Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. В обґрунтування позову зазначено, що 13.11.2024 року позивач надав відповідачу позику грошові кошти в розмірі 180\~000 гривень на строк до 15.02.2025 року. Відповідачем власноручно складено та підписано розписку від 13.11.2024 року, в якій відповідач зобов`язується повернути позивачу суму позики в розмірі 180\~000,00 грн. до 15.02.2025 року рівними частинами: 01.12.2024 року, 15.12.2024 року, 29.12.2024 року, 12.01.2025 року, 26.01.2025 року та 15.02.2025 року шляхом переказу на банківську картку позивача. Однак, вже 01.12.2024 року відповідач не здійснив плановий платіж у розмірі 30000,00 грн. та перестав виходити на зв`язок. Наступні платежі 15.12.2024 року, 29.12.2024 року та 12.01.2025 року в рахунок погашення заборгованості відповідач також не зробив. Просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі 120\~000 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової спраив між суддями від 20.01.2025 року, цивільну справу №208/855/25 до провадження судді Гречаній В.Г. Відповідно до відомостей Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради, які отримані судом 12.02.2025 р., відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 13.02.2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 13.03.2025 року позивач [PERSON] подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог. Просить стянути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі 180\~000 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 1800,00 грн. 07.07.2025 року позивач [PERSON] подав до суду заяву про долучення до матеріалів справи виписки по банківським карткам та прийняти рішення по справі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи неодноразово повідомлявся шляхом направлення судових повісток засобами поштового зв`язку «Укрпошта» за зареєстрованим місцем проживання, причини своєї неявки суду не повідомив. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Заяв та клопотань про проведення розгляду за його відсутності не подавав. Відповідно до\~ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до положень ч. 4 ст. 174, ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Положеннями\~ст.174 ЦПК України\~закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.280,281,\~282\~ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено\~ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. 13 листопада 2024 року [PERSON] написав розписку про те, що отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 180\~000 (сто вісімдесят тисяч) гривень 00 копійок. Зобов`язався повернути грошові кошти у строк до 15.02.2025 року включно рівними частинами, шляхом переказу на банківську картку 01.12.2024, 15.12.2024, 29.12.2024, 12.01.2025, 26.01.2025, 15.02.2025. Розписка написана ним власноруч. Відповідно до виписки про надходження по картці/рахунку [NUMBER] за період 01.11.2024 року по 07.07.2025 року, яка надана АТ КБ «Приватбанк», вбачається, що [PERSON] грошові перекази на рахунок [PERSON] не здійснював. Відповідно до виписки про надходження по картці/рахунку [NUMBER] за період 01.11.2024 року по 07.07.2025 року, яка надана АТ КБ «Приватбанк», вбачається, що [PERSON] грошові перекази на рахунок [PERSON] не здійснював. Відповідно до виписки про надходження по картці/рахунку [NUMBER] за період 01.11.2024 року по 07.07.2025 року, яка надана АТ КБ «Приватбанк», вбачається, що [PERSON] грошові перекази на рахунок [PERSON] не здійснював. Відповідно до довідки про рух коштів по картці від 07.07.2025 року по картці [NUMBER] , яка надана АТ «Універсал Банк», вбачається, що [PERSON] грошові перекази на рахунок [PERSON] не здійснював. Відповідно до історії по картковому рахунку з 01.11.2024 по 01.04.2025 року, наданої АТ «Райффайзен Банк», вбачається, що [PERSON] грошові перекази на рахунок [PERSON] не здійснював. Оригінал розписки міститься в матералах справи. Ст. 55 Конституції України, Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно ч.2 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Згідно до\~ст.\~15\~ЦК України:\~1.Кожна\~особа має\~право на\~захист свого\~цивільного права\~у разі\~його порушення,\~невизнання або\~оспорювання. 2. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України визначено, що : 1.Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст.\~204\~ЦК України,\~ правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною першою\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій\~статті 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою\~статті 1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до пункту 30.1\~статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року N 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"\~моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. Судом встановлено що між сторонами виник спір з підстав боргових зобов`язань, які виникли внаслідок передачі позивачем грошових коштів на користь відповідача, як договору позики укладеної у формі розписки оформленої власноруч відповідачем. Тлумачення статей 1046 та 1047\~ЦК України\~свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналіз частини другої\~статті 1047 ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. Судом враховується правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) за змістом якої Верховним Судом вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.\~ Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом безпосередньо досліджена боргова розписка, яка оформлена від імені [PERSON] від 13 листопада 2024 року, згідно до якої розписка написана власноручно відповідачем, що в ході розгляду справи відповідачем належним, допустимим і достатнім доказом не спростовано. Також, судом встановлено, що зі змісту даної розписки, оригінал якої подано до справи позивачем, вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] 180 000 гривень у борг, і зобов`язується їх повернути до 15.02.2025 року включно. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей і може не співпадати із датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі грошей у борг. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів та підтверджує як факт укладення договору, так і факт отримання боржником грошових коштів. Зазначена правова позиція узгоджується з усталеною судовою практикою (справи №№ 127/3120/16-ц, 752/19567/14-ц). Як встановлено судом, і підтверджено позицією сторони позивача, відповідачем не виконані зобов`язання із повернення боргу у розмірі 180000 гривень, ні на час звернення із позовом, ні на час розгляду справи по суті, що фактично підтверджено поданою позивачем до справи оригіналом боргової розписки [PERSON] від 13 листопада 2024 року. Крім того, судом враховується що згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Судом встановлено, що позиція позивача і надані докази на підтвердження заявлених позовних вимог, повністю обґрунтовані доказами дослідженими в ході судового розгляду за їх сукупністю, які є належними і допустимими, з врахуванням наявності у позивача оригіналу боргової розписки від 13 листопада 2024 року, за якою у відповідача [PERSON] і виникли зобов`язання перед позивачем. Також, судом враховується, що жодним чином заявлені позовні вимоги не спростовані відповідачем, на підставі чого суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог заявлених позивачем [PERSON] у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Позивачем понесено судові витрати з оплати судового збору при зверненні із позовом в розмірі 1800,00 гривень, що підтверджено квитанцією № 71887700 від 13 січня 2025 року на суму 1211,20 грн. та квитанцією №72458062 від 11 березня 2025 року на суму 588,80 грн. Враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, зазначені витрати понесені стороною позивача, підлягають відшкодуванню.

Outcome: approved