Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

06 лютого 2025 позивач [PERSON] звернулась до Луцького міськрайонного суду Волинської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Луцької міської ради, про встановлення графіку спілкування бабусі з внуком. Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що [PERSON] , [INFO] , є її онуком. Батьки [PERSON] - відповідач [PERSON] та [PERSON] розлучились, онук залишився проживати з відповідачем. Просить визначити спосіб участі у вихованні та спілкуванні з внуком [PERSON] , встановивши графік побачень: перша субота та неділя кожного місяця з 10 год. 00 хв суботи до 18 год. 00 хв. неділі (з ночівлею за місцем проживання бабусі дитини) за місцем проживання бабусі дитини або на нейтральній території без присутності матері та за бажанням дитини; щовівторка та щочетверга протягом трьох годин у будь-який період часу з 15 год.00 хв. до 20 год. 00 хв. за погодженням конкретних годин дня з дитиною, з врахуванням її режиму дня та зайнятості у гуртках, секціях, за місцем проживання бабусі дитини або на нейтральній території без присутності матері та за бажанням дитини; три години у святкові дні Різдво (25 грудня), Великдень, Новий рік (1 січня) за домовленістю (не менше ніж 12 годин) з матір`ю за місцем проживання бабусі дитини або на нейтральній території без присутності матері та за бажанням дитини; протягом усього часу вільне спілкування бабусі з онуком засобами телефонного зв`язку, відеозв`язку через мобільний додаток «Viber» чи «WhastApp» у позашкільний час до 20 год. 00 хв. за бажанням дитини, з врахуванням її режиму дня та зайнятості у гуртках, секціях. 10 лютого 2025 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. 27 лютого 2025 до суду від представника відповідача адвоката Полетило П.С. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позов не визнає та просить відмовити у задоволенні позовної заяви, виходячи з наступного. Бабуся не позбавлена можливості спілкуватися з онуком, однак запропонований графік може порушувати стабільність життєвого розпорядку дитини, зокрема її навчальний процес, позашкільні заняття та психологічний комфорт. Вимога позивача, щодо побачень без присутності матері та «за бажанням дитини» є суперечливою. Перебування дитини на ночівлю у бабусі без погодження з матір`ю може спричинити психологічний стрес для дитини, що є неприпустимим та не відповідає її найкращим інтересам. Позовні вимоги містять правову невизначеність у часі спілкування (наприклад «за погодженням з дитиною»), що може створювати конфліктні ситуації. У зв`язку з викладеним, представник відповідача просить повністю відмовити у задоволенні позовних вимог позивачки. 02 червня 2025 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 30 червня 2025 о 15 год. 00 хв. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача адвокат Лягутко О.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог, вказала, що не чинить перешкод у спілкуванні бабусі з внуком. Представник відповідача адвокат Полетило П.С. в судовому засіданні проти вимог та доводів позивача заперечив з підстав їх необґрунтованості, які викладені у відзиві на позовну заяву. Просив в задоволені позову відмовити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Служба у справах дітей Луцької міської радиШульган Ф.П. просив позов задовольнити з урахуванням поданого суду висновку служби у справах дітей Луцької міської ради з цього питання. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач є бабусею [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відомостями про народження дитини, які містяться в актових записах у системі "Дія", а також копією свідоцтва про народження [PERSON] - сина позивача. Матеріалами справи підтверджено, а сторонами визнано та не оспорювалась та обставина, що малолітня дитина, [PERSON] , проживає разом із матір`ю. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 вказаної Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. СК України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (стаття 1 СК України). Частиною другою статті 2 СК України визначено, що цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком. Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Положеннями статті 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки та інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. За правилами частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, §108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, § 82). Подібні правові висновки щодо врахування найкращих інтересів дитини висловлені у рішенні ЄСПЛ від 23 липня 2019 року у справі «Швець проти України» (заява № 22208/17), а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2021 року у справі № 638/12278/15 (провадження № 61-14491сво20). При цьому у вищевказаній постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначено, що: «Для врахування балансу інтересів у цій справі Верховний Суд звертається до положення статті 257 СК України, згідно з якою баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків . Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Тлумачення наведених норм матеріального права у системному поєднанні з прецедентними рішеннями Європейського суду з прав людини дає Верховному Суду підстави вважати, що дід має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. З урахуванням наведеного, Верховний Суд вважає, що саме збалансування наведених вище прав і гарантій має бути основою для належного виконання рішення суду про участь у спілкуванні дитини з дідом». Подібні за змістом висновки викладено Верховним Судом у постанові від 19 травня 2022 року у справі № 607/9336/20 (провадження № 61-20367св21), вирішуючи питання про права діда та баби на спілкування зі своєю онукою та на участь у її вихованні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Крім того, ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). У даній справі спір стосується прав баби на спілкування зі своїм онуком та встановлення графіка спілкування з ними. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що бабуся має право на особисте спілкування з внуком, а той із батьків, з ким проживають діти, не має права перешкоджати їй спілкуватися з дитиною та брати участь у його вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Разом із тим, положеннями ч. 5 ст.19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Рішення виконавчого комітету Луцької міської ради за №330-1 від 14.05.2025 затверджено висновок служби у справах дітей від 25.04.2025 № 102 «Про визначення [PERSON] способу участі у вихованні онука», відповідно до якого, служба у справах вважає за доцільне визначити [PERSON] наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з онуком [PERSON] , [INFO] : З 10 год. 00 хв. суботи до 18 год. 00 хв. неділі першого тижня місяця за місцем проживання бабусі дитини або на нейтральній території без присутності матері та за бажанням дитини; Щовівторка та щочетверга протягом трьох годин у будь який період часу з 15 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. за погодженням конкретних годин дня з дитиною з врахуванням її режиму дня та зайнятості у гуртках, секціях за місцем проживання бабусі або на нейтральній території без присутності матері та за бажанням дитини; Три години у святкові дні (Різдво, Великдень, Новий рік) за домовленістю з матір`ю дитини (не менше за 12 годин) за місцем проживання бабусі або на нейтральній території без присутності матері та за бажанням дитини; Протягом усього часу вільне спілкування бабусі з онуком засобами телефонного зв`язку, відеозв`язку через мобільний додаток «Viber» чи «WhastApp» у позашкільний час до 20 год. 00 хв. за бажанням дитини, з врахуванням її режиму дня та зайнятості у гуртках, секціях. Суд урахував висловлену службою у справах дітей позицію з приводу дотримання прав та забезпечення інтересів дитини під час розгляду цієї справи, зокрема затверджений 14 травня 2025 рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради висновок служби у справах дітей. При цьому суд урахував, крім викладеного вище, те, що 12.07.2017 між [PERSON] і [PERSON] (шлюбне прізвище відповідача) було укладено договір про участь у вихованні та утриманні дитини. Відповідно до п. 7 договору, [PERSON] за попередньою домовленістю з [PERSON] має право на безперешкодне спілкування з малолітнім сином [PERSON] [INFO] в тому числі за бажанням дитини та з урахуванням стану здоров`я дитини та навчального процесу, при цьому за домовленістю Сторін, повинно бути побачень батька з сином не менше: -кожні перші вихідні дні (з 18.00 год. п`ятниці по 20.00 год. неділі); -кожна третя субота місяця (з 09.00 год. по 20.00 год.); -кожен вівторок (з 08.00 год. по 09.00 год. та з 16.00 год по 20.00 год); -в літній період (строком 7 календарних днів). Тому, суд наголошує, що, визначаючи способи участі бабусі у спілкуванні та вихованні онука, необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану. Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд, вирішуючи спір між сторонами, керується зазначеними вище нормами сімейного законодавства та задовольняючи позовні вимоги частково, виходить насамперед з інтересів саме дитини, які мають пріоритет над інтересами дорослих, з урахуванням усіх інших істотних обставин справи у їх сукупності, віку дитини, із дотриманням розумного балансу на участь у вихованні малолітньої дитини, врахувавши активне бажання бабусі брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїм онуком встановлює спосіб спілкування шляхом систематичних побачень, а саме: кожну другу неділю місяця з 10 год. 00 хв до 20 год. 00 хв. за місцем проживання бабусі дитини або на нейтральній території без присутності матері та за бажанням дитини з врахуванням її режиму дня та зайнятості у гуртках, секціях; щочетверга протягом трьох годин у будь який період часу з 15 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. за погодженням конкретних годин дня з дитиною з врахуванням її режиму дня та зайнятості у гуртках, секціях за місцем проживання бабусі або на нейтральній території без присутності матері та за бажанням дитини; три години у святкові дні (Різдво, Великдень, Новий рік) за домовленістю з матір`ю дитини (не менше за 24 годин) за місцем проживання бабусі або на нейтральній території без присутності матері та за бажанням дитини; під час літніх канікул 3 дні (72 години) у червні, 3 дні (72 години) у липні, і 3 дні (72 години) у серпні з ночівлею за місцем проживання бабусі дитини або на нейтральній території без присутності матері та за бажанням дитини; під час зимових канікул - 1 день (24 години) з ночівлею за місцем проживання бабусі дитини або на нейтральній території без присутності матері та за бажанням дитини; під час весняних канікул - 1 день (24 години) з ночівлею за місцем проживання бабусі дитини або на нейтральній території без присутності матері та за бажанням дитини; під час осінніх канікул - 1 день (24 години) з ночівлею за місцем проживання бабусі дитини або на нейтральній території без присутності матері та за бажанням дитини; вільне спілкування бабусі з онуком засобами телефонного зв`язку, відеозв`язку через мобільний додаток «Viber» чи «WhastApp» у позашкільний час до 20 год. 00 хв. за бажанням дитини, з врахуванням її режиму дня та зайнятості у гуртках, секціях. При цьому, визначаючи конкретний графік побачень бабусі з онуком, на підставі частини шостої статті 19 СК України суд відступає від рекомендацій, викладених у висновку органу опіки та піклування, врахувавши інтереси позивача, яка прагне спілкуватися з онуками та приймати участь у їх вихованні. Інші доводи учасників справи суд сприймає критично, оскільки вони фактично зводяться не до забезпечення інтересів дитини, а до з`ясування особистих стосунків між сторонами, що вочевидь не охоплюється предметом даного спору. Також суд звертає увагу, що з урахуванням вікових змін дитини, їх розвитку та потреб, ставлення до бабусі, остання не позбавлена у майбутньому права на зміну встановленого судом способу участі у вихованні малолітнього онука, що буде відповідати, насамперед, якнайкращим інтересам дітей. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід також стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 1211, 20 грн. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial