Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-10 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулося ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» з посиланням на те, що 18 квітня 2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ», яка є фінансовою установою, що надає кошти у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, та відповідачем укладено договір позики № 2150455, який підписано\~електронним підписом\~позичальника,\~відтворений шляхом\~використання позичальником\~одноразового ідентифікатора\~і був\~надісланий на\~номер мобільного\~телефону відповідача. Відповідно до вказаного договору ТОВ «МАНІФОЮ» передала позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 6600 грн. на строк 30 днів, до 18 травня 2021 року. 21 травня 2021 року відповідач здійснив платіж на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом в розмірі 4334,22 грн. відповідно до додаткової угоди № 1, сторони погодили новий строк позики до 20 червня 2021 року. Відповідач 20 червня 2021 року свої зобов`язання щодо повернення позики та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії договору, чим порушив його умови. 10 вересня 2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу № 10-09/2021, згідно з умовами якого ТОВ «МАНІФОЮ» відступив ТОВ «Українські фінансові операції» право грошової вимоги за договорами позики, в тому числі і за договором позики, укладеним з відповідачем. 11 липня 2022 року між ТОВ «Українські фінансові операції», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як фактором, укладено договір факторингу № 1, відповідно до умов якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги за кредитними договорами відповідно до реєстру боржників, в тому числі і до відповідача в сумі 20407,20 грн., з яких: 6600 грн. - сума заборгованості за кредитним договором, 10507,20 грн. сума процентів за користування кредитом, 3300 грн. сума процентів за прострочену позику. Вказану заборгованість відповідач не сплатив. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідач, прострочивши виконання грошового зобов`язання, повинен за період 3 липня 2021 року по квітень 2023 року сплатити інфляційні втрати в розмірі 6877,23 грн. та за період з 21 червня 2021 року по 23 травня 2023 року три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 1175,79 грн. Крім того, позивач зазначив, що в зв`язку з розглядом справи у суді поніс судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору у розмірі 2684 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором у розмірі 20407,20 грн., інфляційні втрати в розмірі 6877,23 грн., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 1175,79 грн. та судові витрати. Ухвалою судді Ставищенського районного суду Київської області від 3 червня 2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 43-44). 22 червня 2023 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву (а.с. 49-68), в якому просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не доведено факт укладання договору, єдиним доказом чого може бути оригінал примірнику такого договору в електронній формі з усіма реквізитами, у тому числі підписами сторін, який дозволить перевірити наявність електронних цифрових підписів обох сторін договору у дату його укладання, щоб встановити достовірний, незмінний зміст підписаного сторонами договору і застосувати його умови до правовідносин сторін при прийнятті судом рішення. Позивачем не надано доказів надання відповідачу його примірника оригіналу договору ні під час, ні після його укладення, у редакції, яка б забезпечувала його цілісність та незмінність. Отже, відповідач не може бути зобов`язаний виконувати умови, з якими він не був фактично ознайомлений, і такий правочин не є підставою виникнення обов`язків у відповідача як споживача кредитних послуг. Позивачем не доведено факту видачі кредиту та розміру заборгованості загального та по її складовим (основному боргу, відсотках, неустойці, які не були погоджені у письмовій формі. Також нараховані суми не відповідають законодавству України та заявленим самим позивачем у наданих копії договору та графіку платежів умовам кредитування і є непропорційно великою сумою, не відповідають засадам справедливості, добросовісності та розумності цивільно-правових відносин. Він (відповідач) не погоджував жодного продовження визначеного стоку кредитування чи інших його умов, а також те, що за кожен день прострочення поза межами строку кредитування будуть нараховуватися відсотки, підвищені відсотки чи неустойка; не погоджував жодних комісій та продовження нарахування процентів понад строк зазначений у графіку платежів. Звернув увагу, що застосування позивачем підвищеної процентної ставки/нарахування пені відбулося саме у період карантину, всупереч обмеженням, встановленим спеціальним законодавством. 12 липня 2023 року позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до суду подано відповідь на відзив (а.с. 100-102), в якій просять задовольнити позовні вимоги. Вважають відзив на позовну заяву необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки він спрямований на уникнення від наслідків невиконання грошового зобов`язання. Щодо тверджень відповідача про неукладення кредитного договору, зазначили, що в момент, коли відповідач заповнив заяву з метою отримання кредитних коштів, він автоматично прийняв пропозицію (оферту) та приєднався до умов публічного договору, щодо правил оформлення та видачі кредитних коштів. Саме з моменту заповнення заяви (форми) електронний договір вважається укладеним. Кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто його укладення між сторонами підтверджено належними та допустимими доказами. Крім того, відповідачем було здійснено оплату в якості погашення заборгованості свідчить про визнання ним боргу. Жодних сумнівів в тому, що 18.04.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та відповідачем було досягнуто згоди щодо всіх суттєвих вимог та укладення даного договору не виникає. Факт підтвердження перерахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача підтверджується наданою до позовної заяви довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення». Звернули увагу, що нараховані відсотки за даним договором не несуть штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту. Ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 25 серпня 2023 року провадження у вказаній справі зупинено (а.с. 155). Ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 26 червня 2025 року провадження у вказаній справі поновлено (а.с. 222). Представник позивача в судове засідання не прибув, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» подало до суду заяву, про розгляд справи без участі представника позивача (а.с. 228). Відповідач в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 227), про причини неявки суд не повідомив, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, приходить до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст.\~2\~ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судом встановлено, що ТОВ «Маніфою» є юридичною особою, основним видом діяльності якої є інші види кредитування (а.с. 7-9). 18\~квітня 2021 року між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] укладено договір позики № 2150455 (а.с. 10-12). Вказаний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 9. Договору позики, реквізити та підпис сторін. Згідно з умовами договору позики позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані із виконанням цього договору. Позика надається на умовах повернення, платності та строковості в національній валюті України гривні (п. 2.1, 2.2. договору). Відповідно до п. 2.3.3., 2.3.4. договору сума позики: 6600 грн.; строк позики: загальний строк до 18 травня 2021 року (30 днів). Пунктом 2.4. договору встановлені процентні ставки. Проценти за користування позикою нараховуються за спадною процентною ставкою на підставі фіксованого середньоденного розміру процентів за користування позикою відповідно до додатку № 1 до договору позики. Середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний та базовий, фіксований: 1.99000% від суми позики за кожен день користування позикою у межах повного стоку позики. Розмір процентів за прострочену позику, фіксований: 1.01% від суми позики за кожен день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою (п. 2.5). Відповідно до п. 2.6. договору позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-сайті товариства протягом трьох робочих днів з дати підписання договору. Відповідно до п. 3.6.договору у випадку укладення додаткової угоди щодо продовження стоку позики за цим договором проценти за користування позикою в період дії такої додаткової угоди нараховуються за спадною процентною ставкою (формула розрахунку якої визначена в додатку № 1) на підставі фіксованого базового середньоденного розміру процентів за користування позикою (п. 2.4.3) договору; груфік нарахувань визначається відповідною додатковою угодою. Підписуючи договір, відповідач підтвердив, що в чіткій та зрозумілій формі отримав інформацію, передбачену ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також інформацію щодо своїх прав та обов`язків згідно з ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про захист персональних даних». Крім того, відповідач підтвердив, що вивчив та повністю погоджується з умовами правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАНІФОЮ», які є невід`ємною частиною договору, а також вивчив та повністю погоджується з умовами цього договору позики (п. 8.3.3, 8.3.5., 8.3.6 договору). Згідно з розрахунком орієнтовної загальної вартості позики загальна вартість позики 10540,20 грн. (а.с. 11 зв.-12). 21\~травня 2021 року між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 договір позики № 2150455 (додаток № 2) (а.с. 13), відповідно до якої сторони погодили продовжити строки на 30 днів до 20 червня 2021 року. Вказана додаткова угода підписана електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 10. додаткової угоди № 1, реквізити та підпис сторін. Згідно з графіком нарахування та користування позикою загальна вартість позики 10540,20 грн. (а.с. 13). До позовної заяви позивачем додано копію паспорта позики (а. с. 14-15), який був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором d56176, яку суд не бере до уваги та оцінює критично, оскільки з вказаної копії паспорту неможливо встановити додатком якого саме договору позики він є, враховуючи, що сума позики зазначена в договорі 6600 грн., а в паспорті позики 12000 грн.. Відповідно до копії квитанції про сплату № 86818080 від 18.04.2021 (а.с. 16) ТОВ «МАНІФОЮ» перераховано кошти на картку відповідача [NUMBER] в розмірі 6600 грн.. Відповідач на виконання зобов`язань за вказаним договором позики 18 квітня 2021 року сплатив 4334,22 грн., що підтверджується копією квитанції про сплату № 90625690 (а.с. 103). Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №757/40395/20-ц, від12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18. Вищевказаний договір позики № 2150455 від 18.04.2021та додаткова угода № 1 до договору позики (а. с. 10-13) підписані відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, тобто, належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У частині першій статті 510 ЦК України передбачено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно з частиною першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст.1078 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 513 ЦК України). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (статті 517 ЦК України). За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі №6-979цсі5. 10 вересня 2021 року ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Українські фінансові операції» уклали договір факторингу № 10-09/2021, відповідно до якого клієнт ТОВ «МАНІФОЮ» зобов`язується відступити фактору ТОВ «Українські фінансові операції» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором (а.с. 17-19). Відповідно до витягу з Реєстру боржників (додаток №1 до Договору факторингу №10-09/2021 від 10.09.2021 (а. с. 20), у вказаному реєстрі [PERSON] під порядковим номером 14 значиться як боржник за договором позики 2150455, сума заборгованості за яким 20407,20 грн., з яких: 6600 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 10507,20 грн. - сума заборгованості за процентами за користування позикою та 3300 грн. заборгованість за процентами на прострочену позику. 11 липня 2022 року ТОВ «Українські\~фінансові операції» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»» уклали договір факторингу № 1, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»» (фактор) передає грошові кошти в розпорядження клієнта ТОВ «Українські фінансові операції» за плату згідно договору, а клієнт зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в реєстрах боржників (а.с. 23-24). Відповідно до витягу з Реєстру боржників (додаток №1 до Договору факторингу № 1 від 11.07.2022 (а. с. 25), у вказаному реєстрі [PERSON] під порядковим номером 11 значиться як боржник за договором позики 2150455, сума заборгованості за яким 20407,20 грн., з яких: 6600 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 13807,20 грн. - сума заборгованості за процентами. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «МАНІФОЮ» свої зобов`язання за вказаним договором позики виконало. В той же час, матеріали справи не містять доказів не виконання відповідачем належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за вказаним договором в обумовлені договором строки, позивачем не надано розрахунку заборгованості. Саме позивач звернувся до суду з позовом, а тому повинен був надати докази на підтвердження обставин, якими він обґрунтовував заявлені позовні вимоги, а саме обставин невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, проте цей процесуальний обов`язок не виконаний позивачем. За вказаних обставин, а також враховуючи недоведеність позивачем заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У позовній заяві позивач просив стягнути із відповідача на користь ТОВ « ФК «Фінтраст Україна»» сплачений судовий збір в розмірі 2684 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. \~Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, судові витрати слід покласти на позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed