Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

І. Стислий виклад позиції заявника. В \~обґрунтування вимог\~заяви про\~визнання рішення\~і дії\~органу самоврядування\~на приватизацію\~земельних ділянок\~і видачу\~державних актів\~на них\~протиправними та\~скасування таких,\~про витребування\~і визнання\~права власності\~на земельні\~ділянки вказує,\~що його\~батькам - [PERSON] і [PERSON] належав колгоспний двір по [ADDRESS] , які померли і не оформили право власності на домоволодіння та не залишали заповіту.На день смерті мами (померла [INFO] ). він був членом цього колгоспного двору до припинення колгоспів, так як був зареєстрований і проживав з дня народження [INFO] по [INFO] , в тому числі перебував на дійсній строковій військовій службі в армії з 3 травня 1985 року по 5 червня 1987 рік, тому не втратив свою частку в колгоспному дворі, а на день смерті батька (помер [INFO] ) продовжував навчання стаціонарно в Українській державній юридичній академії у м. Харків (з 1 лютого 1992 року по 31 травня 1995 рік), тому вважається таким що прийняв спадщину.Коли нестало мами, то майно колгоспного двору перейшло до нього і тата порівну та залишилося за ними до припинення колгоспів.Хоча брат [PERSON] і був зареєстрований у колгоспному двор з 1986 року по день припинення колгоспів, але втратив свою частку, так як він був повнолітнім і з 1980 року по 1985 рік не був зареєстрованим і не проживав у спірному домогосподарстві, тобто є таким що більше 3-х років підряд своєю працею і коштами не брав участі в колгоспному дворі.Проте, на день смерті батька були зареєстровані в будинку брати - [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] і [PERSON] [INFO] померлий [INFO] , тому вважаються такими, що на рівні з ним успадкували майно від батька на загальних підставах. [PERSON] фактично продовжив проживати в названому домоволодінні з 1 квітня 1993 рік по кінець 2000 року та був зареєстрований з 5.11.10 р. по 23.12.11 р., з 8.05.12 р. по 27.04.13 р. що підтверджено актом обстеження і рішенням суду у адміністративній справі 380/7535/21 за позовом [PERSON] до ГУ ПФУ у Львівській області про визнання протиправним рішення та зобов?язання призначити пенсію.Після мами спадщина у майні колгоспного двору не відкривалася, а перейшла до членів колгоспного двору - його і тата порівно по частці, а після смерті останнього його частка залишилося йому і двом братам по 1/3 частки.Оскільки брати померли, то на земельні ділянки можуть претендувати їх спадкоємці незважаючи на те, що вони усі використали своє право на безоплатну приватизацію земельних ділянок під забудову і особистого селянського господарства та не прийняли спадщини від братів. [PERSON] був розлучений і має сина [PERSON] , який проживав і зареєстрований окремо від нього та не претендує на спадкове майно. [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] і має двоє синів [PERSON] і [PERSON] , усі вони зареєтровані і проживали разом і не претендують на спадкову частку колгоспного двору. Власник земельних ділянок порушив його право власності на земельні ділянки, як члена колгоспного двору так і право в порядку спадкування і без його відома і дозволу набув право власності шляхом протиправної приватизації, тому таке майно підлягає витребуванню з незаконного чужого володіння та визнання за ним права власності.Набуття права власності [PERSON] відбулося без надання ділянок у його користування або одержання внаслідок успадкування, відсутня заява на приватизацію і саме рішення про приватизацію таких ділянок, що є обов?язковим.Рішення органу самоврядування Поліської сільради про надання дозволу на приватизацію земельних ділянок і видачу державних актів про право власності є протиправним, оскільки неодержано наведеного нижче законодавства та порушено його права власності на ці ділянки, оскільки належність права власності на будинок кільком особам то до таких переходить спільне право на земельні ділянки (користування, володіння, розпорядження). ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 22 лютого 2022 року заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. \~\~Позивач\~\~ [PERSON] \~ в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. Представник Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволенні позову. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву, в якій просять розглянути справу без їх участі, позов визнають. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі , позов визнає повністю . Представник Рівненської регіональної філії ДП " Центр ДЗК" в судове засідання не з"вився- повідомлений належним чином. ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. [PERSON] і [PERSON] належав колгоспний двір по [ADDRESS] , які померли і не оформили право власності на домоволодіння та не залишали заповіту. На день смерті мами (померла [INFO] ). він був членом цього колгоспного двору до припинення колгоспів, так як був зареєстрований і проживав з дня народження [INFO] по [INFO] , в тому числі перебував на дійсній строковій військовій службі в армії з 3 травня 1985 року по 5 червня 1987 рік, тому не втратив свою частку в колгоспному дворі, а на день смерті батька (помер [INFO] ) продовжував навчання стаціонарно в Українській державній юридичній академії у м. Харків (з 1 лютого 1992 року по 31 травня 1995 рік), тому вважається таким що прийняв спадщину. Коли нестало мами, то майно колгоспного двору перейшло до нього і тата порівну та залишилося за ними до припинення колгоспів. Хоча брат [PERSON] і був зареєстрований у колгоспному двор з 1986 року по день припинення колгоспів, але втратив свою частку, так як він був повнолітнім і з 1980 року по 1985 рік не був зареєстрованим і не проживав у спірному домогосподарстві, тобто є таким що більше 3-х років підряд своєю працею і коштами не брав участі в колгоспному дворі. Проте, на день смерті батька були зареєстровані в будинку брати - [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] і [PERSON] [INFO] померлий [INFO] , тому вважаються такими, що на рівні з ним успадкували майно від батька на загальних підставах. [PERSON] фактично продовжив проживати в названому домоволодінні з 1 квітня 1993 рік по кінець 2000 року та був зареєстрований з 5.11.10 р. по 23.12.11 р., з 8.05.12 р. по 27.04.13 р. що підтверджено актом обстеження і рішенням суду у адміністративній справі 380/7535/21 за позовом [PERSON] до ГУ ПФУ у Львівській області про визнання протиправним рішення та зобов?язання призначити пенсію. Після мами спадщина у майні колгоспного двору не відкривалася, а перейшла до членів колгоспного двору - його і тата порівно по частці, а після смерті останнього його частка залишилося йому і двом братам по 1/3 частки. Оскільки брати померли, то на земельні ділянки можуть претендувати їх спадкоємці незважаючи на те, що вони усі використали своє право на безоплатну приватизацію земельних ділянок під забудову і особистого селянського господарства та не прийняли спадщини від братів. [PERSON] був розлучений і має сина [PERSON] , який проживав і зареєстрований окремо від нього та не претендує на спадкове майно. [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] і має двоє синів [PERSON] і [PERSON] , усі вони зареєтровані і проживали разом і не претендують на спадкову частку колгоспного двору. Власник земельних ділянок порушив його право власності на земельні ділянки, як члена колгоспного двору так і право в порядку спадкування і без його відома і дозволу набув право власності шляхом протиправної приватизації, тому таке майно підлягає витребуванню з незаконного чужого володіння та визнання за ним права власності. Набуття права власності [PERSON] відбулося без надання ділянок у його користування або одержання внаслідок успадкування, відсутня заява на приватизацію і саме рішення про приватизацію таких ділянок, що є обов?язковим. Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Статтею 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповіднодо закону. Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Статями 116, 118 ЗК України визначені підстави та порядок набуття громадянами та юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Так, ст.116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Успадкування колгоспного двору за законом, урегульовує законодавство, яке діяло на той час (ЦК України 1963 р.), зокрема (ці статті виключені Законом N?3718-12 від 16.12.93 р.): - ст. ст. 120. 121 передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності і володіння та користування здійснюється за згодою всіх членів двору: ст. 123 ч. 2 визначено частки в майні колгоспного двору рівними; ст. 126 позбавляє працездатного члена колгоспного двору право на частку в майні двору. якщо він протягом трьох років підряд, своєю працею і коштами, не брав участі у веденні спільного господарства двору (крім перебування в армії, навчанні чи через хворобу); - ст. 563 передбачалося, що в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство у майні не відкривалося а переходило до інших членів: - факт прийняття спадщини свідчить реєстрація і навчання у ВУЗі (ст.ст. 549, 550). Порядком передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, від 26.02.1993 р. за N?7, передбачено в п.п. 1, 2 що згідно з Декретом КМ України від 26.12.1992 р. за N?15-92 «Про приватизацію земельних ділянок». громадянам передаються у приватну власність безоплатно земельні ділянки, надані їм для ведення особистого підсобного господарства і будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель така передача здійснюється відповідними радами за місцем розташування цих ділянок, а п.п. 3, 4 передбачено передачу радами у приватну власність ділянок, що були раніше надані громалянам на підставі матеріалів. що підтверджують їх розмір (земельно-кадастрова і бюро технічної інвентаризації документація), і заяв, також ради перевіряють обгрунтованість матеріалів і заяви, і тільки тоді приймають відповідне рішення. Відповідно до діючих норм права на день приватизації земельних ділянок ч. 3 ст. 24 Закону України від 21.05.1997 N? 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» і п. г) ч. 10 ст. 55 Закону України «Про землеустрій» та ч. 2 ст. 3. ст. 6 ЗК України, передача у приватну власність земельних ділянок здійснюється відповідними радами на підставі рішень сесій, або набуття права власності передбачено внаслідок успадкування. Відповідно до діючого на день приватизації земельних ділянок ЗК України (дії 1990 року). Рада здійснює контроль за використанням земель і додержання законодавства (п. 7 ч. 1 ст. 4) і вирішує питання про передачу земельних ділянок у власність (п. 1 ч. 1 ст. 10) та передача земельних ділянок у власність відбувалася коли такі ділянки були надані раніше у користування на підставі заяви користувача і технічної землевпорядної документації за рішенням сесії ради (ст. 17). передбачено. що у разі належності будинку кільком власникам то земельні ділянки передаються у спільне користування (ч. 2 ст. 30). З введенням Закону України «Про власність» (втратив чинність 27.04.2007 р.). в разі смерті члена колгоспного двору, спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його членів. Постановою Пленуму Верховного Суду України N?20 від 22.12.95 р. (із змінами N? 1 5 від 25.05.98 р.) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз?яснено, що положення ст.ст. 17, 18 Закону України «Про власність» від 15.04.91 р., щодо спільної сумісної власності, поширюється на відносини, які виникли після його введення в дію, що до правовідносин, які виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство, яке передбачало що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору котрі до 15 квітня 1901 року, не втратили права на частку в майні. Такими, що втратили право вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у ведені спільного господарства (в цей строк не включається служба в армії, навчання, хвороба): б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів. включаючи неповнолітніх. Особи які вибули з членів двору, але не втратили право на частку в його майні, вона визначається з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; 1) згідно зі ст. 4 Постанови ВР України «Про введення в дію Закону «про власність», загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору у майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мало місце до цієї дати, частка в майні двору. належить особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору і не входить до спадкового майна. Велика Палата Верховного Суду від 23.11.2021 р. у справі N?350/3373/16-ц зауважила: - належним відповідачем за позовом про витребування від особи земельної ділянки с особа, за якою зареєстровано право власності на таку ділянку: - власник з дотриманням вимог ст. 338 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача і для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів. інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника, тому у таких випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів ст.ст. 387, 388 ЦК України є неефективним: - визнання недійсним державного акта не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для її витребування з чужого володіння; - пред?явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права: - під час розгляду справи за позовною вимогою про застосування належного способу захисту (зокрема у спорі за віндикаційним позовом) відмова в позові з тих мотивів. що державний акт чи рішення про державну реєстрацію або відомості чи запис про державну реєстрацію права на майно не визнані недійсними. а так само що вони не оскаржені і відповідні позовні вимоги не пред?явлені, не допускається. Вказівками по веденню книг по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року N?11215, аналогічними Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів. затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР від 12 травня 1985 року за N?5-24/26 та Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року N?69, передбачено. що особи зареєстровані і проживали з народження в колгоспному дворі та не подавали заяви виходу чи поділу - були членами колгоспного двору. Постановою Ради Міністрів УРСР Про порядок державного обліку житлового фонду від 11 березня 1985 року N?105. надавалося право сільськими і районними радами народних депутатів ухвалювати рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у БТІ за даними по господарських книг і довідок з списком громадян, яким ці будинки належали. В ст. 3 Закону УРСР «Про державний нотаріат» від 25 грудня 1974 року, передбачено вчинення нотаріальних дій і видача свідоцтва на спадщину сільськими радами. Діючим ЦК України передбачено виникнення права власності на колгоспний двір: - право на спадкування за законом одержують дітям спадкодавця (ст. 1261); - відповідно до ч. 2 ст. 1225, до спадкоємців житлового будинку і інших будівель та споруд. переходу право власності чи користування на земельні ділянки; - ст. 1268 ч.ч. 1, 3, 5, передбачає, право спадкоємця прийняти чи не прийняти спадщину. а спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. вважається таким що прийняв спадщину, якщо не подано заяви про відмову від такої, та що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття; - ст. 1296 передбачає право спадкоємця на одержання свідоцтва про право на спадщину і відсутність такого не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно дост. 16 Цивільного кодексу Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України). Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року №1952-IV (далі Закон №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону №1952-ІV державній реєстрації прав підлягає право власності на земельні ділянки та право оренди (суборенди) земельної ділянки. В силу ч.1 ст. 27 Закону №1952-ІV державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката, а також інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ч.1, 6 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Не надано суду відповідачами належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача, а тому позовні вимоги позивача слід задовольнити.

Outcome: approved