Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання за нею права власності на земельну частку (пай) розміром 67,11 ум.кад.га., що знаходиться на території Тлумацької міської ради Івано-Франківського (Тлумацького) району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за законом після померлої бабусі [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовувала тим, що її бабусі [PERSON] згідно сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої частки серії ІФ-84-1, Реєстрацйний № 192 від 20.03.1997 року на праві приватної власності належала земельна ділянка в розмірі 67,11 в ум.кад.га на території Тлумацької міської ради Івано-Франківського (Тлумацького) району Івано-Франківської області в межах середньої земельної частки без визначення на місцевості. [INFO] бабуся [PERSON] померла. Після її смерті відкилася спадщина за законом на все належне їй майно. Після смерті бабусі спадщину за законом прийняла вона, шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Дідо [PERSON] помер [INFO] . Її батько [PERSON] помер [INFO] . Інших спадкоємців немає. Однак, в нотаріальному порядку їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну частку (пай), у зв`язку з відсутністю необхідного для видачі свідоцтва про право на спадщину документа, який підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно - земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м. Тлумач, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область, так як немає його в наявності, що позбавляє її можливості оформити спадщину. Вказала, що форма Сертифікату серії ІФ-84-1, Реєстраційний № 192 від 20.03.1997 року, виданого на ім`я [PERSON] , була передбачена Положенням про Сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки (в умовних кадастрових гектарах), затвердженого рішенням Івано-Франківської обласної Ради народних депутатів від 31.07.1995 року і такі Сертифікати масово видавалися аж до затвердження Постановою Кабінету Міністраів України від 12.10.1995 року № 801 форми Сертифікату на право на земельну частку (пай). За наведених обставин підтвердження права [PERSON] на земельну частку пай зазначеного у Сертифікаті серії ІФ-84-1, Реєстраційний № 192 від 20.03.1997 року, який за формою не відповідає формі Сертифікату, затвердженого Постановою Кабінету Міністраів України від 12.10.1995 року № 801, жодним чином не впливає на право бабусі на земельну частку пай в розмірі 67,11 в ум.кад.га, оскільки таке право набуте нею на законних підставах. У зв`язку з вищевказаним, позивач просить суд визнати за нею право власності на земельну чатку (пай) розміром 67,11 в ум.кад.га, згідно Сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ-84-1, Реєстраційний № 192 від 20.03.1997 року в порядку спадкування за законом після померлої бабусі [PERSON] . В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак в позовнй заяві у випадку її неявки в судове засідання просила розгляд справи провести без її участі. Представник відповідача Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не з`явився, однак через канцелярію суду подав заяву, в якій проти задоволення позову не заперечив, позов визнав у повному обсязі та просив розглянути справу без участі представника відповідача (а.с. 23). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Судом встановлено, що на підставі рішення ІХ сесії міської Ради народних депутатів ХХІІ скликання від 17.09.1996 року № 9 [PERSON] (бабуся позивача) було видано сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ-84-1, Реєстраційний № 192 від 20.03.1997 року, зареєстрований в книзі реєстрації Сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки за № 192, відповідно до якого вона отримала в приватну власність земельну ділянку в розмірі 67,11 в ум.кад.га на території Тлумацької міської Ради народних депутатів Тлумацького району в межах середньої земельної частки без визначення на місцевості. Вартість земельної ділянки 4080,99 грн. Цей Сертифікат підлягає заміні на державний акт, що посвідчує право власності на землю при виділенні меж ділянки на місцевості, у встановленому законом порядку (а.с. 3). Форма вищевказаного сертифікату була передбачена Положенням про Сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки (в умовних кадастрових гектарах), затвердженого рішенням обласної (Івано-Франківської) Ради народних депутатів від 31.07.1995 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1995 року № 801 затверджено форму сертифіката на право на земельну частку (пай), однак за життя такого сертифікату на право на земельну частку (пай) [PERSON] (бабуся позивача) не отримувала. Відповідно до довідки виконавчого комітету Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № К-376 від 28.05.2025 року (а.с. 4). [PERSON] (бабуся позивча) дісно включена в списки громадян, що мають право на середню земельну частку (пай), та є складовою книги реєстрації Сертифікатів на прво приватної власності на землю в межах середньої земельної частки на території Тлумацької міської ради. Сертифікат серії ІФ-84-1, Реєстраційний № 192, від 20.03.1997 року, розмір земельної частки (паю) становить 67,11 ум.кад.га. Відповідно внесена у проект роздержавлення і приватизації земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Тлумацької міської ради. Позивач [PERSON] народилася [INFO] і її батьками були [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8). Батько позивача [PERSON] народився [INFO] і його батькоми були [PERSON] та [PERSON] (бабуся позивача), що підтверджується довідкою відділу реєстрації актів цивільного стану Тлумацького районного управління юстиції Міністерства юстиції України № 264/03-3-44 від 19.12.2008 року (а.с. 26). [INFO] помер [PERSON] (дідо позивача), [INFO] помер [PERSON] (батько позивача), а [INFO] померла [PERSON] (бабуся позивача), що підтверджується копіями свідоцтв про смерть (а.с. 5-6). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] (бабуся позивача) вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Після смерті\~ [PERSON] \~(бабуся\~позивача)\~позивач [PERSON] \~прийняла спадщину\~за законом, оскільки у шестимісячний термін звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 25). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 611/2008 від 24.05.2008 року, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] (бабуся позивача) (а.с. 25-30), з якої вбачається, що [PERSON] (позивач) є єдиними спадкоємцем в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (бабуся позивача), інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину немає. Крім того,\~позивач [PERSON] частково оформили спадщину за законом після смерті [PERSON] (бабуся позивача) на спадкове майно, яке не є предметом розгляду даної справи (а.с. 9). Отже, на момент звернення до суду позивач [PERSON] правомірно претендує на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після померлої бабасі [PERSON] . В нотаріальному порядку [PERSON] , яка діє по довіреності від імені [PERSON] (позивач), було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у зв`язку з тим, що відсутній необхідний для видачі свідоцтва про право на спадщину документ, який підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно - земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м. Тлумач, Івано-Франківський (Тлумацький) район, Івано-Франківська область, так як немає його в наявності, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеною державним нотаріусом Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Васильєвою Н.М. №\~249/02-31 від 29.04.2025 року (а.с. 10). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті бабусі [PERSON] . Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з відсутністю на час складання рішення клопотання позивача, питання про повернення судового збору не вирішується. На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України,

Outcome: approved