Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Кіріченко М.В. через систему «Електронний суд» звернувся 30.12.2024 до суду з указаним позовом, та просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 23.03.2023 у загальному розмірі 51523,63 грн, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування пред`явлених вимог вказав, що 23.03.2023 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання заяви б/н, згідно з якою, позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою процентів за користування ним. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач користувалася кредитним лімітом, повертала використану суму ліміту та сплачувала відсотки за користування ним, але припинила надавати своєчасно кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, тим самим допустила порушення виконання покладених на неї зобов`язань. У результаті цього станом на 19.11.2024 виникла заборгованість, розмір якої, із урахуванням внесених відповідачем коштів на погашення заборгованості, становить 51523,63 грн та включає: заборгованість за кредитом у розмірі 41100,75 грн, заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 10422,88 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Додатково пояснив, що доступ до грошових коштів на кредитній картці відповідача здійснено із системи дистанційного обслуговування «Приват24» під авторизацією [PERSON] . Отже саме відповідач несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією. оскільки вона допустила передачу контрольної інформації третім особам. Відповідач проти задоволення позову заперечувала, суду пояснила, що у квітні 2023 року невідомі особи з рахунку її кредитної картки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» здійснили крадіжку грошових коштів на суму 42000,00 грн. За її заявою до ВП № 3 Криворізького РУП ГУНП у Дніпропетровській області внесено відомості про кримінальне провадження. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та відповідачем не оспорюється, що 23.03.2023 [PERSON] підписала заяву про приєднання до умов та правил надання послуг, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms, що разом становить договір банківського рахунку, чим прийняла всі права та обов`язки, встановлені цим договором та зобов`язалася їх належним чином виконувати (а.с.11-13). По суті, вказаний договір є договором приєднання в розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, що може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як слідує з довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК», банком здійснено випуск кредитної картки за кредитним договором, укладеним із [PERSON] , тип картки «Картка Універсальна GOLD», із встановленням строку її дії до 11/26, тобто до 30.11.2026, що є свідченням того, що договір є діючим (а.с.10 зворот). За умовами укладеного договору відповідачу відкрита відновлювальна кредитна лінія для карт Універсальна GOLD до 200000,00 грн на строк 12 місяців з пролонгацією, із застосуванням процентної ставки 40,8%, яка є фіксованою. До заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», позивачем долучено паспорт споживчого кредиту від 23.03.2023, підписаний відповідачем, за типами кредитних карток, зокрема «Універсальна Gold», де визначені умови кредитування, аналогічні викладеним у договорі (а.с.14-15). Підписання паспортну споживчого кредиту [PERSON] у судовому засіданні не заперечувалося. При цьому, як слідує з довідки про зміну умов кредитування за картковим рахунком відповідача, кредитний ліміт не змінювався (а.с.10). Так, із розрахунку заборгованості за кредитним договором та виписки по особовому рахунку вбачається, що відповідач почала користуватися кредитними коштами з 23.03.2023, сплативши банку грошові кошти в рахунок погашення заборгованості лише 26.05.2023 (а.с.8-9, 10). Згідно з наданими банком розрахунками, заборгованість [PERSON] за кредитним договором б/н від 23.03.2023 станом на 19.11.2024 складає 51523,63 грн та включає: заборгованість за кредитом у розмірі 41100,75 грн та заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 10422,88 грн. Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд виходить з наступного. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Із огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок із повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати їх повернення. Як видно з матеріалів справи, сторони уклали кредитний договір, зі свого боку позивач свої зобов`язання, передбачені цим договором, виконав у повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, тоді як відповідач покладені на нього зобов`язання не виконав і в установлені договором строки грошові кошти на погашення кредиту не вносив в результаті чого, станом на 19.11.2024 утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 41100,75 грн, за простроченими відсотками в розмірі 10422,88 грн, що не погашено до теперішнього часу, а тому відповідач зобов`язана її погасити. Надані докази, а саме заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 23.03.2023 та паспорт споживчого кредиту, які містять підпис відповідача, розрахунок заборгованості та виписка по особовому рахунку, суд вважає належними доказами, які обґрунтовують заявлені позовні вимоги, де також враховано період порушення боржником умов договору, часткове погашення ним заборгованості. Відповідно до наданих у судовому засіданні відповідачем [PERSON] пояснень, остання, не заперечуючи факт отримання нею кредитної карти в АТ КБ «ПРИВТБАНК», категорично заперечувала користування нею. Пояснила, що у день отримання карти бачила її вперше та востаннє. Зазначала, що картою міг скористуватися її хлопець, або ж знайома дівчина, яка на той час тимчасово проживала в неї вдома. Пояснювала, що до цієї дівчини приходив хлопець на ім`я [PERSON] та звертався до неї з проханням, щоб вона умовила її продати йому картку. Через деякий час їй на телефон прийшло сповіщення від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про сплату обов`язкового платежу за кредитом. Будучи переконаною в тому, що кредитною карткою не користувалася, після отримання цього сповіщення, звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за роз`ясненнями. На запитання про користування карткою, вона відразу почала її шукати, однак так і не знайшла. Також зазначила, що від банку не отримувала жодних сповіщень про надходження чи зняття коштів із її кредитної картки, оскільки на той період часу не мала робочого телефону. Про крадіжку грошей із її рахунку зверталася з заявою до правоохоронних органів, на даний час триває досудове розслідування. Заперечувала розголошення своїх облікових даних будь-яким особам. На звернення відповідача до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» стосовно повернення коштів, списаних 26.03.2023-06.04.2023 із її платіжної карти, позивачем відмовлено, оскільки банківські послуги здійснені під авторизацією [PERSON] та у разі наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення шахрайських дій, рекомендовано звернутися до правоохоронних органів(а.с.75-77). Також, на підтвердження наданих у засіданні пояснень, відповідачем надано талон-повідомлення ЄО від 22.06.2023 № 11800 ВП № 3 Криворізького РУП ГУНП у Дніпропетровській області та витяг з ЄРДР № 12023041730000925 від 23.06.2023 із правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 185 КК України (а.с.88, 89). Досудове розслідування в кримінальному провадженні № 12023041730000925 від 23.06.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України, триває. Із детальної виписки по картковому рахунку [NUMBER] судом встановлено, що за даною карткою за період із 26.03.2023 по 10.05.2023 відповідачем здійснювалось ряд операцій як зняття готівки так і поповнення картрахунку, та станом на 01.12.2023 мала місце заборгованість у розмірі 51523,63 грн. У період із 01.06.2023 по 01.12.2023, із картрахунку відповідача почалося списання відсотків за використання кредитного ліміту і саме в цей період, а саме, 22.06.2023 відповідач зверталась до правоохоронних органів із заявою про крадіжку з її банківського рахунку грошових коштів на суму 41041,00 грн. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка, та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором, або законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка, банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (ст. 1073 ЦК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги», держатель платіжного інструменту - фізична особа, яка на законних підставах використовує платіжний інструмент для ініціювання платіжної операції з відповідного рахунку для виконання платіжних операцій або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного платіжного інструменту. Електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, реалізований на будь-якому носії, що містить в електронній формі дані, необхідні для ініціювання платіжної операції та/або здійснення інших операцій, визначених договором з емітентом. Емітент електронних\~грошей -\~установа електронних\~грошей або\~інша визначена\~цим Законом\~юридична особа,\~яка надає\~платіжні послуги\~з випуску\~електронних грошей\~та виконання\~платіжних операцій\~з ними,\~у тому\~числі відкриття\~та обслуговування\~електронних гаманців,\~та має\~право на\~надання такої\~платіжної послуги\~відповідно до\~цього Закону. Емітент платіжних інструментів (далі - емітент) - надавач платіжних послуг, який надає послугу емісії платіжних інструментів та має право на надання такої послуги відповідно до цього Закону. Індивідуальна облікова інформація - індивідуалізований набір інформації, що надається надавачем платіжних послуг користувачу або його уповноваженому представнику для цілей автентифікації. Користувач платіжних послуг (далі - користувач) - фізична особа або юридична особа, яка отримує чи має намір отримати платіжну послугу як платник або отримувач (або обидва одночасно) та/або є власником електронних грошей (цифрових грошей Національного банку України), а в разі надання послуг банком - клієнт банку . Кредитовий переказ - платіжна операція з рахунку платника на підставі платіжної інструкції, наданої платником або надавачем послуг з ініціювання платіжних операцій, за умови отримання згоди платника на виконання платіжної операції, наданої надавачу платіжних послуг платника; Згідно зі ст. 38 цього Закону, використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії електронного платіжного засобу для довіреної особи. Представник користувача\~має право\~отримати електронний\~платіжний засіб,\~персональний ідентифікаційний\~номер (далі\~-\~ПІН),\~індивідуальну облікову\~інформацію та/або\~іншу інформацію,\~що дає\~змогу ініціювати\~платіжні операції,\~за довіреністю,\~виданою користувачем\~та посвідченою\~у встановленому\~законодавством порядку.\~У такому\~разі емітент\~не несе\~відповідальності за\~проведення операцій\~з використанням\~такого електронного\~платіжного засобу,\~виданого представнику\~користувача за\~довіреністю.