Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (далі\~ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ») звернулося до суду з позовом до\~\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 07.02.2020 між відповідачем та товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» (далі - ТОВ «ЗАЙМЕР») в електронній формі був укладений кредитний договір про надання фінансового кредиту №111017, відповідно до умов якого [PERSON] у безготівковій формі, шляхом перерахування за реквізитами платіжної карти надано кредит у розмірі 2 000 гривень, строком на 18 днів, відсотки на користування кредитом за стандартною процентною ставкою становлять 2% в день. 28 жовтня 2021 року між ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та ТОВ «ЗАЙМЕР» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» за плату відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021від 28 жовтня 2021 року\~ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 111017 віл 07.02.2020 у розмірі 9760 грн, з яких: заборгованість за сумою боргу\~2\~000 грн, заборгованість за процентами\~7760 грн. З урахуванням викладеного, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» просило стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості за договором, а також судові витрати, у виді сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10500 грн. Ухвалою суду від 13.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими документами направлялась на адресу реєстрації відповідача та отримана адресатом 29.05.2025. Відзиву на позовну заяву, заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини. 07.02.2020 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №111017 (далі - Договір), який останнім підписано електронним підписом - одноразовим ідентифікатором «КL5675», за яким товариство надало клієнту фінансовий кредит у розмірі 2000,00 грн на умовах строковості, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором (п. 1.1 Договору). Кредит надається строком на 18 днів, тобто до 24.02.2020. Строк дії договору 18 днів, але в будь-якому випадку, договір діє до повного його виконання сторонами (п. 1.2 Договору). За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730 % річних від суми кредиту, в розрахунку 2% на добу. Процентна ставка\~фіксована (п. 1.3 Договору). Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки [NUMBER] , вказаної Клієнтом (п.1.4,7 Договору) Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (п. 2.1, 2.3 Договору). Клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення Кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту (п.п.3.3.3 п. 3.3 Договору). Відповідно до інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» 07 лютого 2020 року перераховано кошти в розмірі 2 000 грн, на платіжну карту № [NUMBER] . Зазначені реквізити банківської карти № [NUMBER] в довідці ТОВ «ФК ТОВ «Платежі Онлайн» співпадають із банківськими реквізитами карти відповідача, вказаними останнім у договорі про надання фінансового кредиту від 07 лютого 2020 року. 28 жовтня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» передає (відступає) ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату, а ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» приймає належні ТОВ «ЗАЙМЕР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості), які визначені у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року від ТОВ «ЗАЙМЕР» до ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 111017 на загальну суму 9760,00 гривень . Також позивач додає до позову вимогу про виконання зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту №111017 від 07 лютого 2020 року на загальну суму 9760,00 грн., від 12 листопада 2021 року, адресовану ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» для [PERSON] . В той же час, належних доказів надіслання та отримання даної вимоги відповідачем матеріали справи не містять. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 04.12.2024 загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 9760 грн, з яких: 2000 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 7760 грн - прострочена заборгованість за процентами. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Стосовно правонаступництва за зобов`язаннями. Згідно з\~статтею 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до\~статті 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога),а також право вимоги, яке виникне в майбутньому(майбутня вимога) (частина1 статті 1078 ЦК України). Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується\~факт\~переходу права грошової вимоги від первісного кредитора ТОВ\~«ЗАЙМЕР» до позивача ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за договором про надання фінансового кредиту №111017, укладеним між [PERSON] та ТОВ «ЗАЙМЕР». Стосовно стягнення заборгованості за кредитним договором. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1\~ст. 1048 ЦК). Згідно з частиною першою, третьою статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Враховуючи положення ч.1\~ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. У\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Також, відповідно до ч. 1, 2\~ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Суд установив, що між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №111017 від 07 лютого 2020 року в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем). Відповідно до умов договору ТОВ «ЗАЙМЕР» надало відповідачу кошти в сумі 2 000 грн строком на 18 днів, а останній зобов`язався повернути кошти та сплатити відсотки за користування ними, розмір яких визначений договором. 07 лютого 2020 року кредитні кошти були перераховані відповідачу. Отже, факт отримання відповідачем коштів у ТОВ «ЗАЙМЕР» суд вважає доведеним, вказаних обставин відповідач не спростувала. У подальшому позивач ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набув права грошової вимоги до боржника\~\~ [PERSON] за вказаним договором. Статтею 251 ЦК України\~встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до\~статті 252 ЦК України\~строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За змістом частини першої\~статті 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою\~статті 631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування позиковими коштами припиняється після спливу визначеного цим договором строку позики чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12), від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16), від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), яка в силу частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 (п.91-92) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові (п.128) Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). За умовами договору про надання фінансового кредиту №111017 від 07 лютого 2020 року сторони встановили строк позики 18 днів (до 24 лютого 2020 року), а тому із урахуванням розміру неповернутої суми кредиту\~2 000 гривень, процентної ставки і строку кредитування, розмір заборгованості за відсотками становить 720,00 грн (2 000 х 2% х 18), а розмір загальної заборгованості за договором становить 2720,00 гривень\~(2 000+ 720). Однак, позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами в розмірі 9760,00 гривень, тобто як за період строку позики, так і після закінчення цього строку. Доказів продовження позивачем строку кредиту відповідно до п. 3.3.3 Договору суду не надано. Надана ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» виписка з особового рахунку за Кредитним договором №111017 за своїм змістом є розрахунком заборгованості та не може підтверджувати існування заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Виписки по особовому рахунку [PERSON] , з якого б вбачався рух коштів по рахунках та факт користування коштами, суду не надано. Крім того, додатком №1 до договору про надання фінансового кредиту №111017 п. 1 затверджено графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту, де зазначено: строк, на який надано кредит 18 днів, сума кредиту 2000,00 грн., сума нарахованих процентів за користування кредитом 720 грн., до оплати всього 2720 грн. Даний додаток №1 до договору про надання фінансового кредиту №111017 погоджений та підписаний сторонами. Таким чином, позивач відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. З огляду на встановлене, суд приходить до висновку, що визначена позивачем за договором сума заборгованості по нарахованих процентам виходить за межі строку кредитування, а тому підлягає частковому задоволенню, зокрема, в межах строку кредитування, а саме, в сумі 720 грн (2000 х 18 х 2 %). Отже, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Розподіл судових витрат Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною першою, другою\~статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позову, відповідно до частини першої, пункту 3 частини 2\~статті 141 ЦПК України,\~з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 675,12 грн. (2720 х 100 : 9760 = 27,87; 2422,40 х 27,87 : 100 = 675,12). Частинами першою-п`ятою\~статті 137 ЦПК України\~передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500 грн та судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмірі 2422,40 грн, а всього - 12922,40 грн. Позивачем ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» в особі директора Осипенко І.С. 29 грудня 2023 року укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом Пархомчуком С.В. та додаткову угоду №1 до договору. Згідно умов яких вартість гонорару адвоката обчислюється із фактично затрачених годин роботи адвоката, вартість години роботи адвоката складає 2000 грн . Відповідно до акту про отримання правової допомоги від 20 травня 2025 року, згідно договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року, адвокат Пархомчук С.В. надав клієнтові ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» послуги, пов`язані із зустріччю та консультацією клієнта, складанням та поданням до суду позовної заяви з додатками, моніторингом та аналізом судової практики, складанням інших клопотань (заяв), моніторинг ЄДРСР щодо судової справи, канцелярські витрати, на що всього адвокатом витрачено 5 годин. Вартість послуг - 10 500 гривень (враховуючи канцелярські витрати 500 грн.). На підтвердження оплати послуг надано платіжну інструкцію від 20 травня 2025 року №3 8601. Тобто, позивач надав докази понесених витрат на професійну правову допомогу. Відповідно до ч.3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно частини четвертої цієї ж статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу. Водночас, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 490/7096/21 та від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. У постанові від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При вирішенні питання стягнення витрати на правову допомогу, суд бере до уваги зазначений в заяві обсяг виконаних адвокатом робіт. Водночас, суд враховує, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. Дана категорія справ є поширеною. При цьому переважна більшість тексту позову містить перелік норм чинного законодавства, використання яких є типовим для даного виду цивільно-правових спорів. Позовні заяви у таких справах є фактично шаблонними, а обсяг наданих доказів є невеликим. Доказів понесення канцелярських витрат суду не надано, при цьому канцелярські витрати не відносяться до видів правничої допомоги. До позовної заяви додані документи, які були в наявності у позивача. Отже, справа не вимагала вжиття дій щодо збирання доказів, чи проведення розрахунків. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, а також відсутність судових засідань у цій справі, слід дійти висновку про неспівмірність розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10500 грн., який є очевидно завищеним. У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн. Саме такий розмір витрат на оплату послуг адвоката суд вважає співмірним із складністю даної справи та обсягом виконаних робіт, витраченим на виконання таких часом, обсягом наданих послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторони.

Outcome: partial