі. Про те, що він не є власником будинку знав з самого початку своєї відмови від належної йому частини і просив не говорити про це [PERSON] . Однак, коли [PERSON] дізналася про те, що батько не власник будинку, то почала влаштовувати скандали і поїхала жити до себе в село. Після цього у батька з`явилася інша жінка, з якою він прожив 9 років і жодних проблем з будинком не виникало. Однак, коли дана жінка пішла від батька, то він знову повернувся до [PERSON] і знову почало підніматися питання про права на будинок. Відповідач-2 запевнив, що ніхто Позивача з будинку не виганяв, він сам поїхав до [PERSON] в с.Стрільники. Відповідач-2 наглядав за будинком, ремонтував його, у 2002 році був проведений газ. У відповіді на відзив Відповідача-2 Позивач просив відхилити даний відзив, який сформований як «негативний доказ». Відповідачка-3 [PERSON] у судовому засіданні позов також не визнала та пояснила, що після смерті матері батько зібрав її та Відповідачів 1, 2 та повідомив, що має намір одружитися, однак, щоб нова дружина не претендувала на його майно запропонував переоформити право власності на будинок на всіх Відповідачів. Він сам ініціював дане переоформлення. При цьому, нотаріус все роз`яснила Позивачу, він їй говорив, що бажає, щоб будинок належав його дітям, розумів, що відмовляється від своїх прав на будинок. Окрім того, Відповідачка-3 пояснила, що після оформлення документів у нотаріуса, Позивач віддав їй вказані документи, щоб приховати свою відмову від будинку від співмешканки. У позові просила відмовити; відзиву на позов не подала. Представник Третьої особи у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, у вирішенні спору поклалася на розсуд суду, письмових пояснень щодо позову до суду не направила. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що після смерті [PERSON] Позивач, який є її двоюрідним братом, на початку 2003 року написав відмову від своєї частини будинку на користь Відповідачів. У 2003 році Позивачу було відомо, що будинок належить дітям. Поки Позивач не почав проживати з [PERSON] все було спокійно. Стосунки між Позивачем і Відповідачами були добрі. Окрім того, вона спілкувалась з [PERSON] на святкуванні його 80 річчя у ресторані, тоді він теж знав, що відмовився від будинку на користь дітей. Особисто документів про відмову [PERSON] від належної йому частини будинку на користь Відповідачів свідок не бачила. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною Відповідача-2 і їй добре відомо, що Позивач добровільно погодився на відчуження свої частини будинку на користь Відповідачів і приховував цей факт від своєї співмешканки [PERSON] , просив їй про це не говорити, щоб вона його не покинула. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що була присутня на поминках [PERSON] через півроку після її смерті, де Позивач говорив, що відмовляється від своєї частини будинку на користь Відповідачів. Раніше, одразу після похорону дружини, він теж про це говорив. Газ у будинку був проведений ще за життя [PERSON] . Через деякий час після смерті [PERSON] . Позивач почав проживати у будинку з [PERSON] , а потім з іншою жінкою. На даний час він знову проживає з [PERSON] в с.Стрільники. Останні років 5 Позивач у будинку не проживає. Окрім того, свідок повідомила, що Позивач скаржився їй на дітей, говорив, що вони вигнали його з хати. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона з 1977 року є сусідкою Позивача і їй добре відомо, що він ще у 2003 році знав, що відмовився від своєї частини будинку на користь дітей. На даний час Позивач у будинку не проживає, виїхав в с.Стрільники. Перешкод у проживанні у будинку для нього не було. Іноді він приїздив до будинку, свідок бачила його автомобіль. Звідки свідку відомо про те, що Позивач відмовився від своєї частини будинку на користь дітей вона не пам`ятає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є зятем Позивача і йому добре відомо, що його тесть добровільно після смерті тещі відмовився від будинку на користь своїх дітей, а тепер хоче забрати його назад. Свідок запевнив, що особисто привозив тоді дружину до нотаріуса і вона говорила йому, що батько відмовився від будинку. Особисто він до нотаріуса не заходив. Позивач теж неодноразово говорив, що подарував дітям будинок. Спірних питань між Позивачем та Відповідачами з цього приводу не виникало. Позивач продовжував проживати у будинку. На даний час він пішов проживати до іншої жінки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що Позивач є її дядьком і їй не зрозуміло чому він так себе поводить. Після смерті дружини він привів [PERSON] , однак коли вона дізналася, що будинок не належить Позивачу, то покинула його і поїхала додому. Після цього Позивач почав проживати ще з однією жінкою і про будинок ніхто не згадував. На даний час [PERSON] знову повернувся до [PERSON] і знову виникла суперечка за будинок. Позивач боявся, щоб [PERSON] не забрала у нього будинок і спочатку приховував від неї, що не є власником. Свідок запевнила, що Позивач про це говорив їй у 2004-2005 роках. Останні років 5 Позивач проживає у с.Стрільники. Заслухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, розглядаючи позов у межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що з 1982 року зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання Позивача є [ADDRESS] (т.1 а.с.7-8). [INFO] померла дружина Позивача та мати Відповідачів - [PERSON] (т.1 а.с.9, 10, 101 - 103 зворотна сторона). У шлюбі з [PERSON] . Позивач перебував з 1966 року (т.1 а.с.9). Під час шлюбу з Позивачем [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку від 23.11.1970 набула право власності на житловий будинок [ADDRESS] , який був збудований у 1973 році (т.1 а.с.9, 104 -106). Згідно з копією спадкової справи №96/2003, заведеної Бахмацькою районною державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися Відповідач-2 (26.02.2003) та Відповідачка-3, яка також діяла за довіреністю від імені Відповідача-1 (25.02.2003) (т.1 а.с.98, 99, 110). Окрім того, у спадковій справі наявна заява №108 від 17.02.2003, подана від імені [PERSON] , у якій він повідомляє, що є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] і відмовляється від належної йому частки у спадковому майні померлої [INFO] [PERSON] та від частки у спільному майні, набутому за час шлюбу, на користь дітей - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.100). 20.03.2003 Бахмацькою державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстроване в реєстрі за №1-711 і згідно з яким спадкоємцями майна [PERSON] , померлої [INFO] , є дочка [PERSON] , син [PERSON] та син [PERSON] в рівних частинах. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво складається із жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , грошових збережень з відповідними процентами, компенсаційних сертифікатів, компенсаційних рахунків, що знаходяться в Бахмацькому ощадному банку №3049 на рахунку № [NUMBER] , [NUMBER] та належало померлій на підставі ощадних книжок вищевказаного банку та гаража, що знаходиться в [ADDRESS] (т.1 а.с.110 зворотна сторона). Згідно з Інформацією з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.10.2023, право власності на об`єкт нерухомості - будинок, розташований в [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину №1-711 від 20.03.2003, виданого Бахмацькою державною нотаріальною конторою, в рівних частинах, по 1/3, зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.96). Згідно з Додатком до розпорядження Бахмацького міського голови №110 від 07.12.2015, [ADDRESS] (т.1 а.с.18). У заявах від 01.06.2023 Позивач повідомив Відповідачів, що під час оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] він відмовився від своєї частки у спадщині, однак жодним чином не відчужував своєї частини майна і звернувся до кожного з Відповідачів з проханням направити йому копії правовстановлюючих документів на володіння їх частками будинку [ADDRESS] (т.1 а.с.11-13). Також, у заяві від 26.05.2023 Позивач звертався до АТ «Чернігівгаз» з приводу надання інформації щодо його правовідносин з вказаним товариством, укладення договору у 2003-2004 роках та щодо сплати ним коштів за користування газом, на яку отримав відповідь від 02.06.2023 №140-Лв-7560-0623 (т.1 а.с.14, 19-26). З рахунку за розподіл (доставку) природного газу за жовтень 2022, за адресою [ADDRESS] вбачається, що він направлений на ім`я Позивача (т.1 а.с.17). У повідомленні Бахмацької державної нотаріальної контори від 16.05.2023 №566/02-14 Позивачу було роз`яснено, що спадкова справа після смерті [PERSON] передана на зберігання до державного нотаріального архіву Чернігівської області і в разі порушення його права на отримання свідоцтва про право власності на майно, яке було придбане під час шлюбу із спадкодавцем, він може звернутися до суду (т.1 а.с.15). Згідно з висновком експерта від 13.03.2024 №СЕ-19/125-24/31-ПЧ підпис під заявою у графі «Підпис» у заяві про відмову від спадщини за №108 у спадковій справі №96 від 17.02.2003, поданої до Бахмацької державної нотаріальної контори громадянином [PERSON] , виконаний не [PERSON] , а іншою особою; досліджувані рукописні записи, розміщені з лицевої та зворотної сторін у заяві про відмову від спадщини за №108 у спадковій справі №96 від 17.02.2003, поданої до Бахмацької державної нотаріальної контори громадянином [PERSON] , виконані не [PERSON] , а іншою особою; даний текст заяви виконаний іншою особою; підпис у заяві від імені [PERSON] виконаний іншою особою (т.1 а.с.211- 222). Отже, виходячи із встановлених судом обставин, право власності [PERSON] на спірну нерухомість виникло у 1970 році у період шлюбу з Позивачем, тобто під час дії Кодексу про шлюб та сім`ю України 1969 року, тому порядок набуття спільного майна та його правовий режим визначається за нормами діючого на той час законодавства, яке ці відносини регулює. Положеннями ст.22 КпШС, який діяв на час набуття Позивачем та його дружиною права власності на спірну нерухомість визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Виходячи з положень ст.28 КпШС, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Оскільки [PERSON] та [PERSON] на час набуття права власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , перебували у шлюбі, то вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя і в рівних частинах належить Позивачу та [PERSON] , яка померла у 2002 році. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, у тому числа на належну їй 1/2 частину житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . Згідно з положеннями ч.1 ст.529 ЦК УРСР у редакції станом на час смерті [PERSON] та виникнення правовідносин між сторонами, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Положеннями статті 553 ЦК УРСР, у редакції станом на час виникнення правовідносин між сторонами, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь із спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Виходячи із статті 560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержатти в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Положеннями п.4 Перехідних положення Цивільного кодексу України від 16.01.2003 визначено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Права та обов`язки сторін у даній справі виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, але продовжують існувати після набрання ним чинності. У даній справі Позивач оспорює заяву, яка подана до нотаріуса в частині відмови від належної йому частини спільного сумісного майна, яка викладена у заяві про відмову від частини спадщини після смерті [PERSON] , мотивуючи тим, що він таку заяву не підписував, від своєї частини спільного сумісного майна не відмовлявся, з нотаріусом з цього приводу не спілкувався, у зв`язку з чим просить визнати її недійсною. При цьому, вказану заяву в частині відмови від своєї частини спадкового майна після смерті [PERSON] . Позивач не оспорює, хоча, виходячи із висновку експерта, підпис у заяві [PERSON] не належить. Виходячи з предмету і підстав заявленого позову, з`ясування питання ідентифікації виконавця підпису у зазначеній заяві при проведенні судової почеркознавчої експертизи має визначальне значення для встановлення обставин справи та є способом реалізації основоположних засад цивільного судочинства змагальності сторін, доведеності та переконливості їх доводів та доказів перед судом. Тлумачення пунктів 4 і 5 частини 3 статті 175 ЦПК України дає підстави для висновку, що підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, а предмет позову - це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Таку правову позицію неодноразово висловлював Верховний Суд у своїх рішеннях з даного питання. Якщо проаналізувати чинну судову практику щодо оскарження правочинів та актів індивідуальної дії, які порушують цивільне право (зокрема, рішень органів влади про передачу майна у власність), то захист права, порушеного правочином, здійснюється у спосіб визнання його недійсним, а стосовно актів індивідуальної дії - шляхом їх скасування, при цьому результат таких судових рішень у обох випадках однаковий - відсутність будь-яких правових наслідків недійсного правочину (стаття 216 ЦК України) та скасованого акту. У даному випадку, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, беручи до уваги доводи Позивача та висновок почеркознавчої експертизи, суд приходить до висновку про те, що право Позивача було порушене у 2002 році і може бути захищене та відновлене в обраний Позивачем спосіб з урахуванням вищевказаних висновків щодо застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Разом з тим, слід звернути увагу, що Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Зокрема, до правових наслідків порушення права власності застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у ст.261 ЦК України. Відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст.267 ЦК України). Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. У даному випадку судом встановлено, що на те, що Позивач про своє порушене право, тобто про те, що він не є власником будинку з тих чи інших причин, знав або повинен був дізнатися з 2002 року, вказують як покази допитаних у судовому засіданні свідків, які входять до близького оточення Позивача, так і той факт, що після смерті своєї дружини у 2002 році Позивач не оформив на себе свою частку у праві власності на житловий будинок, набутий у шлюбі з [PERSON] , хоча не був позбавлений права та можливості цього зробити. Окрім того, у позовній заяві Позивачем зазначено, що у 2009-2010 роках Відповідачі вказували йому, що весь дім належить їм. Тобто, виходячи із даних доводів позову, питання порушення його права власності було озвучене Позивачу Відповідачами у 2009 - 2010 роках. Проте, демонструючи оточуючим своєю поведінкою обізнаність про належність будинку дітям з моменту смерті дружини, тобто з 2002 року (не звернувся до нотаріуса про видачу йому свідоцтва про право власності на 1/2 частку, стверджував у спілкуванні з рідними та близькими, що будинок належить дітям), додатково отримавши інформацію про те, що весь будинок належить Відповідачам у 2009-2010 роках, знаючи, що він не підписував у нотаріуса жодних заяв, Позивач лише у 2023 році звернувся до суду з даним позовом, у якому просить захистити і відновити його порушене право. У свою чергу Відповідач-2 та його представник просили застосувати у даній справі позовну давність та відмовити Позивачу у позові. З огляду на вищевикладене, встановивши, що позов є доведений, однак до суду Позивач звернувся із значним пропуском позовної давності, яка до того ж, сплинула до введення в Україні карантинних обмежень та воєнного стану, за наявності заяви Відповідача-2 та його представника про застосування позовної давності та відсутності заяви Позивача та його представника про її поновлення із зазначенням відповідних доказів поважності причин її пропуску, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у позові. У зв`язку з відмовою у позові з Позивача на користь Відповідача-2 підлягають стягненню понесені останнім судові витрати на правничу допомогу в сумі 5000.00 грн., які належним чином оформлені документально. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved