Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-03 00:00:00

13 грудня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, предмет якого в подальшому було змінено, та в остаточній редакції заяви про зміну предмета позову від 02.02.2024 р. просила суд: - визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» № 43 від 28.02.2022 р., в частині оголошено простою їй, як працівнику підприємства ; - визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» № 71 від 29.04.2022 р. в частині, яка стосується неї щодо зміни виплат заробітної плати з 01.05.2022 р.; - визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» № 236 від 21.07.2023 р. в частині, яка стосується неї щодо призупинення дії трудового договору починаючи з 01.08.2023 р.; - стягнути з ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» не виплачену заробітну плату, надбавки, премії, доплати, які вона мала б отримати до моменту звільнення; - визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» №347/О-4 від 02.11.2023 р. щодо її звільнення ; - поновити її на посаді професіонала з охоронної діяльності та безпеки служби портової безпеки ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» з 09.11.2023 р.; - стягнути з ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.11.2023 р. по день фактичного поновлення на посаді; - стягнути з ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на свою користь моральну шкоду у розмірі 200000 грн. Позов мотивований тим, що вона була прийнята на роботу до ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» 29.12.2021 року. Згідно наказу ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» № 43 від 28.02.2022 р. їй оголошено простій та здійснено виплату 2/3 тарифної ставки. У відповідності до наказу ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» № 71 від 29.04.2022 р. їй змінено розмір заробітної плати в бік зменшення. Наказом ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» № 236 від 21.07.2023 р. призупинено дію трудового договору з нею та будь-які виплати. Наказом ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» № 347/О-4 від 02.11.2023 р. її звільнено з роботи у зв`язку із скороченням чисельності працівників. Позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що оспорювані накази відповідачів стосовно простою, зміни розміру заробітної плати, призупинення та як наслідок звільнення - прийняті з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема КЗпП України, не дотримано стандартів щодо повідомлення про звільнення, не запропоновано посад, на які позивачка могла претендувати на день звільнення, у зв`язку із незаконністю звільнення, просить суд, стягнути з роботодавця середній заробіток та моральну шкоду, вказуючи, що відповідачами не дотримано її прав щодо працевлаштування та можливості отримання заробітної плати. Ухвалою Овідіопольського райсуду Одеської області від 18.12.2023 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 08.01.2024 р. від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, в якому представниця відповідачів заперечує проти позову в повному обсязі, зазначаючи, що всі оспорювані накази прийнято ними у повній відповідності з нормами чинного законодавства, а моральні страждання позивачки не підтверджені доказами у справі. Крім того, стверджується, що при оскарженні наказів № 43 від 28.02.2022 р., № 71 від 29.04.2022 р. позивачкою пропущено строки звернення до суду (т. 1 а.с. 73-97). 02.02.2024 р. позивачкою подано заяву про зміну предмету позову шляхом уточнення резолютивної частини позову, а саме зазначено реквізити наказів, які оскаржуються (т. 1 а.с. 235-237). Представниця позивачки в судовому засіданні просила задовольнити позов в повному обсязі. Представниця відповідачів в судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позову повністю, у зв`язку із необґрунтованістю позову та з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі та додатково надані суду докази, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п.1 ст. 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ конвенцію та практику Суду як джерело права. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] прийнята на роботу до ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» 29.12.2021 р., вказане підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами (т. 1 а.с. 27-30, т. 2 а.с. 33). Стосовно позивачки роботодавцем - ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» прийнято наступні накази: - № 43 від 28.02.2022 р., яким [PERSON] оголошено простій (т. 3 а.с. 88-89) ; - № 71 від 29.04.2022 р., яким [PERSON] змінено розмір заробітної плати в бік зменшення (т. 3 а.с. 90-95); - № 236 від 21.07.2023 р. призупинено дію трудового договору з [PERSON] , роботодавець призупинив будь-які виплати (т. 3 а.с. 96-102); - № 347/О-4 від 02.11.2023 р. [PERSON] звільнено з роботи у зв`язку із скороченням чисельності працівників (т. 1 а.с. 25, т. 3 а.с. ). Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Разом з тим, відповідно до п. 1 прикінцевих положень КЗпП України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (Ковід-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, на час винесення оскаржуваних наказів, а саме наказів ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» № 43 від 28.02.2022 р., № 71 від 29.04.2022 р. діяли карантинні обмеження, а тому 3-х місячний строк не починав свого відліку та спливу. За змістом Постанови № 651 КМУ від 27.06.2023 р. «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2», з 01.07.2023 р. на території України було скасовано режим карантину, а тому 3-х місячний строк встановлений ст. 233 КЗпП України слід відраховувати від 01.07.2023 р. Під час, судового засідання, яке відбулося 23.04.2025 р., представницею позивачки були поставлені питання представниці відповідачів щодо ознайомлення позивачки [PERSON] під підпис з оспорюваними наказами ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» № 43 від 28.02.2022 р., № 71 від 29.04.2022 р., № 236 від 21.07.2023 р. Однак, із відповіді представниці відповідачів вбачається - відсутність ознайомлення під підпис позивачки [PERSON] з зазначеними наказами, також в матеріалах справи відсутні докази її ознайомлення з оскаржуваними наказами. Таким чином, строк звернення до суду щодо оскарження наказів № 43 від 28.02.2022 р., № 71 від 29.04.2022 р., № 236 від 21.07.2023 р. не пропущений, оскільки представницею відповідачів не надано доказів щодо ознайомлення позивачки з такими наказами. У зв?язку з військовою агресією рф проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р. в Україні введений воєнний стан.\~ Відповідно до пункту 3 Указу, у зв?язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені ст.ст. 30,34,38,39,41,44,53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», відповідно до п.п. 5 п. 1 ст. 6 якого, в Указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У зв`язку воєнним станом, у ДП «МТП «Чорноморськ» запроваджено простій, згідно наказу № 43 від 28.02.2022 р. Стосовно наказу № 43 від 28.02.2022 р. слід зазначити наступне. В матеріалах справи відсутні докази ознайомлення із зазначеним наказом позивачки [PERSON] . Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із частинами 1-3 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю. Згідно зі ст. 34 КЗпП України, простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця. Аналіз ст. 34 КЗпП України, свідчить про те, що обов?язковою підставою для введення простою на підприємстві є повна зупинка його роботи або роботи окремих підрозділів. В той же час, збройна агресія стала підставою для тимчасової зупинки діяльності підприємства. Відповідно до частини третьої статті 84 КЗпП України,\~у разі простою підприємства (установи, організації) з незалежних від працівників причин власник або уповноважений ним орган (роботодавець) може у визначеному колективним договором порядку надавати відпустки без збереження або з частковим збереженням заробітної плати. За цих умов надання відпустки не ставиться у залежність від подання працівником заяви і термін перебування в ній не входить до часу оплачуваного простою, якщо це передбачено колективним договором. Згідно з частинами першою та другою статті 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Таким чином, прийняття наказу № 43 від 28.02.2022 р. є крайньою мірою, вказане пов`язане із збройною агресією рф, обґрунтування наказу міститься в його преамбулі. Представницею позивачки не заперечується той факт, що після прийняття оскаржуваного наказу № 43 від 28.02.2022 р. нею отримано заробітну плату у розмірі 2/3 від тарифної ставки. Наказом № 71 від 29.04.2022 р. змінено істотні умови праці, та починаючи з 01.05.2022 р. відсутні відомості про оплату 2/3 від тарифної ставки, що свідчить про той факт, що наказ № 43 від 28.02.2022 р., починаючи з 01.05.2022 р. втратив свою дію щодо працівника. Таким чином, згідно наказу № 43 від 28.02.2022 р., працівнику виплачувалось 2/3 тарифної ставки, як це передбачено ст. 113 КЗпП України. Щодо наказу ДП «МТП «Чорноморськ» № 71 від 29.04.2022, то слід зазначити наступне. У преамбулі наказу №71 від 29.04.2022 р. зазначено наступне: «…З метою зменшення витрат на оплату праці,

Outcome: partial