Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

В квітні 2025 року позивач звернувся до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь заборгованість за договором №1134144 від 10.08.2023 в розмірі 30914, 29 гривень та понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.08.2023 між ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" та [PERSON] укладено договір № 1134144. За даним договором кредитодавець зобов`язувався надати відповідачці кредитні кошти в розмірі 23100, 00 гривень. строк кредиту 731 днів з кінцевим терміном повернення 10.08.2025.Кредитор свої зобов`язання виконав належним чином надавши позичальнику кредитні кошти, проте відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. 31.01.2025 між ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" та ТОВ "Факторинг Партнерс" укладено договір №31012025 відповідно до якого позивач набув права грошової вимоги до відповідачки. Оскільки, [PERSON] свої кредитні зобов`язання не виконувала, то у неї виникла заборгованість в розмірі 30914, 29 гривень. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03.06.2025 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. В судовому засіданні відповідачка позовні вимоги визнала в повному обсязі щодо кредитних коштів, не заперечувала проти їх задоволення, заперечувала щодо розміру правової допомоги. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Оскільки відповідачка визнала пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Суд, заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.08.2023 між ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №1134144. Відповідно до умов кредитного договору кредитор взяв на себе зобов`язання надати відповідачці кредит на наступних умовах: сума кредиту 23100, 00 гривень; строк кредитування - 731 день з кінцевим терміном повернення 10.08.2025. Тип процентної ставки - фіксована. Кредитор 10.08.2023, через АТ "ПУМБ" перерахував відповідачці кредитні кошти в розмірі 21000, 00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією №22069 від 10.08.2023. Відповідно до договору надання послуги з факторингу №31012025 від 31.01.2025 ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" передало право грошової вимоги ТОВ "Факторинг Партнерс", в тому числі до боржниці [PERSON] . Загальна сума заборгованості 30914,29 гривень. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Матеріалами справи підтверджено та не заперечується відповідачкою укладення 10.08.2023 договору про надання споживчого кредиту №1134144. Встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором\~ТОВ "СЛОН КРЕДИТ"\~виконало своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти. У свою чергу, взяті на себе зобов`язання [PERSON] належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за договором. Згідно наданого суду розрахунку, заборгованість [PERSON] становить 30914, 29 гривень, з яких: 18 962, 11 - заборгованість по тілу кредиту, 11952, 18 гривень. Зважаючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ "СЛОН КРЕДИТ" не повернуті, враховуючи, що ТОВ "Факторинг\~Партнерс" отримало право вимоги за кредитним договором, а також те, що вимоги ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що ТОВ "Факторинг\~Партнерс" вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Враховуючи викладене, зважаючи на визнання відповідачкою позовних вимог в повному обсязі, суд вважає, що позов є обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо розміру стягнення понесених витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на послуги адвоката в суді Товариством надано: договір №02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024; прайс-лист АО «Ліга Ассістанс»; заявку на надання правової допомоги №593 від 01.03.2025; витяг з Акта №7 про надання юридичної допомоги від 31.03.2025. В акті зазначено, що послуги з надання юридичної допомоги по клієнту [PERSON] в загальній сумі складають 13000, 00 грн. Відповідачка просить суд відмовити в у стягненні витрат на правничу допомогу, оскільки їх розмір є неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих послуг. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, зважаючи на доведення неспівмірності витрат,

Outcome: approved