Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду м. Кам`янського з позовом до Кам`янської міської ради Дніпропетровської області про визнання права користування жилим приміщенням та зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення. Просить суд визнати за [PERSON] право користування житловим приміщенням- квартирою [ADDRESS] та зобов`язати виконавчий комітет Кам`янської міської ради укласти з позивачем договір найму вказаного житлового приміщення,. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що з 2012 року вона разом із цивільним чоловіком [PERSON] проживала у квартирі його батьків за адресою [ADDRESS] , де мешкає і зараз. Останні декілька років її чоловік [PERSON] мав тяжкі захворювання, був немобільним та потребував постійного догляду, в зв`язку з чим вона не мала фізичної можливості ні провести жодні реєстраційні дії пов`язані з реєстраційним обліком за місцем її фактичного проживання, як і не мала можливості офіційно зареєструвати з [PERSON] шлюб. Квартира в якій вони мешкали, належала чоловікові та його матері, але пізніше стало відомо, що покійна мама [PERSON] просто була відповідальним квартировинаймачем. За своє життя [PERSON] мав бажання на приватизацію даної квартири, але так як за станом здоров`я сам він нічого робити не міг, він надав на ім`я дружини довіреність, позивач звернулась до Кам`янської міської ради з приводу приватизації даної квартири [PERSON] на що було роз`яснено, що треба було надати ордер на дану квартиру та інші архівні документи і поки вони їх отримували [PERSON] передчасно помер [INFO] . Факт спільного проживання сторін як чоловіка та жінки в період з 2013 року по [INFO] за адресою: [ADDRESS] , визнано в судовому порядку за Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 17 вересня 2024 року. На час вселення в квартиру вона знаходилася в занедбаному стані, так як на час її вселення там проживала тільки мама [PERSON] , яка була лежача і потребувала догляду, а сама квартира потребувала капітального ремонту. За час проживання в квартирі вони були вимушені зробити капітальний ремонт та відновлювали приміщення квартири, щоб в ній можна було проживати, в зв`язку з чим витрачали свої особисті кошти на ремонт та на підтримання квартири в жилому стані, проте титульним відповідальним квартиронаймачем залишалась мама цивільного чоловіка - [PERSON] , яка померла [INFO] , а отже після смерті [PERSON] , який за життя не набув статус відповідального квартировинаймача, ніхто зареєстрований не залишився, а згода квартиронаймача для реєстраційного обліку є обов`язковою, тому для вирішення питання отримання реєстраційного обліку за місцем фактичного проживання та встановлення свого права на подальше проживання в даній квартирі вона змушена звертатися до суду. Ухвалою суду від 27 січня 2025 року провадження по справі було відкрито та призначено в порядку спрощеного провадження. Ухвалою суду від 25 березня 2025 року вирішено здійснювати розгляд цивільної справи в порядку загального позовного провадження, змінивши засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Ухвалою суду від 25 квітня 2025 року закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу в судове засідання. Представник позивача- адвокат Єсіпова К.В. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали повністю та просить їх задовільнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, долучив відзив на позовну заяву /а.с.56-57/ згідно якого зазначили, що після смерті квартиронаймача за адресою: [ADDRESS] дана квартира вважається вивільненою та дане житло можливо віднести до комунальної власності, яка підлягає розподілу в порядку черговості. Факт проживання однією сім`єю із членами сім`ї квартиронаймача не дає права на визнання права користування жилим приміщенням для цієї особи, оскільки необхідно з`ясувати чи було дотримано встановлений порядок її вселення, зокрема: чи була на це згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному житловому приміщенні, чи вели сторони спільне господарство, тривалість часу їх проживання тощо. Тому вважають, що відсутні підстави для задоволенні позову. Вивчивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини: Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 вересня 2024 року по справі № 209/5376/24, яке набрало законної сили 18 жовтня 2024 року встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] в період з 2013 року по 27 березня 2024 року за адресою: [ADDRESS] однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Згідно особового рахунку № [NUMBER] на квартиру [ADDRESS] /а.с.17/ відповідальним квартиронаймачем є [PERSON] , яка відповідно до копії свідоцтва про смерть /а.с.14/ померла [INFO] , також до членів сім`ї квартиронаймача віднесено синів [PERSON] , 1962 р.н., який помер [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] та підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] /а.с.13/. [PERSON] опікувався квартирою , яка залишилась після смерті матері у зв`язку із чим уклав договір про реструктуризацію заборгованості за житлово- комунальні послуги від 13 березня 2024 року /а.с.19/ та надав на ім`я [PERSON] довіреність /а.с.16/ для оформлення документів по даній квартирі. Проте відповідних документів виявилось недостатнім для оформлення реєстрації у вказаній квартирі [PERSON] , тому вона почала збирати архівні документи, що підтверджується довідками /а.с.20,21,22/ проте отримати їх не видалося можливим, оскільки [PERSON] передчасно помер від тяжкої хвороби. 01 листопада 2024 року [PERSON] звернулася до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] було повідомлено про відмову у внесенні інформації про її зареєстроване місце проживання за вказаною адресою у зв`язку із тим, що нею подано не в повному обсязі документи, передбачені чинним законодавством, що підтверджується відповідною довідкою /а.с.25/. Квартира залишається неприватизована, а отже відноситься до житлового фонду, власником якого є Кам`янська міська рада. Позивач сумлінно сплачувала комунальні послуги за квартирою, що підтверджується квитанціями /а.с.27-29/, проводила ремонтні роботи пов`язані з підтримкою квартири в жилому стані, тому що мешкала у вказаній квартирі, що підтверджується актом про проживання № 723 від 05 грудня 2024 року КП КМР «Добробут» /а.с.18/. Після смерті чоловіка позивач бажала успадкувати дану квартиру, але при зверненні до нотаріуса за отриманням спадщини їй стало відомо, що право власності у покійного чоловіка на дану квартиру було відсутнє. Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивачів, з таких мотивів. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права, у випадку його порушення. Ст. 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно частин 4, 5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно ст. 18 ЖК України управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Згідно вимог ст.31 Житлового кодексу України: громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу PCP, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу PCP і Української PCP), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю. Відповідно до ст.64 Житлового кодексу Української PCP члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Як встановлено із рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 вересня 2024 року по справі № 209/5376/24, яке набрало законної сили 18 жовтня 2024 року встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] в період з 2013 року по 27 березня 2024 року за адресою: [ADDRESS] однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПКУ обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, рішенням суду встановлено, що [PERSON] була дружиною [PERSON] , тобто належала до членів сім`ї квартиронаймача житлового приміщення. Крім того, відповідно до ст. 65 Житлового кодексу Української PCP особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до положень ст.106 Житлового кодексу Української PCP повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Згідно з ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу Згідно вимог ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно і ст. 61 ЖК України користування житловим приміщенням в будинках державного та суспільного житлового фонду здійснюється за договором найму житлового приміщення. Відповідно до ст. 62 ЖК України, до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також правила цивільного законодавства. Відповідно до ст. 63 ЖК предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Відповідно до ст. 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому, мною за власні кошти були здійснено капітальний ремонт квартири, в результаті якого вона на теперішній час відповідає санітарним та технічним вимогам та є придатною для проживання. Статтею 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. 01.12.2021 року набрав чинності Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні». Статтею 2 даного Закону терміни «житло» та «реєстрація місця проживання (перебування) особи» визначені наступним чином: житло - житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, в якому особа постійно або тимчасово проживає (п. 5 ч. 1 ст. 2 Закону); реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи (п. 12 ч. 1 ст. 2 Закону). Зокрема, ч. З ст. 1 даного Закону визначено, що: «...реєстрація місця проживання (перебування) особи не є підставою для набуття такою особою права володіння, користування чи розпорядження житлом (у тому числі не є підставою для вселення чи визнання за особою права на проживання та/або права користування житлом), про проживання в якому особа повідомила». Відповідно статтею\~3\~даного Закону\~визначена мета\~реєстрації місця\~проживання (перебування)особи:\~створення умов\~для реалізації\~прав особи,\~зокрема виборчих\~прав,\~права на\~участь у\~місцевому самоврядуванні,\~па отримання\~соціальних,\~публічних послуг,\~у випадках,\~передбачених законом; ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою; використання знеособлених даних реєстрів територіальних громад для обґрунтованого розроблення органами державної влади та органами місцевого самоврядування програм економічного і соціального розвитку адміністративно-територіальних одиниць, визначення правомочності зборів жителів територіальної громади, для статистичних, наукових та інших потреб у визначених законом та актами Кабінету Міністрів України випадках. З огляду па вищезазначені норми ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» приходимо до висновку, що реєстрація місця проживання особи не є підставою для визнання за нею права користування житлом за адресою якого здійснена така реєстрація та відповідно зняття з реєстрації особи за такою адресою не є підставою для втрати будь-яких речових прав в тому числі й права власності та права користування таким житлом. Тривалий час проживання у спільній квартирі/будинку особи, яка не має іншого житла, є достатньою підставою для того, щоб вважати квартиру/будинок житлом цієї особи в розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Верховний Суд справа №754/613/18-ц від 15.01.2020 р. Згідно зі ст.76 ЦПК України докази встановлюються на підставі... пояснень сторін, показань свідків, письмових доказів... Оскільки з 2013 року позивач є єдиним користувачем вказаної квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] , вона сумлінно сплачує квартирну плату та плату за надання комунальних послуг, а також має намір отримати реєстрацію місця проживання за даною адресою, оскільки вона є членом сім`ї колишнього квартиронаймача житлового приміщення, тому є підстави для задоволення позовних вимог. Відповідно до вивчених судом матеріалів справи, які досліджені доказами, суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] до Кам`янської міської ради Дніпропетровської області про визнання права користування жилим приміщенням та зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення. Оскільки позивач не наполягав на стягненні з відповідача судових витрат, суд вважає за можливе не стягувати його з відповідача по справі. На підставі ст. 18, 63, 104 ЖК України,

Outcome: approved