Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-03 00:00:00

Адвокат Бойко Б.Б., який діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] до Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги: Ужгородська районна державна нотаріальна контора, [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що вони є рідними братами. Двадцять [INFO] померла бабуся їхньої матері [PERSON] [PERSON] . 05 жовтня 2006 року Кам`яницькою сільською радою Ужгородського району Закарпатської області був складений заповіт гр. [PERSON] , [INFO] , у якому зазначив: «На випадок своєї смерті роблю таке заповітне розпорядження: все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що мені буде належати на день смерті і на що я за законом матиму право, а саме частину житлового будинку заповідаю внучці [PERSON] та частину житлового будинку заповідаю внучці [PERSON] ». [INFO] помер дідусь [PERSON] [PERSON] .. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 393255482 від 03.09.2024 року у 2017 році за [PERSON] було зареєстровано житловий будинок загальною площею (кв.м.): 55, житлової площі (кв.м.): 40, який складається з двох кімнат, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі виписки з погосподарської книги, серія та номер: 1051/02-10, виданий 10.10.2016, видавник: Кам`яницька сільська рада Ужгородського району Закарпатської області, витягу із рішення шостої сесії, серія та номер: б/н, виданий 27.03.1997, видавник: Кам`яницька сільська рада Ужгородського району Закарпатської області; технічного паспорту, серія та номер: 08/0117, виданий 12.01.2017, видавник: ФОП [PERSON] .. [INFO] померла мати позивачів - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що після смерті матері позивачів [PERSON] , залишилося наступне майно: житловий будинок загальною площею (кв.м.): 55, житлової площі (кв.м.): 40, який складається з двох кімнат, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що [PERSON] на випадок своєї смерті заповіту не залишила. Відповідно до\~довідки Виконкому\~Оноковіської сільської\~ради Ужгородського\~району Закарпатської\~області за\~вих.\~№ 146/10-11/1\~від 09.09.2024\~року,\~на день\~смерті [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] ,\~була зареєстрована\~в житловому\~будинку за\~адресою [ADDRESS] , разом з нею були зареєстровані: 1. [PERSON] , [INFO] ; 2. [PERSON] , [INFO] . Пояснює, що відповідно до цього позивачі є спадкоємцями за законом та 05 грудня 2024 року звернулися до державного нотаріуса Ужгородської районної державної нотаріальної контори - Гончаренко М.В., для оформлення та видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, який розташований у [ADDRESS] , який належав померлій [PERSON] . Вказує, що нотаріус в процесі вивчення пред`явлених документів встановив, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, за адресою [ADDRESS] вже зареєстровано житловий будинок з прибудовою та належними до нього господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 95.90 кв.м., житловою площею 56,70 кв.м., з чотирма кімнатами, який належить [PERSON] на підставі рішення суду, справа №712/7765/2012 (2/712/3406/2012), 05.06.2012, Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, що перешкоджає встановити належність спадкового майна спадкодавцю - померлій [INFO] [PERSON] . Державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори - Гончаренко М.В. видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. № 713/02-14 від 05.12.2024 року, у якій зазначено: «Зважаючи на викладене вище, свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, який розташований у [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , не може бути видано. Постановляю: Відмовити [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, який розташований у [ADDRESS] ». Відповідно до довідки Виконкому Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за вих. № 1049/0210 від 10.10.2016, то згідно записів погосподарських книг будинок в [ADDRESS] . Будинок той самий. Відповідно до довідки Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за вих. № 302/01-10 від 21.10.2024 року, житловому будинку, який належав померлій [PERSON] , присвоєно адресу, [ADDRESS] .». Зазначає, що 13 січня 2025 року адвокатом Бойко Б.Б. був поданий адвокатський запит до Міністерства Юстиції України вих. 17-25 від 13.01.2025 року щодо надання роз`яснення та інформацію щодо: 1. Обставин подвійної реєстрації об`єктів нерухомого майна за однією і тією самою адресою. 17 лютого 2025 року надійшла відповідь на зазначений адвокатський запит від Міністерства Юстиції України за вих. № 23612/24518-33-25/19.1.3 від 17.02.2025 року у якій зазначено наступне: «…надання відповіді на питання та аналіз конкретної ситуації виходять за межі компетенції Мін`юсту, що визначена Положенням. Порушені у запиті питання, зокрема, щодо державної реєстрації прав потребує комплексного роз`яснення положень законодавства, а саме Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон1), Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (зі змінами), Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141 (зі змінами) (далі - Порядок № 1141)..». Пояснює, що зі зміною адреси спадкового майна, яка відбулася у процесі впорядкування адресного реєстру, позивачі зіткнулися з серйозною перешкодою, що унеможливлює реалізацію їхніх спадкових прав. Зокрема, у процесі оформлення спадщини нотаріусом було виявлено, що на спадкове майно, яке належало померлій [PERSON] , вже зареєстровано інший житловий будинок, який належить іншій особі на підставі рішення суду. При цьому, зміна адреси призвела до невідповідності між фактичним спадковим майном та офіційними даними в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Зміна адреси, яка відбулася без належного узгодження в державних реєстрах, фактично позбавила позивачів можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Надалі це унеможливлює реєстрацію їхнього права власності у належних їм частках на спадкове майно та реалізацію права розпорядження цим майном. З огляду на викладене просять визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), [INFO] та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), [INFO] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті їх матері - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] на спадкове майно, по 1/2 частки за кожним на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; 09.04.2025 ухвалою суду відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 13.04.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засіданні позивачі не зявилися, водначас від їх представника адвоката Бойка Б.Б. надійшла до суду заява, в якій він просив проводити розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять такі задоволити у повному обсязі. Представник відповідача Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області у судове засідання не з`явилася, однак подала додаткове пояснення в якому не заперечує проти задоволення позову та просить розглянути справу без їх участі. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, причини неявки суду невідомі.\~ Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є рідними синами [PERSON] , [INFO] , що підтверджуються долученим до матеріалів справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.04.2004 року та актовим записом про народження № 20, зареєстрованого Виконавчим комітетом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 09.07.2002 року. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 393255482 від 03.09.2024 року, житловий будинок, загальною площею (кв.м.): 55, житлової площі (кв.м.): 40, який складається з двох кімнат, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] . [INFO] померла мати позивачів - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.лютого 2020 року. Після смерті [PERSON] , залишився житловий будинок загальною площею (кв.м.): 55, житлової площі (кв.м.): 40, який складається з двох кімнат, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки виконавчого комітету Оноковіської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області № 279/01-11/1-2 від 05.09.2024 року, відомості щодо посвідчення заповіту від іменті [PERSON] , 1983 року народження, яка померла [INFO] відсутні. З довідки виконавчого комітету Оноковіської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області № 146/10-11/1 від 09.09.2024 року, слідує, що згідно записів погосподарських книг сільської ради в житловому будинку за адресою [ADDRESS] на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , була зареєстрована в житловому будинку за адресою [ADDRESS] , разом з нею були зареєстровані: 1. [PERSON] , [INFO] ; 2. [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що позивачі звернулися до державного нотаріуса Ужгородської районної державної нотаріальної контори - Гончаренко М.В., із заявами для оформлення та видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, який розташований у [ADDRESS] , який належав померлій [PERSON] Постановою державного нотаріуса Ужгородської районної державної нотаріальної контори Гончаренко М.В. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, який розташований у [ADDRESS] . Постанова нотаріуса мотивована тим, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, за адресою [ADDRESS] вже зареєстровано житловий будинок з прибудовою та належними до нього господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 95.90 кв.м., житловою площею 56,70 кв.м., з чотирма кімнатами, який належить [PERSON] на підставі рішення суду, справа №712/7765/2012 (2/712/3406/2012), 05.06.2012, Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, що перешкоджає встановити належність спадкового майна спадкодавцю - померлій [INFO] [PERSON] . Відповідно до довідки виконкому Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області № 1049/0210 від 10.10.2016, згідно записів погосподарських книг будинок в [ADDRESS] та перенумеровано з № [NUMBER] на [ADDRESS] . Будинок той самий. Згідно з довідкою Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області № 302/01-10 від 21.10.2024 року, постановою Кабінету Міністів України від 07.07.2021 № 690 «Про затвердження Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна» визначено процедуру присвоєння, зміни, коригування адрес об`єктів будівництва, будинків, будівель, споруд, окремих частин об`єкта, які є самостійними об`єктами права на нерухоме майно (квартир, гаражних боксів, машиномісць, інших житлових та нежитлових приміщень). Відповідно до наданої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.09.2024 року №393255482 зазначено, що житловому будинку, який належав померлій [PERSON] , присвоєно адресу, [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності (частина перша статті 386 ЦК України). Згідно з положеннями статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з частинами другою, третьою статті 1223 ЦК України уразі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України. Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватися належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Судом встановлено, спірний житловий будинок, який на праві власності належав матері позивачів, раніше був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з впорядкуванням адресного реєстру був перейменований на [ADDRESS] , що стверджується дослідженим в судовому засіданні довідками, виданими органами місцевого самоврядування, які вказують, що внаслідок змін у системі реєстрації адрес, стара адреса перестала використовуватися, а будинок отримав нову офіційну адресу. Разом з тим, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за новою адресою ( [ADDRESS] ) зареєстрований інший житловий будинок, що належить третій особі [PERSON] , на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.06.2012 року у справі № 712/7765/2012. Вказане фактично унеможливлює оформлення спадщини на ім`я позивачів, оскільки нотаріус не може підтвердити правонаступництво через відсутність ідентифікації майна у реєстрах. Зміна адреси, фактично позбавила позивачів можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Надалі це унеможливлює реєстрацію їхнього права власності у належних їм частках на спадкове майно та реалізацію права розпорядження цим майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 319 ЦК України, встановлено, що здійснення права власності полягає у володінні, користуванні, розпорядженні своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 392 ЦК України, власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частини другої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). З урахуванням наведеного та з огляду на те, що спадкоємці після смерті матері [PERSON] фактично успадкували спірний житловий будинок, однак отримати свідоцтво про право на спадщину законом не мають можливості, оскільки нотаріусом у видічі свідоцтва було відмовлено, у звязку із зміною вулиці та переномераціяї будинку, що унеможливлює реалізоцію їхніх спадкових прав, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачами права власності в порядку спадкування за законом після смерті їх матері - [PERSON] , на спадкове майно, по 1/2 частки за кожним на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved