Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

В жовтні 2024 р. позивач [PERSON] через свого представника адвоката Войнаровську Дар`ю Миколаївну звернулася в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , в якій просила суд припинити право власності відповідачів на їхні частки (по 1/5 частині за кожним) у спадковому майні з виплатою кожному грошової компенсації вартості такого майна та визнання у зв`язку з цим права власності на таке спадкове майно у розмірі 2/5 частки. В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що 12.12.2015 року Корабельним відділом ДРАЦС Миколаївського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , яка після укладення шлюбу взяла прізвище чоловіка « [PERSON] ». У подружжя народилось двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] [INFO] . [INFO] [PERSON] помер, про що 13.09.2018 складено актовий запис про смерть. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на майно, зокрема, на транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель TOUAREG, тип УНІВЕРСАЛЬНИЙ - В-ЛЕГКОВИЙ, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір СІРИЙ, реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, який належав йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого та зареєстрованого Центром обслуговування м. Миколаєва УДАІ УМВС в Миколаївській області 15.02.2014 року. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є: дружина померлого [PERSON] , двоє його дітей [PERSON] , [PERSON] , а також батьки [PERSON] та [PERSON] . 10 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу були видані свідоцтва про право на спадщину деяким зі спадкоємців. Свідоцтва на 1/5 частку видано [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] . Свідоцтва на частки неповнолітніх дітей не були ще видані. Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 жовтня 2020 року на транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель TOUAREG, тип УНІВЕРСАЛЬНИЙ - В-ЛЕГКОВИЙ, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір СІРИЙ, реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, позивач [PERSON] неодноразово зверталася до інших співвласників - відповідачів з проханням здійснити спільну державну перереєстрацію транспортного засобу або надати нотаріально завірені заяви про згоду на самостійне оформлення такого права позивачем. Проте відповідачі ухилялися від надання згоди та оформлення відповідних документів, фактично уникаючи виконання законних дій, необхідних для належної реєстрації спадкового майна. Згідно Звіту № 2407 ТОВ «Феміда та Немезіда» від 24.07.2024 року, ринкова вартість транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, модель TOUAREG, тип УНІВЕРСАЛЬНИЙ - В-ЛЕГКОВИЙ, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір СІРИЙ, реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску складає 498 473,56 грн, що означає вартість 1/5 частки для кожного з відповідачів у розмірі 99 694,71 грн. Позивач наголошує, що не має змоги повноцінно володіти та користуватися зазначеним транспортним засобом, оскільки спілкування з відповідачами обмежується лише телефонними розмовами, при цьому всі спроби позивача щодо вирішення цього питання залишаються безрезультатними. На підставі того, що дане питання не можливо вирішити в позасудовому порядку, звернулася до суду. Ухвалою суду від 15.10.2024 р. позовну заяву залишено без руху та позивачу наданий строк для виправлення зазначених в ухвалі недоліків позову. 28.10.2024 р. на адресу суду надійшла заява від представника позивача [PERSON] - адвоката Войнаровської Дар`ї Миколаївни про продовження строку для усунення недоліків. Просила продовжити строк до 15.11.2024 р. включно. Ухвалою суду від 06.11.2024 р. заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Войнаровської Дар`ї Миколаївни про продовження строку усунення недоліків позовної заяви у цивільній справі було задоволено. 18.11.2024 року позивачем вказані в ухвалі суду недоліки було виправлено. Ухвалою суду від 25.11.2024 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11.03.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання сторони не з`явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи у порядку встановленому ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Представник позивача - адвокат Войнаровська Д.М. надала до суду заяву, в якій просила провести судове засідання без її участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила задовольнити. Третя особа: Служба у справах дітей Миколаївської міської ради, надали пояснення що у зв`язку з тим, що малолітні [PERSON] та [PERSON] не набувають та не втрачають спадкове майно просили розглянути справу без участі представника служби у справах дітей, з урахуванням законних інтересів дітей. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день і час розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову не надходило. У поштових повідомленнях про виклик у судові засідання листоношою проставлена відмітка про відсутність відповідачів за місцем проживання. Відповідно до положень пункту 4 частини 7 статті 128 ЦПК України дата проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за місцем проживання є днем вручення судової повістки. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи із наступного. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 12 грудня 2015 року шлюб між позивачкою та [PERSON] було зареєстровано шлюб Корабельним відділом ДРАЦС Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №?688, про що видано Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище на « [PERSON] ». У шлюбі у них народились діти: донька - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] ; син - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво серії [NUMBER] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13.09.2018, виданим Корабельним районним у місті Миколаєві відділом ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області, актовий запис №?728. Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема, на транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель TOUAREG, тип УНІВЕРСАЛЬНИЙ - В-ЛЕГКОВИЙ, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір СІРИЙ, реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, що належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого та зареєстрованого Центром обслуговування м. Миколаїв УДАІ УМВС в Миколаївській області 15.02.2014 року. Спадкоємцями першої черги за законом після сметрі [PERSON] є його дружина - [PERSON] , донька - [PERSON] , син - [PERSON] , мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . 10 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Яковлєвою Н.П. було видано свідоцтва про право на спадщину за законом: позивачу - на 1/5 частку; відповідачам (мати й батько померлого) - на 1/5 частку кожному; неповнолітнім дітям - спадкові права не реалізовані нотаріально через вік. Позивачка неодноразово зверталася до відповідачів з проханням спільно подати заяву про реєстрацію автомобіля, однак ті систематично відмовляли або ігнорували її звернення. Заява співвласників транспортного засобу для самостійної реєстрації позивачці також надана не була. Таким чином, станом на день подання позову, транспортний засіб не зареєстрований на позивача, а спільне право власності унеможливлює його належне використання та обслуговування. Фактичне володіння і користування автомобілем здійснюється лише Позивачем, яка несе витрати з утримання транспортного засобу. Позивач наголосила, що автомобіль є неподільною річчю, а тому виділ у натурі часток співвласників неможливий. З урахуванням зазначеного, позивач просить припинити право спільної часткової власності відповідачів на транспортний засіб та присудити їм грошову компенсацію в розмірі 99?694,71 грн. кожному. Згідно наданого позивачем Звіту ТОВ «Феміда та Немезіда» №?2407 про оцінку транспортного засобу від 24.07.2024 року, ринкова вартість автомобіля становить 498?473,56 грн. Позивач вважає, що виплата грошової компенсації не завдасть шкоди відповідачам, адже вони не користуються транспортним засобом та не виявляють наміру реалізовувати своє право як співвласники майна. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Частиною 2 статті 365 ЦК України, визначено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Положеннями ч. 3 ст. 358 ЦК України передбачено, Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно зі ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями статті 321 ЦК України, закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Частиною 1 статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в ст. 365 ЦК України, яка регулює підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. При цьому відповідно до ч.2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Депозитний рахунок суду, який відкритий в управлінні державної казначейської служби не є бюджетним рахунком, а є спеціальним реєстраційним рахунком для обліку депозитних сум. Кошти, які зараховуються на цей рахунок є власністю осіб, що їх внесли та підлягають поверненню або перерахуванню за призначенням із настанням відповідних умов. Під час судового розгляду позивачкою було долучено до матеріалів справи квитанції, відповідно до яких на депозитний рахунок суду внесено в якості компенсації вартості частки майна відповідачів. Таким чином, позивачка виконала свій обов`язок, передбачений вимоги ч.2 ст. 365 ЦК України, щодо внесення на депозитний рахунок грошової суми коштів у загальному розмірі 199 389,42 грн. За таких обставин, в силу презумпції правомірності фактичного володіння майном (ч.3 ст.397 ЦК України), суд дійшов висновку, що грошові кошти у розмірі 199 389,42 грн вартості спірного майна, які були зараховані на депозитний рахунок суду, підлягають виплаті [PERSON] та [PERSON] у розмірі 99 694,71 грн. на кожного у зв`язку із задоволенням позовних вимог. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що реалізація права позивачки щодо виплати компенсації належної відповідачам частки у спірному майні жодним чином не порушить прав відповідачів та відповідатиме інтересам співвласників спірного майна, а тому позовні вимоги про виплату грошової компенсації вартості частки в майні та припинення права власності на частки підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках. В силу вимог ст. 81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, судом встановлено, що спільне володіння та користування транспортним засобом марки VOLKSWAGEN TOUAREG, 2012 року випуску є фактично неможливим. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON] не здійснюють утримання зазначеного автомобіля, не користуються ним, не виявляють наміру співпрацювати у питаннях його спільної реєстрації та фактично самоусунулися від реалізації своїх прав і обов`язків як співвласників. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог шляхом припинення права власності відповідачів [PERSON] та [PERSON] - на 1/5 частку кожного у спадковому майні, а саме в транспортному засобі марки VOLKSWAGEN, модель TOUAREG, тип УНІВЕРСАЛЬНИЙ - В-ЛЕГКОВИЙ, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір СІРИЙ, реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску. Одночасно з цим, суд визнає за позивачкою [PERSON] право власності на відповідну частку в розмірі 2/5 у зазначеному транспортному засобі, з присудженням на користь кожного з відповідачів грошової компенсації у розмірі 99 694,71 грн. Компенсація підлягає виплаті за рахунок коштів, внесених позивачкою на депозитний рахунок Корабельного районного суду м. Миколаєва. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до Постанови КЦС ВС від 30.09.2022 року за № 761/38266/14, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть, у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулося у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явилися всі учасники такої справи.

Outcome: approved