Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач), з урахуванням заяви про зміну предмету позову, про визначення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю та про розділ особового рахунку. Третя особа на стороні Позивача, яка не заявляє самостійних вимог: Комунальне підприємство «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради. Позов мотивовано тим, що Позивачу на праві власності належить 2/3 квартири за адресою: [ADDRESS] , у якій крім неї також зареєстрований Відповідач. У 2008 році Відповідач - син Позивача поїхав до російської федерації на лікування і в Україну більше не повертався. У квартирі Відповідач фактично не проживав та не проживає із самої реєстрації. Позивач є пенсіонером, має низький дохід та самостійно сплачує комунальні платежі, які внаслідок реєстрації у квартирі Відповідача, є для неї важким фінансовим тягарем. Наявність одного особового рахунку перешкоджає Позивачу, як пенсіонерці оформити субсидію. Позивач зверталася до управителя будинку, а саме КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради з приводу розділення особового рахунку, де їй повідомили, що якщо квартира приватизована, то потрібна згода всіх власників, у разі відсутності згоди, питання може бути вирішено у судовому порядку. Тому звернення до суду - це єдиний спосіб вирішити питання щодо справедливої оплати послуг. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 07.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі. Справу призначено до розгляду на 25.06.2025 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано строк для подачі заяв по суті справи. У визначений судом для надання відзиву на позов строк, відзив до суду не надійшов. За клопотанням Позивача в судовому засіданні 25.06.2025 розгляд справи відкладено на 01.07.2025. Через канцелярію суду 26.06.2025 Позивачем подано заяву про зміну предмету позову. У судове засідання Відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Направлення листа\~рекомендованою кореспонденцією\~на дійсну\~адресу є\~достатнім для\~того,\~щоб вважати\~повідомлення належним,\~оскільки отримання\~зазначеного листа\~адресатом перебуває\~поза межами\~контролю відправника.\~Такий висновок\~викладено у\~постанові Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~25.04.2018\~у справі\~№ 800/547/17,\~постановах Верховного\~Суду від\~19.05.2021\~у справі\~№ 910/16033/20,\~від 20.07.2021\~у справі\~№ 916/1178/20,\~від 23.01.2023\~у справі\~496/4633/18, від 22.03.2023 у справі № 905/1397/21, від 30.08.2023 у справі № 910/10477/22. Також виклик Відповідача здійснювався шляхом поміщення оголошення на офіційному сайті Деснянського районного суду у м. Чернігові. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Від Позивача та третьої особи до початку судового розгляду справи надійшли заяви про її розгляд без їх участі. Представник третьої особи у своїй заяві вказала, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу на праві власності належить 2/3 квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.07.2008 (а.с. 10), свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с. 11), витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 14.11.2023 року (а.с. 11 зворот-13). Відповідно до характеристик квартири у технічному паспорті, квартира складається із житлової кімнати площею 19,8 кв.м., житлової кімнати площею 11,7 кв.м., приміщення коридору, площею 9,3 кв.м., ванної кімнати, площею 3,4 кв.м, кухні, площею 10,4 кв. м, вбиральні, площею 1,8 кв.м, лоджії площею 1,9 кв.м. (а.с. 24-25). Згідно з довідкою Управління адміністративних послуг Чернігівської міськради від 01.04.2025 №1433 про склад сім`ї, станом на 31.03.2025 за адресою: [ADDRESS] зареєстровано Позивача, а також [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 17.04.2007 (а.с. 15). Позивач вказує, що з 17.04.2007 вона разом із сім`єю у складі: [PERSON] [PERSON] (син), [PERSON] , яка на даний час померла, були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Також Позивач стверджує, що у 2008 році син поїхав до російської федерації на лікування, деякий час вони спілкувалися, але згодом спілкування припинилося. У вказаній квартир Відповідач фактично не проживав та не проживає із самої реєстрації, особистих речей у квартирі не мав та не має, житлово-комунальні послуги не сплачує, в утриманні та ремонті житла участі не брав і не бере, квартирою не цікавиться. Зазначені обставини підтверджуються актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 01.04.2025 року складеним майстром дільниці по благоустрою та експлуатації житлового фонду [PERSON] за участю свідків-сусідів [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до\~копії особового\~рахунку №\~ [NUMBER] ,\~відкритого КП\~«ЖЕК-13\~Чернігівської міськради\~по квартирі\~за адресою: [ADDRESS] площею 58,30 м.2, у квартирі мешкають [PERSON] (власник (наймач)) [PERSON] (син), [PERSON] (мати,(вибула у зв`язку зі смертю [INFO] ) (а.с. 16). Відповідач [PERSON] , [INFO] дій по утриманню своєї частки не вчиняє і Позивач несе обов`язок повної оплати за житлову площу по комунальних послугах, які підтверджуються дослідженими судом платіжними документами (а.с. 18-23). Наявність одного особового рахунку перешкоджає Позивачу, як пенсіонерці оформити субсидію, оскільки до органу Пенсійного фонду необхідно надати інформацію про розмір доходу іншого співвласника - Відповідача, який Позивач не може надати. На підтвердження своїх доводів щодо відсутності субсидій або пільг Позивачем надано довідку Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 03.04.2025, яка підтверджує відсутність перебування на обліку [PERSON] (а.с. 17). Також неотримання Позивачем соціальних допомог підтверджується довідкою Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради від 03.04.2025, де вказано, що [PERSON] не перебуває на обліку в управлінні адресних соціальних допомог департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради тат не отримує ніяких видів державної соціальної допомоги (а.с. 17 зворот). Згідно з положеннями статті 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 358 Цивільного кодексу України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Пленум Верховного Суду України у пункті 14 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Стаття 360 Цивільного кодексу України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Статтею 179 Житлового кодексу України передбачено, що користування будинками державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються КМУ. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово- комунальні послуги», до житлово- комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Пунктами 10, 13 «Правил користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, передбачено порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартир в разі, якщо між ними відсутня згода щодо сплати. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 364 Цивільного кодексу України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», визначено, що якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 322 ЦК України тягар утримання майна, у тому числі обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг покладається на власника приміщення та членів його сім`ї, які проживають в цьому приміщенні та є споживачами таких послуг.? Відповідно до вимог ч. 1ст. 364 Цивільного кодексу України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Пленум Верховного Суду України у пункті 14 постанови від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Статтею 179 Житлового кодексу України передбачено, що користування будинками державного і громадського житлового фонду, фонду житлово- будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються КМУ. У постанові від 17.02.2016 року у справі № 6-1500цс15 Верховний Суд України дійшов висновку про те, що ст. 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Позивач та її син позбавлені можливості спільно за домовленістю здійснювати оплату за надані житлово-комунальні послуги, відповідно до належної їм частки квартири, тому встановлення порядку користування квартирою незначним відхиленням від ідеальних часток співвласників житлової площі, з урахуванням планування квартири, та зобов`язання третьої особи здійснити розділення особових рахунків між двома співвласниками буде ефективним способом захисту прав та законних інтересів Позивача. Рішення суду про встановлення порядку користування квартирою та розділ особового рахунку дозволить Позивачу реалізувати своє право на отримання від держави соціальних пільг, зокрема щодо оплати за комунальні послуги, разом з тим не порушить житлових прав та законних інтересів Відповідача, оскільки фактично він ними не користується і наміру користуватися не має. Суд вважає що втручання держави у даному випадку за установлених судом обставин переслідує легітимну мету, здійснюється згідно із законом та є необхідним. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки Позивач не заявляла вимогу про відшкодування судових витрат, суд залишає судові витрати по сплаті судового збору за нею. На підставі викладеного,

Outcome: approved