Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-10 00:00:00

Представник АТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 березня 2012 року [PERSON] приєдналась до Умов і Правил надання банківських послуг з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на її банківський рахунок і отримання платіжної картки, та надано відповідачу кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом і видано платіжну картку. Однак, у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 25 листопада 2024 року має заборгованість у розмірі 162\~051,82 грн. Оскільки по теперішній час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість не погашає, представник позивача змушений звернутись до суду з цією позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05 березня 2012 року в розмірі 162\~051,82 грн. станом на 25 листопада 2024 року, яка складається з: 91\~988,22 грн. - заборгованість за кредитом; 70\~063,60 грн. заборгованість за відсотками, а також судові витрати у розмірі 3 028 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем [PERSON] було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволенні позову в частині заборгованості по відсоткам в розмірі 70\~063,60 грн. В обґрунтуванні зазначила, що в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка нею заповнена, процентна ставка не зазначена. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині процентів, крім розрахунку заборгованості за договором, посилається на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» і витяг з тарифів користування кредитною карткою, які розміщені на сайті банку, як невід`ємні частини договору, однак у матеріалах справи відсутні підтвердження того, що саме з вказаними документами вона ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи вищевказану анкету-заяву. Витяги з тарифів та Умов не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з нею кредитного договору, не містять її підпису. 18 лютого 2025 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у розгляд справи в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Представником позивача Мальованним В.В. було направлено до суду заперечення, в яких він просив задовольнити позовні вимоги, в обґрунтування зазначивши, що відповідач в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг (яка разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами складають кредитний договір № б/н від 05 березня 2012 року) підтвердила під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язалася в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті банку. Вказує, що з розрахунку заборгованості вбачається, що боржник користувалась кредитом, що значить ознайомилась з Умовами і Правилами надання банківських послуг, та погодилась з ними, оскільки цей кредитний договір є договором оферти, а банком, станом на час укладання договору, на виконання положень ЗУ «Про захист прав споживачів», надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання кредитного договору. Відповідач сама погодилась з Умовами і Правилами надання банківських послуг та необхідністю самостійного ознайомлення на сайті банку з їх оновленими версіями. Наявна заборгованість нарахована у відповідності до умов кредитування, які складаються з анкети-заяви, тарифів та Умов і Правил. Позичальник отримала кредитну картку та скористалася кредитними коштами, тобто погодилася з умовами, що діяли на момент зняття коштів і повинна сплачувати процентну ставку. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у наданих суду письмових запереченнях просив суд розглядати справу за відсутності їх представника та задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, лише надала суд відзив на позов в якому частково визнала позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по кредиту та заперечувала щодо стягнення з неї заборгованості за відскоками в розмірі 70\~063,60 грн., подавала суду заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з чим розгляд справи неодноразово відкладався, однак будь-яких заяв чи клопотань про відкладення або розгляд справи за її відсутності суду відповідач не надала. Суд із вказаного приводу зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Пунктами 2, 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Критеріями розумних строків у цивільних справах є, в тому числі і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника. Суд, враховуючи ту обставину, що відповідачу були створені належні та достатні умов для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань і доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 05 березня 2012 року [PERSON] звернулась до АТ «Акцент-Банк» з метою отримання банківських послуг, шляхом підписання анкети-заяви № б/н від 05 березня 2012 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банк» (а. с. 17). На підтвердження умов кредитування АТ «Акцент-Банк» надало суду копію анкети-заяви відповідача [PERSON] про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в «А-Банк» (а. с. 17), витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна, «Універсальна GOLD» (а. с. 21-28), довідку за картами (а. с. 18), довідку за лімітами (а. с. 19), виписку по картці [PERSON] за період з 05 березня 2012 року по 05 березня 2025 року (а. с. 64-105), розрахунок заборгованості (а. с. 4-16). Згідно із наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 25 листопада 2024 року становить 162\~051,82 грн., яка складається з: 91\~988,22 грн. загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 70\~063,60 грн. загального залишку заборгованості за процентами; 0,00 заборгованості за пенею і штрафом (а. с. 4-16). Отже банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив стягнути складові його повної вартості, а саме: залишок заборгованості за простроченим тілом кредиту та за процентами на прострочену заборгованість. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтями 626, 628 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Як вбачається з наданих позивачем розрахунку заборгованості та виписки по карті, [PERSON] користувалась отриманою кредитною карткою, що у свою чергу свідчить про отримання нею кредитної картки з кредитним лімітом. Також у відзиві на позовну заяву [PERSON] не заперечувала щодо користування нею кредитними коштами та фактично визнала наявність в неї заборгованості за тілом кредиту. Враховуючи вищевикладене та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що заборгованість за тілом кредиту, яка станом на 25 листопада 2024 року становить 91 988,22 грн., підлягає стягненню з відповідача. Вирішуючи питання про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за відсотками, суд дійшов таких висновків. У наданій позивачем анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді процентів, неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. При цьому, звертаючись до суду із позовом банк просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості за відсотками, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», як невід`ємної частини спірного договору. Оскільки умови договору приєднання розроблені банком, то вони повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведеними до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови та Правила надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих Умов та Правил надання банківських послуг, з якими він ознайомлений. У відповідності до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме Умови та Правила надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», витяг з яких долучений до позовної заяви, розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», а також стороною позивача не доведено, що вказані Умови та Правила надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, саме у зазначеному позивачем розмірі і порядок їх нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Отже, суд дійшов висновку, що в цьому випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» в період з часу виникнення спірних правовідносин 05 березня 2012 року, до моменту звернення до суду із вказаним позовом у грудні 2024 року, тобто позивач міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. У постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 Великою Палатою Верховного Суду викладена аналогічна правова позиція про неможливість застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», відсутність у Анкеті-заяві № б/н від 05 березня 2012 року домовленості сторін про сплату відсотків, надані позивачем витяги з Умов та Правил банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, суд не приймає до уваги наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» з тарифами за користування кредитною карткою «Універсальна, «Універсальна GOLD», де хоч і визначена процентна ставка щодо погашення заборгованості за кредитом, однак вказані документи не містять підпису відповідача [PERSON] . Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. На підставі наведеного, суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату відсотків, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 70\~063,60 грн. не підлягають задоволенню. Необхідно також зауважити, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 05 березня 2012 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Разом із тим, матеріалами справи не спростовано факт отримання відповідачем від позивача кредитної картки та проведення з її застосуванням певних операцій. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними і допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, надані банком виписки за картковими рахунками позичальника, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість за кредитом, розмір якої відображено у детальному розрахунку і не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц. Положеннями ч. 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Враховуючи те, що судом встановлено факти укладення між АТ «Акцент-Банк» і відповідачем [PERSON] вищевказаного кредитного договору та отримання відповідачем коштів за умовами кредитного договору, користування наданими кредитними коштами, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача, і беручи до уваги факт непогашення відповідачем заборгованості за вказаним у справі кредитним договором, а також часткового визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь банка тіла кредиту у розмірі 91\~988,22 грн. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 91 988,22 грн. підлягають задоволенню, в іншій частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за процентами у розмірі 70\~063,60 грн. необхідно відмовити з підстав їх недоведеності. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1\~718,83 грн. (91 988,22 грн.*3 028 грн. / 162\~051,82 грн.), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial