Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з вищевказаним\~позовом (в\~новій редакції\~з урахуванням\~залучених співвідповідачів),\~обґрунтовуючи свої\~вимоги тим,\~щовін набув у приватну власність земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] , кадастровий номер 0520681000:02:000:0786, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі договору купівлі-продажу від 27.05.2020, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Подолян О.О. Договір від імені продавця [PERSON] підписував його представник за довіреністю [PERSON] . На земельній ділянці знаходився фактично завершений будівництвом житловий будинок, який станом на 27.05.2020 не був введений в експлуатацію, тому відносно нього окремо договір не укладався. [PERSON] здійснював від імені власника і показ будинку, і переговори щодо його продажу. 30 травня 2020 року [PERSON] , який був знайомий з матір`ю позивача, повідомив йому та його матері, що він виконає свій обов`язок із введення будинку в експлуатацію. Та оскільки позивач був власником будинку, то мав з цією метою видати йому довіреність та надати оригінал договору купівлі-продажу. Позивач був впевнений, що така довіреність потрібна саме для введення будинку в експлуатацію і погодився її надати. 30.05.2020 така довіреність була позивачем підписана та посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б., зареєстрована в реєстрі за №\~4224. Згідно довіреності, позивач уповноважив [PERSON] та [PERSON] (матір [PERSON] ) виступати від його імені лише перед юридичними особами, державними органами, місцевими радами, реєстраторами та нотаріусами, будучи впевненим, що така довіреність не може бути ним використана перед фізичними особами. Вказує, що він та його батьки, як впевнені власники, зайнялись ремонтно-будівельними роботами в будинку за рахунок коштів, виручених від продажу належної їм квартири, які були спрямовані на проведення внутрішніх оздоблювальних робіт у житловому будинку. 20 липня 2020 року родина позивача виявила замінені в будинку замки вхідних дверей і вони не могли до нього потрапити. Будівельники, що там працювали за їхнім наймом, повідомили, що приїхав [PERSON] і замінив замки зі словами, що їх виселено за борги. Згодом позивач дізнався, що 01.06.2020 земельна ділянка була продана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Подолян О.О., зареєстрованим в реєстрі за № 1182. Позивачем було подано письмову заяву про злочин, а саме шахрайство, оскільки згоди на продаж своєї власності він не надавав, наміру відчужувати ділянку з будинком не мав, кошти від покупця чи повіреного не отримував. За його заявою було відкрито кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. В ході досудового розслідування допитано в якості свідка «покупця» [PERSON] , який пояснив, що у нього є знайомий [PERSON] , який в травні-червні 2020 року звернувся до свідка з тим, що його хочуть ошукати шахрайським шляхом та заволодіти його земельною ділянкою з розміщеним на ній будинком, який не введений в експлуатацію. Оскільки до середини червня жодних розрахунків з [PERSON] проведено не було, 01 червня 2020 року по довіреності земля була переоформлена на [PERSON] . Жодних коштів [PERSON] за придбання нерухомого майна не сплачував. Зі слів свідка, даний договір було здійснено з тією метою, щоб у разі, якщо [PERSON] (мати позивача) розрахується з [PERSON] відразу ж переоформити дану земельну ділянку на позивача. Отже, позивач не мав волі на укладення договору купівлі-продажу належної йому земельної ділянки, а тому майно вибуло з його власності поза його волею. Крім того, договір купівлі-продажу від 01.06.2020, за яким покупцем був [PERSON] , був безвідплатним, оскільки жодних грошових коштів за придбання майна він не сплачував. Позивач вказує, що 09.09.2021 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Подолян О.О. Крім того, 30.11.2021 державним реєстратором Лука-Мелешківської сільської ради Бучацьким М.О. було проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок загальною площею 103,1 кв.м, житловою площею 42,8 кв.м. за адресою спірної земельної ділянки. Але будинок фактично існував як завершене будівництво ще в 2020 році, тому ця річ також вибула з володіння позивача разом з земельною ділянкою, на якій він знаходиться. Та оскільки у державному реєстрі речових прав станом на момент укладення першого оспорюваного договору купівлі-продажу запису про житловий будинок не існувало, в наступному договорі купівлі-продажу також відсутня вказівка про житловий будинок, тому позивач вважає, що правильним способом захисту буде скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на житловий будинок. За вказаних обставин, так як оспорюваний договір купівлі-продажу був укладений за згодою іншого подружжя сторін договору, позивач заявив позовні вимоги до зазначених ним відповідачів та просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер 0520681000:02:000:0786, загальною площею 0, 0453 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] , укладений 01 червня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Подолян О.О., зареєстрований в реєстрі за №\~1182; витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] дану земельну ділянку, кадастровий номер 0520681000:02:000:0786, загальною площею 0, 0453 га, та розташований на ній житловий будинок; а також скасувати рішення державного реєстратора Лука-Мелешківської сільської ради Бучацького М.О. про державну реєстрацію права власності, індексний номер 62037076, від 03.12.2021 року про реєстрацію права власності на житловий будинок (а.с. 187 192 т. 1). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 17.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с. 96 т. 1). Відповідач [PERSON] , на підставі ст. 178 ЦПК України, подала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого, цивільний позов не визнає, вважає його безпідставним, необґрунтованим та просить суд відмовити в його задоволенні. Зазначила, що 09.09.2021 вона придбала земельну ділянку по [ADDRESS] , кадастровий номер: 0520681000:02:000:0786, відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Подолян О.О. На даній земельній ділянці був розташований новозбудований житловий будинок не введений в експлуатацію. На момент придбання земельної ділянки та житлового будинку не введеного в експлуатацію про викладені в позовній заяві факти їй нічого відомо не було. Всі переговори щодо купівлі вищезазначеного майна вона вела з власником [PERSON] , огляд земельної ділянки та будинку також проводив він. Після придбання вищевказаного нерухомого майна вона одразу почала займатися введенням будинку в експлуатацію, отримала всі необхідні для цього документи та 30.11.2021 право власності на житловий будинок було зареєстроване на її ім`я. Одразу після придбання майна вони з родиною розпочали внутрішні роботи в будинку, зробили косметичний ремонт, облаштували подвір`я та переїхали на постійне місце проживання в даний будинок. Іншого житла, крім цього буднику, в неї немає. Вказує, що спірне нерухоме майно не було викрадене, загублене та не залишається у [PERSON] . Як їй відомо, про оформлення договору купівлі-продажу, за яким [PERSON] став власником спірної земельної ділянки, була обізнана мати [PERSON] , а отже і сам [PERSON] . Також, довіреність від 30.05.2020, посвідчена приватним нотаріусом Лукашенко\~В.Б., яка була зачитана та роз`яснена, [PERSON] підписував власноруч, а отже розумів правові наслідки своїх дій. Оскільки майно вибуло з володіння [PERSON] з його власної волі за правочином, вчиненим від його імені за вищевказаною довіреністю, укладення якого призвело до зміни власника, то і вимога про витребування майна від [PERSON] , і скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на житловий будинок не підлягає задоволенню. Відповідач також зазначає, що набула права власності на вищевказану нерухомість за відплатним договором, придбавши його не в позивача, а в іншої особи, а тому не знала та не могла знати про те, що це майно вибуло з власності позивача, як він стверджує, поза його волею. Під час придбання майна вона правомірно очікувала, що продавець мав право ним розпоряджатися, а вона після отримання цього майна, матиме змогу мирно ним володіти. В Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні відомості щодо обтяжень нерухомого майна, яке вона набула у власність, а після придбання нерухомого майна вона понесла витрати на його ремонт та поліпшення. За таких обставин відповідач вважає, що витребування в неї спірного нерухомого майна є неможливим, оскільки задоволення позову про витребування майна в цій справі матиме наслідком покладення на добросовісного набувача індивідуального й надмірного тягаря (а.с. 151 -157 т. 1). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 24.05.2023, за заявою представника позивача, залучено до участі у справі співвідповідачів [PERSON] , [PERSON] та відкладено підготовче засідання. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. За клопотанням представника позивача витребувано докази у справі (а.с. 177 178 т. 1). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 31.05.2023 за наслідками усунення недоліків, а саме надання нової редакції позовної заяви з урахуванням позовних вимог щодо кожного з відповідачів та обґрунтуванням підстав пред`явлення позову, в тому числі до [PERSON] , [PERSON] , продовжено розгляд цивільної справи та призначено підготовче засідання. Відповідачам запропоновано подати до суду відзив на позовну заяву та докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем (а.с. 194 т. 1). Відповідач [PERSON] на підставі ст. 178 ЦПК України, подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого цивільний позов не визнає, вважає його безпідставним, необґрунтованим та просить суд відмовити в його задоволенні. Зазначає, що 09.09.2021 вони з дружиною [PERSON] за спільні кошти придбали спірну земельну ділянку відповідно до договору купівлі-продажу. На даній земельній ділянці був розташований новозбудований житловий будинок не введений в експлуатацію. Під час придбання вказаного нерухомого майна йому не було відомо про факти, викладені у позовній заяві. Всі переговори з питання придбання даного нерухомого майна вони з дружиною вели з [PERSON] . Після придбання вищевказаного нерухомого майна, вони ввели будинок в експлуатацію, отримали всі необхідні для цього документи та 30.11.2021 право власності на житловий будинок загальною площею 103,1\~кв.м. було зареєстроване на ім`я його дружини. Одразу після придбання, вони з родиною розпочали внутрішні роботи в будинку, зробили косметичний ремонт, облаштували подвір`я та переїхали на постійне місце проживання в даний будинок. Іншого житла, крім цього будинку, в них немає (а.с. 42 50 т. 2). Ухвалою суду від 03.10.2023, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 100 т. 2). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 26.07.2024, позовну заяву залишено без розгляду оскільки позивач та його представник, будучи повідомленими про судові засідання належним чином та завчасно, повторно не з`явилися до судового засідання та не подавали заяв про розгляд справи по суті за відсутності позивача та його представника (а.с. 191 192 т. 2). Постановою Вінницького апеляційного суду від 05.09.2024, задоволено апеляційну скаргу адвоката Чернілевської Р.В. в інтересах [PERSON] , скасовано ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 26.07.2024 та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 18 22 т. 3). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 16.09.2024, дану цивільну справу прийнято до провадження для продовження розгляду та призначено судове засідання (а.с. 26 т. 3). Позивач в судові засіданні не з`являвся. В ході судового розгляду представник позивача пояснила, що позивач придбав спірну земельну ділянку в [PERSON] , за довіреністю якого діяв [PERSON] , та на ній вже стоя недобудований та не введений в експлуатацію житловий будинок та видано довіреність [PERSON] на введення будинку в експлуатацію, а з 27.05.2020 сім`я позивача почала ремонтні роботи в даному будинку. Та вже 20.07.2020 [PERSON] вигнав робочих з будинку та повідомив, що позивач не сплатив йому борг. Після цього позивач дізнався, що на ой момент земельна ділянка йому вже не належала, тому звернувся в поліцію, однак кримінальне провадження було закрито за відсутністю в діях осіб складу кримінального правопорушення. Постанова про закриття кримінального провадження є чинною. Водночас, позивач не мав наміру відчужувати земельну ділянку [PERSON] , а тому вона вибула з його володіння поза його волею. Житловий будинок у власності позивача не перебував, але так як на момент набуття права власності він вже знаходився на придбаній земельній ділянці, вважає позивач має право на його витребування на власну користь, хоча й не був введений в експлуатацію на час придбання земельної ділянки. В подальшому представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, відповідно до якої відмовилася від допиту свідка [PERSON] та просила завершити розгляд справи за її відсутності, позов задовольнити на підставі наданих суду доказів, врахувати, що на підставі наданих суду доказів, а також показів свідків, можна зробити висновок, що на час укладення договору від 27.05.2020 з [PERSON] , його представник [PERSON] готувався до майбутнього швидкого перепродажу земельної ділянки без відома довірителя. Також зазначила, що приватний нотаріус Подолян О.О., яка надала суду письмові пояснення, вважаючи, що розрахунок між [PERSON] та [PERSON] не здійснювався, повинна була відмовити у вчиненні нотаріальної дії, крім цього, не могла бути свідком передання чи не передання коштів, про що свідчить зміст самого договору та з позовом про визнання договору неукладеним продавець не звертався. Вважає, що зазначені обставини видачі довіреності, на підставі якої було продано земельну ділянку від імені позивача, свідчать про відсутність волі позивача на її відчуження. Відповідачі в судові засідання також не з`явилися, в ході судового розгляду їх представник просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки вказані в позові обставини не доведені наданими суду доказами. Крім цього, в ході судового розгляду представник відповідачів подала до суду заяву про проведення судового засідання за її відсутності та відсутності відповідачів. При прийнятті рішення по даній справі просила прийняти до уваги викладене в поданих письмових дебатах, поданих від імені кожного з відповідачів, за якими просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки [PERSON] набув право власності на земельну ділянку на законних підставах, в подальшому відчужив її [PERSON] , яка ввела в експлуатацію житловий будинок, збудований на спірній земельній ділянці, набула на нього право власності та вільно володіє, та позивач права власності на спірний житловий будинок не набував взагалі, а тому не може заявляти вимог про його витребування, а також скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на даний житловий будинок. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, державний реєстратор Лука-Мелешківської сільської ради Бучацький М.О. попередньо подав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 115 т. 1). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Подолян О.О., будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання жодного разу не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Надала письмові пояснення, в яких зазначила, що нею 27.05.2020 було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 05206881000:02:000:0786, за яким [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] , продав [PERSON] земельну ділянку. Під час підписання договору сторони розрахунок не проводили, на пропозицію нотаріуса розрахуватись сторони вказали, що розрахунок між ними буде проведено пізніше та що вони повністю довіряють один одному, тому вона посвідчила зазначений договір та здійснила реєстрацію речового права на земельну ділянку на позивача. Наступною її\~реєстраційною дією\~було посвідчення\~довіреності на\~представлення інтересів\~позивача в\~органах з\~питань введення\~в експлуатацію\~житлового будинку,\~водночас 30.05.2020\~позивач у\~іншого нотаріуса\~видав довіреність\~на ім`я\~ [PERSON] \~саме на\~розпорядження,\~продаж вказаної\~земельної ділянки.\~01.06.2020\~до неї\~звернувся [PERSON] \~з метою\~продажу вказаної\~земельної ділянки\~по довіреності\~від [PERSON] ,\~пояснив що\~покупці за\~договором від\~27.05.2020\~з ним\~так і\~не розрахувались,\~тому йому\~було видано\~довіреність на\~розпорядження цією\~земельною ділянкою.\~01.06.2025\~нею було\~посвідчено договір\~купівлі-продажу\~вказаної ділянки\~ [PERSON] \~09.09.2021\~нею було\~посвідчено договір\~купівлі-продажу\~вказаної ділянки,\~сторонами якого\~були [PERSON] \~(продавець)\~та [PERSON] \~(покупець).\~Грошові кошти\~за договором\~покупець передав\~продавцю повністю\~до підписання\~договору.\~Після посвідчення\~договору купівлі-продажу\~були проведені\~реєстраційні дії (а.с. 199 200 т. 1). Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим завершити судовий розгляд за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи, що мають значення для вирішення спору. Згідно копії будівельного паспорта № [NUMBER] на забудову земельної ділянки, належної індивідуальному забудовнику [PERSON] в [ADDRESS] , він виготовлений 12.07.2019 на замовлення [PERSON] та містить схему забудови земельної ділянки, проект житлового будинку, господарських споруд, викопіювання з генерального плану населеного пункту, пам`ятку до забудови земельної ділянки (а.с. 10 22 т. 1). Відповідно до копії повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта від 29.07.2019, за адресою [ADDRESS] , кадастровий №0520681000:02:000:0785, замовник [PERSON] повідомив Дерпартамент Держархбудінспекції у Вінницькій області про початок виконання будівельних робіт, про що внесено відомості до Єдиного реєстру 30.07.2019 (а.с. 22 т. 1). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0515941592019 від 01.07.2019, земельна ділянка з кадастровим номером 0520681000:02:000:0785, площею 0, 0454 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , була зареєстрована 01.07.2019, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 23 т. 1). 27.05.2020 року [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] , на підставі довіреності, продав [PERSON] земельну ділянку площею 0, 0453 га., місце розташування: [ADDRESS] , з кадастровим номером 0520681000:02:000:0786, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, згідно копії договору купівлі-продажу, зареєстрованого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Подолян О.О. за № 1142. Відомості про наяність на земельній ділянці нерухомого майна та прав на нього в договорі відсутні (а.с. 26 27, 28 т. 1). 30.05.2020 [PERSON] уповноважив [PERSON] або [PERSON] (кожен діє окремо) розпоряджатись (продати, обміняти, здати в оренду) по ціні і на умовах на власний розсуд належною йому земельною ділянкою, площею 0, 0453 га., кадастровим номером 0520681000:02:000:0786, що розташована по [ADDRESS] , що підтверджується копією довіреності від 30.05.2020. Довіреність є безвідкличною та дійсна до 30.05.2022 (а.с. 29 т. 1). Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 16.06.2020, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] передали у власність [PERSON] квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 57,1 кв.м. та житловою площею 34,2 кв.м. за 310\~927,00 грн (а.с. 30 31 т. 1). Згідно наданого позивачем кошторису на внутрішні роботи будинку площею 114 кв.м., який не містить жодного підпису, а лише посвідчений печаткою адвоката на відповідність оригіналу, загальна вартість ремонту склала 567 232 грн, також позивачем надано витяги з особистої переписки про обсяг роботи з абонентом «Артем ремонт» (а.с. 32, 33 34 т. 1). Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.12.2020, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1182, виданого 01.06.2020 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Подолян О.О. проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0, 4453 га, кадастровий номер 0520681000:02:000:0786, 01.06.2020, та наявна інформація про державну реєстрацію обтяження, накладеного ухвалою суду від 14.08.2020 (а.с. 35 т. 1). 01.06.2020 [PERSON] , від імені якого на підставі вищевказаної довіреності діяла [PERSON] , продав [PERSON] земельну ділянку площею 0, 0453 га., що розташована у [ADDRESS] , за 19 026 грн, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 01.06.2020, зареєстрованого в реєстрі за № 1182 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Подолян О.О. (а.с. 36 37 т 1). Згідно копії витягу з ЄРДР, 03.08.2020 зареєстровано заяву [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за викладених ним обставин про незаконне заволодіння групою осіб, зловживаючи його довірою, належною йому земельною ділянкою з кадастровим номером 0520681000:02:000:0786, площею 0, 0453 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та розташованим на ній не введеним в експлуатацію житловим будинком. За даним фактом розпочато досудове розслідування, в межах якого було допитано [PERSON] та [PERSON] в якості свідка, [PERSON] в якості потерпілого, та суд не надає оцінки даним копіям матеріалів кримінального провадження, оскільки вони є доказами саме в межах кримінального провадження та не мають преюдиціального значення при вирішенні заявленого позову (а.с. 40 50 т. 1). 30.04.2021 за результатами проведення досудового розслідування кримінального провадження №12020020010001486, прийнято рішення про його закриття у відповідності до вимог ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, що підтверджується копією постанови від 30.04.2021, на яку 23.07.2021 [PERSON] була подана скарга, але відомості про її скасування відсутні (а.с. 55 61 т. 1). Згідно копії\~інформації з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно від\~08.09.2022\~№309324579\~за [PERSON] \~зареєстровані:\~30.11.2021\~-\~житловий будинок\~загальною площею\~103.1\~кв.м.,\~житловою площею\~42.08\~кв.м.,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ;\~09.09.2021\~-\~земельна ділянка\~з кадастровим\~№ 0520681000:02:000:0786,\~площею 0,\~0453\~га.\~Зареєстроване 20.08.2020\~обтяження земельної\~ділянки було\~припинено 08.07.2021 (а.с. 62 65 т. 1). Згідно копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09.09.2021, [PERSON] продав [PERSON] земельну ділянку, з кадастровим номером 0520681000:02:000:0786, площею 0, 0453 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 158 159 т. 1). Судом досліджено надані приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Подолян О.О. матеріали укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09.09.2021 між [PERSON] та [PERSON] , а саме земельної ділянки, з кадастровим номером 0520681000:02:000:0786, площею 0, 0453 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який був укладений за згодою іншого з подружжя сторін договору (а.с. 201 230 т. 1). Також, судом було досліджено надані Лука-Мелешківською сільською радою Вінницького району Вінницької області копії документів, які були підставою для державної реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , а саме витяг з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 26.10.2021; довідку старости Вінницько-Хутірського старостинського округу від 26.11.2021; технічний паспорт будинку садибного типу від 18.09.2021; витяг з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, виготовлений на замовлення [PERSON] , щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0520681000:02:000:0786, площею 0, 0453 га, за якими всі дії, необхідні для прийняття будинку до експлуатації та державної реєстрації, були вчинені після відчуження земельної ділянки позивачем 01.06.2020 та жодних дій для набуття ним у власність зазначеного житлового будинку не вчинялося (а.с. 13 28 т. 2). Відповідно до копії рішення № 277 Вінницько-Хутірської сільської ради від 12.05.2020 [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , тобто за адресою, що стосується спірного майна (а.с. 40 т. 2). Згідно копії довіреності від 27.05.2020 [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником при оформленні права власності на садовий/житловий будинок, який має бути побудований на земельній ділянці, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 41 т. 2). Та в ході судового розгляду було допитано свідків за клопотанням сторін спору. Свідок [PERSON] під час судового розгляду повідомила, що перебуває в дружніх стосунках з позивачем та його матір`ю. Вони знайомі приблизно 10 років, оскільки з [PERSON] навчалися в одному університеті. У 2020 [PERSON] розповіла їй, що вони купили будинок та пізніше показала його та прибудинкову територію десь на прикінці весни. В будинку були облаштовані пластикові вікна, двері, сходи на другий поверх, дах, меблів не було, Польгуль [PERSON] розпочала в ньому ремонт. [PERSON] та [PERSON] свідок не знає, була знайома з [PERSON] , який показував їй інший схожий будинок для продажу, однак договору вона не укладала. Будівництво паркану Польгулі не завершили, ворота не встановили, вони зберігаються у неї. При передачі будь-яких коштів стороною позивача [PERSON] та при укладенні договору з ними вона присутня не була. За які саме кошти було придбано позивачем нерухоме майно їй не відомо. Причини вибуття спірного майна з володіння позивача свідок не знає, на скільки їй відомо в будинку змінили замки та їх вигнали з будинку. Свідок [PERSON] під час судового розгляду пояснила, що знайома з [PERSON] з 2020 року. [PERSON] багато їй розповіала про спірний будинок, потім повідомила, що придбала його, показувала що вони завезли певні будівельні матеріали і розповідала плани по плануванню будинку. В червні 2020 року будинок був завершений будівництвом. В середині будинку нічого не було, лише стяжка, плитки не було. Попереднього власника вона не знає, знає зі слів [PERSON] , що продавець був забудовником і будував схожі будинки. З приводу передачі коштів за договорами щодо спірного майна вона нічого не бачила і не знає. По телефону [PERSON] їй розповідала, що вони купили меблі, замовили кухню, підготовлювали матеріали. [PERSON] розповідала їй, що забудовник продав їй будинок, і потім через два чи три місяці продав його іншим людям. Свідок [PERSON] в ході судового розгляду повідомив, що з учасниками судового розгляду ніяких дружніх або неприязних стосунків не має. Він познайомився з [PERSON] давно, коли вона приїхала дивитись будинок, тоді вона сказала, що будинок їй сподобався та вона буде його придбавати, та через те що вони знайомі і вона займається благодійністю, попросила, щоб він оформив на неї земельну ділянку, так як вона не мала коштів на придбання житлового будинку. Він переоформив земельну ділянку, але не на неї, а на її сина [PERSON] , та вона обіцяла, що кошти сплатить пізніше, пропонувала різні взаємозаліки, тому він погодився зачекати на оплату. Потів він дізнався, що вона його обманула, показувала йому підроблені документи, та сама [PERSON] запропонувала написати йому довіреність на відчуження цієї земельної ділянки, щоб він не звертався із заявами на неї в правоохоронні органи. В день укладання договору купівлі-продажу [PERSON] видав довіреність на введення в експлуатацію будинку, який був розташований на цій земельній ділянці, оскільки цей будинок був збудований саме свідком. А через декілька днів була надана довіреність на розпорядження земельною ділянкою, так як з ним не розрахувалися взагалі. Коли він отримав довіреність, в нотаріуса уклав договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки, за що отримав кошти від [PERSON] . Потім [PERSON] продав це майно [PERSON] . В цьому будинку проживає [PERSON] , зробила там ремонт. До цього [PERSON] встигла зробити деякі ремонтні роботи та він зарахував ці кошти їй як відшкодування боргу, тому що вона була йому винна 7\~000 доларів США щодо інших домовленостей. Польгуль [PERSON] він гроші не передавав, тому що вона і [PERSON] з ним не розраховувалися за земельну ділянку. Ні від [PERSON] , ні від [PERSON] ніяких коштів він не отримував взагалі. Він дозволив їм користуватись житловим будинком ще до укладення договору купівлі-продажу, тому що [PERSON] обіцяла з ним розрахуватися. Та в подальшому [PERSON] добровільно надав йому довіреність на розпорядження земельною ділянкою. До правоохоронних органів щодо введення його в оману він не звертався, так як йому було надано доручення на відчуження цього майна, щоб він його продав, таким чином він відшкодував завдані збитки. Житловий будинок був прийнятий в експлуатацію [PERSON] вперше. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду\~від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності\~(постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21). Відповідно до частини\~четвертої\~статті\~263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата\~Верховного Суду\~неодноразово зазначала,\~що,\~як правило,\~суб`єкт\~може скористатися\~не будь-яким,\~а конкретним\~способом захисту\~його права\~чи інтересу.\~Такий спосіб\~здебільшого випливає\~із суті\~правового регулювання\~відповідних спірних\~правовідносин (постанова\~від 22\~серпня 2018\~року у\~справі №\~925/1265/16\~(пункт\~5.6),\~від 6\~лютого 2019\~року у\~справі № 522/12901/17-ц, від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 91), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 75)). Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків (постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 86)).\~Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.46)). 1.Щодо вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 01.06.2020. Так, оспорюваний договір був укладений між позивачем, від імені якого діяла [PERSON] на підставі довіреності від 30.05.2020, та [PERSON] , згідно якого сторони розрахувались за вказаною ціною договору до його укладення в повному обсязі. Та заявляючи вимогу про визнання його недійсним позивач вважає доведеним відсутність волевиявлення позивача на його укладення. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Тобто правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Водночас, судом не встановлено жодної з підстав, передбачених нормами ЦК України, для визнання оспорюваного правочину недійсним. Суд зауважує, що довіреність від 30.05.2020, посвідчена приватним нотаріусом Лукашенком В.Б., на підставі якої було укладено даний договір від імені позивача, була дійсною, в судовому порядку не оспорювалася і не оспорюється даним позовом, її зміст є чітким та зрозумілим, позивач не заперечує її надання та нотаріальне посвідчення, зазначаючи лише про інші мотиви, нібито не спрямовані на її реалізацію, але зазначене спростовано самою довіреністю та одним з представників за нею - [PERSON] , допитаним в ході судового розгляду. За таких обставин самого заперечення позивача про відсутність волі на відчуження земельної ділянки, що не доведено жодним іншим дослідженим судом доказом, є недостатнім для встановлення відсутності його волі на укладання оспорюваного правочину. Зазначеною довіреністю від 30.05.2020 позивач надав представникам право, в тому числі, розпорядитися зазначеною земельною ділянкою, що було здійснено довірителем [PERSON] , відчужено земельну ділянку від імені позивача відповідачу [PERSON] . Згідно ч. 3 ст. 244 ЦПК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.\~Довіреність\~на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Згідно ч. 1 ст. 237, ст. 239 ЦПК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. При цьому мотиви надання такої довіреності та обставини щодо відсутності отримання позивачем коштів за укладеним його представником договором купівлі-продажу, на що посилається позивач, на переконання суду, не впливають на законність правових наслідків укладеного договору купівлі-продажу та набуття у власність земельної ділянки [PERSON] , а питання розрахунку за оспорюваним договором купівлі-продажу між позивачем та його представником за довіреністю виходить за межі заявленого позову та не є підставою визнання даного договору купівлі-продажу недійсним, оскільки в судовому засіданні встановлено його реальне виконання сторонами, тому судом не встановлено підстав для задоволення даної позовної вимоги. 2.Щодо витребування у відповідача [PERSON] спірної земельної ділянки. Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння, тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) "юридично" - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті\~388 ЦК України. Власник з дотриманням вимог статей\~387\~і\~388 ЦК України\~може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див. пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16)). Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття\~387 ЦК України). Право власника витребувати своє майно у всіх випадках і без будь-яких обмежень при володінні цим майном набувачем без правових підстав, тобто недобросовісним набувачем, передбачено статтею\~387 ЦК України, а право власника витребувати своє майно від добросовісного набувача передбачено у статті\~388 ЦК України\~і є обмеженим. Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач. Правила частини\~першої\~статті\~388 ЦК України\~стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача в разі, якщо майно, зокрема вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини\~першої\~статті\~388 ЦК України\~залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази незаконності вибуття майна (земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку) з володіння позивача та відсутності у відповідача [PERSON] юридичних підстав для збереження і володіння спірним майном. Зокрема, позивач не довів вибуття земельної ділянки з його власності поза його волею, враховуючи відсутність підстав для визнання оспорюваного договору про вибуття земельної ділянки з власності позивача недійсним, оскільки воля на її відчуження підтверджується виданою представникам довіреністю від 30.05.2020 на укладення від імені позивача такого правочину, та набуття позивачем у власність спірного житлового будинку взагалі не доведено, а отже підстав для витребування зазначено майна у відповідача [PERSON] позивачем також не доведено. Відповідач [PERSON] набула право власності на нерухоме майно шляхом укладення договору купівлі-продажу, яким [PERSON] відчужив їй за відплатним договором земельну ділянку, та здійснила прийняття до експлуатації та державну реєстрацію будинку, що розташований на земельній ділянці, та фактично володіє зазначеним майном з 09.09.2021 року. Так,\~згідно ст.\~331\~ЦК України,\~право власності\~на новостворене\~нерухоме майно\~(житлові\~будинки,\~будівлі,\~споруди тощо)\~виникає з\~моменту завершення\~будівництва (створення\~майна). Якщо\~договором або\~законом передбачено\~прийняття нерухомого\~майна до\~експлуатації,\~право власності\~виникає з\~моменту його\~прийняття до\~експлуатації. Якщо\~право власності\~на нерухоме\~майно відповідно\~до закону\~підлягає державній\~реєстрації,\~право власності\~виникає з\~моменту державної\~реєстрації. До\~завершення будівництва\~(створення\~майна)\~особа вважається\~власником матеріалів,\~обладнання тощо,\~які були\~використані в\~процесі цього\~будівництва (створення\~майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності або спеціального майнового права на нього відповідно до закону. Враховуючи наявність у діях позивача волі на передачу земельної ділянки у власність іншій особі, згідно виданої 30.05.2020 довіреності, при цьому позивач не здійснював будівництва новоствореного житлового будинку, розташованого на даній земельній ділянці, та не придбавав його, оскільки до введення його в експлуатацію чи державної реєстрації незавершеного будівництва він не міг бути об`єктом цивільних прав та обов`язків саме як житловий будинок, а лише мав намір в майбутньому вчинити дії з приводу прийняття його до експлуатації, але таких дій не вчиняв, а такі дії були вчинені саме відповідачем [PERSON] , в задоволенні даної позовної вимоги також слід відмовити. 3.Щодо заявленої вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на спірний житловий будинок. Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону, яким, в свою чергу, передбачено визнання прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора (про державну реєстрацію прав, про зупинення державної реєстрації прав, про залишення заяви без руху або про відмову в державній реєстрації прав), анулювання рішення територіального органу Міністерства юстиції України. Підставою для визнання прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав є: а) Міністерством юстиції України встановлено, що державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію прав з порушенням загальних засад державної реєстрації прав, визначених\~пунктами 1,\~2-1,\~4\~частини першої статті 3 цього Закону. У такому разі Міністерство юстиції України у своєму рішенні зазначає конкретну засаду державної реєстрації прав (з посиланням на відповідне положення цього Закону), з порушенням якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав; б) Міністерством юстиції України встановлено, що державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію прав за наявності підстав для залишення заяви про державну реєстрацію прав без руху, відмови в державній реєстрації прав або зупинення державної реєстрації прав. У такому разі Міністерство юстиції України у своєму рішенні зазначає конкретну підставу (з посиланням на відповідне положення цього Закону), всупереч якій державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав; в) Міністерством юстиції України встановлено, що державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію прав\~ всупереч санкціям, застосованим відповідно до\~Закону України\~"Про санкції". У такому разі Міністерство юстиції України у своєму рішенні зазначає конкретну санкцію (з посиланням на відповідне положення Закону України "Про санкції"), всупереч якій державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав. Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав визнається прийнятим з порушенням цього Закону та анулюється виключно у разі неможливості відновлення порушеного права скаржника шляхом прийняття Міністерством юстиції України рішень, передбачених\~пунктами 2\~і\~3\~цієї частини. Не можуть бути підставою для визнання прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора допущені ним формальні (несуттєві) помилки, які не впливають на об`єктивність, достовірність та повноту відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Та оскільки позивачем не доведено набуття ним у власність спірного житлового будинку та прийняття державним реєстратором оскаржуваного рішення з порушенням вимог закону, в задоволенні заявленої позовної вимоги слід відмовити в зв`язку з її необґрунтованістю. 4.Щодо заявлених вимог до відповідачів [PERSON] , [PERSON] . Так, позивачем залучено даних учасників та заявлено до них позовні вимоги, в зв`язку з наданням згоди іншим з подружжя, а саме [PERSON] та [PERSON] , на укладення правочинів з приводу спірного майна. Однак, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного Цивільного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 756/10461/21, суд зазначив, що згода іншого з подружжя має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору. Відсутність згоди іншого з подружжя може мати наслідком, зокрема, визнання договору недійсним у разі недобросовісності контрагента іншого з подружжя. Суб`єкт, який надає згоду на укладення договору іншим з подружжя, не стає стороною договору. Саме тому в разі пред`явлення вимоги про визнання недійсним договору належним відповідачем є сторона договору (інший з подружжя). З цих же підстав суд вважає відсутніми підстави для заявлення вимоги про витребування майна до іншого з подружжя, який не є стороною договору, на підставі якого право власності було зареєстроване саме за тим з подружжя, який зазначений стороною договору. Оскільки сторонами договору, на підставі якого [PERSON] придбала спірне майно, були лише [PERSON] та [PERSON] , а дружина відповідача [PERSON] та чоловік відповідачки [PERSON] надавали лише згоду на укладення відповідних договорів купівлі-продажу, проте не були їх сторонами і державна реєстрація права власності за ними не проводилася, тому вони не можуть вважатися належними відповідачами за заявленими позовними вимогами, а тому в задоволенні заявлених до них позовних вимог слід відмовити з підстав залучення позивачем неналежних відповідачів. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій\~ст. 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Шляхом повного, всебічного, неупередженого дослідження матеріалів справи, вивчення кожного доказу окремо та всіх доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивача слід залишити за позивачем. Доказів понесення судових витрат стороною відповідача до суду не надавалося. Згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №\~9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Відповідно до ч.ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. З огляду\~на вищевикладене,\~оскільки заходи\~забезпечення позову\~мають тимчасовий\~характер,\~та враховуючи,\~що судом прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] , позов якого було забезпечено ухвалою суду від 17.03.2023 у даній справі шляхом заборони всім органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, проведення будь-яких реєстраційних дій щодо земельної ділянки, кадастровий номер 0520681000:02:000:0786, площею 0, 0453 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та щодо житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від17.03.2023. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: dismissed