Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Курбай Людмила Миколаївна звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. Позов обґрунтовує тим, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , якому у зв`язку з фізіологічною потребою встановлено брекет-системи. Кілька років з 2021 року [PERSON] відвідує стоматологічний кабінет з метою регулювання та обслуговування наявної брекет-системи. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 26.10.2021 було стягнуто додаткові витрати з відповідача за встановлення брекет-систем сину [PERSON] . Протягом наступних років дитина продовжує відвідувати стоматологічний кабінет, де було понесено додаткові витрати. Розмір витрат пов`язаних з лікуванням зубів та необхідними маніпуляціями для обслуговування брекет-систем становить 56920 грн. Вважає, що відповідач повинен відшкодувати їй половину понесених витрат, а тому просить стягнути з нього 28460 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою від 21 травня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У встановлений судом строк відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що не визнає позов, просить відмовити в задоволенні позову. Позивач та її представникв судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримали з підстав, які наведені в позовній заяві, просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позвних вимог з підстав, викладених у відзиві. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2021 року збільшено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.04.2017 року, та ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. 00 коп. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Також ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені додаткові витрати в сумі 15075 грн. Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , [PERSON] змінив прізвище на [PERSON] . З виписки з амбулаторної картрки стоматологічного хворого [PERSON] , заведеної ФОП [PERSON] , вбачається, що пацієнт знаходився на ортодонтичному лікуванні ( брекет-ситсема). Встановлено діагноз: Множинний карієс, гострий середній карієс 47,37,24,25,12,11,21, 22, 25, 27, 15, 14, 17, 23, 24 зубів, карієс в стадії білої плями 43, 34 , 33, 45, 44 зубів. Рекомендовано лікування зубів, використання крему для зубів GC MI Paste Plus для ремінелізації емалі, видалення в плановому порядку 38,48 зубів. Також встановлено, що в період з 27.07.2023 по 17.02.2025 проведено лікування та видалення зубів. Згідно з дослідженими в судовому засіданні квитанціями на лікування витрачено кошти в загальній сумі 55320 грн. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини»\~передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII\~та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 48 Конституції України\~гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Згідно зі\~статтею 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до\~статті 180 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою\~статті 181 СК України\~передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (ст. 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення. У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі №6-1489цс17 зроблено висновок, що\~СК України\~виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Згідно з ч. 2\~ст. 185 СК України\~розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Виходячи з аналізу\~ст. 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд повинен враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19). На переконання суду, матеріали справи містять об`єктивні і переконливі докази, що підтверджуються необхідність таких витрат (виписки з медичних карток, консультаційні висновки лікарів, акти виконаних робіт з фізичної особи\~підприємця щодо стоматологічних послуг). З врахуванням положень\~ст. 185 СК України, суд вважає, що понесені позивачем на отримання стоматологічних послуг витрати на суму 55\~320 грн. за своєю юридичною природою є додатковими витратами. Таким чином, встановивши, що позивач понесла додаткові витрати на дитину у розмірі 55\~320 грн, а відповідач є особою працездатною та фінансово спроможною взяти участь у відшкодуванні половини цих витрат, доходить\~висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] половини вартості додаткових витрат на лікування сина у розмірі 27660 грн, які підтверджуються належними та допустимими доказами. Щодо витрат, понесених позивачем на придбання електричної зубної щітки на суму 1600 грн., то на переконання суду, такі не є додатковими витратами в розумінні вимог\~ст. 185 СК України, оскільки не були викликані особливими обставинами чи розвитком у дитини певних здібностей. Вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає до часткового задоволення із урахуванням наступного. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з правилами пункту 1 частини другої\~статті 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Витрати на правничу допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, заяв, запитів, клопотань, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача було подано до суду наступні документи: договір про надання правової допомоги від 11.03.2025, акт прийому наданих послуг з професійної правничої допомоги від 10.04.2025; квитанція від 11.03.2025 про оплату 3500 грн згідно договору про надання правової допомоги від 11.03.2025. Надані представником позивача документи відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України є належними доказами сплати грошових коштів за надання професійної правничої допомоги адвоката у даній справі. Визначаючи розмір витрат, понесених позивачем суд враховує вимоги ч.2 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам, що складає 97,19 % від задоволених позовних вимог, та становить 3401,65 гривень. Крім того, у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення додаткових витрат на дитину на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави пропорційно задоволених позовних вимог в сумі 1177, 17 грн. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial