Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» (далі- позивач) адвокат Пархомчук С.В. через підсистему «Електронний суд» звернувся з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 168605 від 24.12.2020 року у розмірі 7860,00 грн, та судові витрати в розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначає що, 28 жовтня 2021 року між ТОВ «Займер» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 року до договору факторингу №01-28/10/2021, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Відповідно до договору укладеного 24.12.2020 між ТОВ «Займер», правонаступником якого вважається ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», та [PERSON] укладено кредитний договір №168605, згідно з умовами договору відповідач отримав суму кредиту 3000,00 грн, строк кредиту 9 днів, стандартна процентна ставка 2% в день або 730 % річних. На виконання вимог п.2.4 кредитного договору відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти [NUMBER] , на який було перераховані кошти в сумі 3000,00 грн. Відповідачка умови договору не виконала у зв`язку з чим позивачем на її адресу була надіслана досудова вимога, однак до теперішнього часу сума боргу яка становить 7860,00 грн, та складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3000,00 грн, прострочена заборгованість за процентами в розмірі 4860,00 грн., й не повернута. Також просить суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн., та витрати на професійну допомогу у розмірі 10500,00 грн. Процесуальні дії у справі. \~ \~ \~ \~ Ухвалою Ямпільського районного суду Сумської області від 06.05.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи в спрощеному порядку без виклику сторін. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов та клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило. З урахуванням положень ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити, за результатами її розгляду, заочне рішення. Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач покликається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом установлено, що 24.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» та [PERSON] укладено договір у виді «індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту № 168605» шляхом підписання договору відповідачкою електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора KL3030 (а.с.15-16). Підписуючи договір відповідачка підтвердила, що вона ознайомилась з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (пункт 6.8 договору). Згідно з п.п. 1.1, 1.2 договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в сумі 3000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 9 днів, тобто до 01.01.2021 року. Строк дії договору 9 днів. Але в будь якому випадку, договір діє до повного його виконання Сторонами. Відповідно до пункту 1.3 договору за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Згідно з пунктом 1.4 договору кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Відповідачем у кредитному договорі були зазначені реквізити платіжної банківської карти № [NUMBER] , для перерахування кредитних коштів. Згідно з п.п.2.1, 2.3 договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Додатком №1 до договору №168605 є погоджений між сторонами, підписаний відповідачкою електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора KL3030, «графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту» укладеного між ТОВ «Займер» та [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] має отримати кошти у розмірі 3000,00 грн, та сплатити позикодавцю відсотки за користування у розмірі 2% в день, що становить 540 грн за 9 днів (а.с.17). На підтвердження\~факту перерахування\~кредитних коштів\~ [PERSON] \~позивач долучив\~до позовної\~заяви довідку ТОВ «ПрофітГід» у виді «підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів» на картковий рахунок № [NUMBER] по кредитному договору № 168605 (а.с.27). Відповідно до довідки ТОВ «Займер» підтвердило ідентифікацію [PERSON] при укладенні договору № 168605 від 24.12.2020, акцепт договору позичальником здійснювалося в інформаційно-телекомунікаційній системі, одноразовий ідентифікатор: КL3030 (а.с.17). 28 жовтня 2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, на підтвердження чого позивачем надано копію цього договору. Сторони договору погодили форму реєстру боржників, та умови його передачі (а.с.18-21зв). Згідно з пунктом 1.1. договору факторингу фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові своє право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, (портфель заборгованості). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» (фактор) набуло права грошової вимоги яке було відступлено ТОВ «Займер», за кредитним договором № 168605 від 24.12.2020 року укладеним з [PERSON] в сумі 7860,00 грн, з яких: 3000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 4860,00 грн залишок по відсоткам, строк дії договору до 01.01.2021 року (а.с.10). Згідно з виписки з особового рахунку за кредитним договором № 168605, складеної директором ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» Осипенко І.С., заборгованість [PERSON] 24.12.2020 року станом на 13.01.2025 становить загалом 7860,00 грн та складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту - 3000,00 грн., простроченої заборгованості за процентами - 4860,00 грн (а.с.9). 13 січня 2025 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» на адресу [PERSON] було направлено вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором № 168605 від 24.12.2020 року, яку позивач отримав на підставі договору факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021 (а.