\~Емітент зобов`язаний: 1)\~забезпечити,\~щоб індивідуальна\~облікова інформація\~користувача була\~недоступна жодним\~іншим сторонам,\~крім користувача; 2)\~зберігати інформацію,\~надану користувачем\~для здійснення\~контактів із\~ним,\~протягом строку\~дії договору; 3)\~забезпечити користувачу\~можливість безоплатно\~в будь-який\~час повідомити\~емітента про\~втрату електронного\~платіжного засобу,\~або втрату\~індивідуальної облікової\~інформації та\~не допускати\~будь-якого\~використання електронного\~платіжного засобу\~після отримання\~такого повідомлення; 6) повідомляти користувача про виконання операцій з використанням електронного платіжного засобу. У разі\~невиконання емітентом\~обов`язку з\~інформування користувача\~про виконані\~операції з\~використанням електронного\~платіжного засобу\~ризик збитків\~від виконання\~таких операцій\~несе емітент.\~Обов`язок емітента\~щодо повідомлення\~користувача про\~виконані операції\~з використанням\~електронного платіжного\~засобу користувача\~є виконаним\~у разі: інформування\~емітентом користувача\~про кожну\~виконану операцію\~відповідно до\~контактної інформації,\~наданої користувачем; відмови користувача від отримання повідомлень емітента про виконані операції з використанням електронного платіжного засобу користувача, про що зазначено в договорі про надання платіжних послуг. Під час реєстрації повідомлення користувача про втрату електронного платіжного засобу емітент зобов`язаний зазначити дату і час одержання повідомлення. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів та/або індивідуальної облікової інформації. Втратою індивідуальної облікової інформації є неможливість здійснення платником використання індивідуальної облікової інформації, неправомірне заволодіння та/або використання чи загроза заволодіння та/або використання іншими особами індивідуальної облікової інформації або її компонентів. Користувач,\~якому наданий\~електронний платіжний\~засіб,\~зобов`язаний: 1)\~надати емітенту\~інформацію для\~здійснення контактів\~у порядку,\~визначеному договором; \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~2)\~зберігати та\~використовувати електронний\~платіжний засіб\~відповідно до\~вимог законодавства\~України та\~умов договору,\~укладеного з\~емітентом; 3)\~не допускати\~використання електронного\~платіжного засобу\~особами,\~які не\~мають на\~це права; 4)\~не повідомляти\~та іншим\~чином не\~розголошувати індивідуальну\~облікову інформацію\~та/або\~іншу інформацію,\~що дає\~змогу ініціювати\~платіжні операції; 5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації. Відповідно до Положення про\~порядок емісії\~та еквайрингу\~платіжних інструментів,\~затвердженого постановою\~правління Національного\~банку України\~від 29.07.2022\~№ 164, власник рахунку здійснює контроль за рухом і цільовим використанням коштів за операціями з використанням платіжних інструментів. Користувач здійснює контроль за використанням платіжного інструменту для проведення операцій. Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів із рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду, або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду, або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду, або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Зазначені правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18), від 24.07.2019 у справі № 753/16954/16-ц (провадження № 61-24323св18), від 01.07.2020 у справі № 712/9107/18 (провадження № 61-9877св19), від 21.04.2021 у справі № 751/6050/18 (провадження №61-18544св19). За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 у справі № 6-71цс15, тлумачення наведених норм дозволяє зробити висновок, що підставою відповідальності особи-користувача платіжної картки за здійснення несанкціонованих платіжних операцій з її рахунку є її дії чи бездіяльність, що сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера, або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. У разі недоведеності таких обставин, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні спірних грошових коштів. Таким чином, у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду, або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача в перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Разом із тим, суд, виходячи з аналізу пояснень відповідача [PERSON] , дійшов висновку, що дії/бездіяльність відповідача сприяли втраті, незаконному використанню платіжної картки, персонального ідентифікаційного номера, або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції та зняти кошти з карткового рахунку, у межах наданого кредитного ліміту, тому ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність у даному випадку несе саме відповідач. Слід зазначити, що у випадку встановлення під час досудового розслідування в кримінальному провадженні винних осіб, відповідач не позбавлена можливості захисту своїх прав у встановленому законом порядку. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, у даному випадку відповідно до умов договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом. Оскільки відповідач\~неналежно виконує\~обов`язки\~за договором\~кредиту,\~має заборгованість,\~розмір якої\~підтверджується розрахунком\~заборгованості наданим\~позивачем,\~який відповідачем\~не спростовано,\~наявність вказаної\~заборгованості порушує\~права позивача,\~тому

Outcome: approved