с.8) Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Стаття 11 вказаного Закону передбачає обов`язкову ідентифікацію особи в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, надання нею відповіді про прийняття пропозиції укласти такий договір у визначений законом спосіб. Згідно\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини другої\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Суд встановив, що на підставі кредитного договору № 168605 який було укладено 24.12.2020 року з представником ТОВ «Займер», з умовами якого відповідачка була ознайомлена та погодилась їх виконувати, [PERSON] отримала кредитні кошти у сумі 3000,00 грн. Належних та допустимих доказів на підтвердження повернення, первісному кредитору або позивачу, отриманих в кредит коштів, [PERSON] суду не надала, відтак, суд дійшов висновку про те, що право позивача, до якого перейшло право вимоги за вказаним договором, порушене і підлягає захисту отже заборгованість на підставі кредитного договору в частині тіла кредиту у розмірі 3000,00 гривень підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ». Вирішуючи спір у частині стягнення простроченої заборгованості за процентами за Договору про надання фінансового кредиту № 168605 від 24.12.2020 в сумі 4860,00 гривень, суд виходить з такого. Як вбачається із позовної заяви, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» просить стягнути з [PERSON] проценти за користування кредитом у розмірі 4860,00 грн. За який період виникла така заборгованість та яким чином розраховувалась представник позивача в обґрунтуванні не зазначає. За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором . За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні. У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому суд зауважує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16, на яку покликався представник позивача у відповіді на відзив, містяться наступні правові висновки: установлений кредитним договором строк кредитування визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати (п. 93); у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором (п.103); твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України (п.116); Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Суд зауважує, що у кредитному договорі № 168605 у розділі 4 «Відповідальність сторін та порядок її вирішення» відсутні положення щодо нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Натомість умови щодо розміру процентів за користування кредитом, порядок їх нарахування і сплати містяться у розділах 1 і 2 Кредитного договору, тим самим передбачена плата за правомірне користування кредитними коштами. Відтак суд вважає, що при укладенні кредитного договору його сторони не погоджували сплату позичальником процентів річних в розумінні як відповідальності боржника у разі прострочення ним грошового зобов`язання, а лише визначили розмір процентів користування кредитними коштами, які відповідно до положень ст. 1048 ЦК України можуть нараховуватися лише упродовж строку кредитування. При цьому суд зауважує, що умовами кредитного договору, передбачено пунктом 2.3, відповідно до якої нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом, до повного погашення заборгованості за кредитом, суперечить п. 1.2 Кредитного договору, відповідно до якого строк дії договору становить 9 днів. У зв`язку з цим, підлягає застосуванню норма ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII (в редакції, чинній на дату укладення Кредитного договору), згідно з якою нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Відтак, з урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку що правомірним є нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами на підставі ст. 1048 ЦК України лише протягом погодженого сторонами строку надання кредиту 9 днів. Відтак, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами у сумі 4860,00 гривень задоволенню не підлягають. Суд вважає, що у цій справі з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 540,00 гривень (3000,00 грн * 2% * 9 днів = 540,00 грн), що також відповідає розрахунку наведеному у додатку №1 до договору, а саме: графіку розрахунків (а.с.17). Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Згідно з платіжної інструкції №3 6426 від 14.03.2025 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1091,00 (2422,40 грн.* 45,04%) гривень. Щодо стягнення з [PERSON] витрат на правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн на користь позивача ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», то суд зазначає таке. Так, згідно з ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду по справі №922/445/19 від 03.10.2019 року. Судом встановлено, що 29.12.2023 року між ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчуком С.В. був укладений договір про надання правової допомоги, та додаткова угода №1 від 27.12.2024 року (а.с.12-14). Відповідно до спрямованого позивачем акту про отримання правової допомоги від 26.05.2025 року, вбачається, що адвокатом Пархомчуком С.В. було надано позивачу ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» послуги з правничої допомоги по цій цивільній справі на загальну суму в 10500,00 грн.; рахунком від 26.05.2025 номер рахунку [NUMBER] за надану послугу згідно договору від 29.12.2023 року. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково, з відповідачки потрібно стягнути витрати, пов`язані з правничою допомогою пропорційно розміру задоволених позовних вимог, таким чином ця сума становить 4729,20 грн.

Outcome: partial