Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

12.03.2025 [PERSON] звернувся до суду із заявою в якій просив оголосити його батька [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , загиблим під час виконання військового обов`язку по захисту держави України у російсько-українській війні від дня вірогідної смерті [INFO] . В обґрунтування заяви заявник зазначає про те, що він є сином [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , військовослужбовця, головного сержанта 3 механізованого взводу 5 механізованої роти [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] . 07.09.2024 року під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Верхньокам`янське Бахмутського району Донецької області внаслідок щільного артилерійського обстрілу та прямого влучання по взводному опорному пункту [PERSON] зник безвісти, на сьогоднішній день має статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин. Зазначені обставини підтверджуються витягом з наказу командира військової частини про результати службового розслідування за фактом зникнення безвісти, сповіщенням та витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин. На сьогодні наявні обставини, що дають підставу припускати смерть [PERSON] , а саме: [INFO] поблизу н.п. Верхньокам`янське противником було завдано прямого удару по позиціям українських військових, внаслідок вогневого ураження позиції та особовий склад були повністю знищені, що чітко видно на відео, що додається до заяви. Визнання батька заявника, [PERSON] , померлим є необхідним для отримання останнім передбачених законодавством виплат та оформлення спадщини. У судовому засіданні представник заявника адвокат Семенов Є.С. просив заяву задовольнити з підстав зазначених у ній. Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України у судове засідання не з`явився, 30.03.2025 подав до суду додаткові пояснення, в яких просив розгляд справи провести за відсутності представника заінтересованої особи, врахувати правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року по справі № 755/11021/22 та прийняти рішення в межах чинного законодавства, що не суперечить інтересам обороноздатності України в умовах введеного на території України воєнного стану. Представник заінтересованої особи військової частини [NUMBER] 01.05.2025 подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника військової частини. Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Харківській області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції просив розглянути справу без участі представника Відділу Управління державної реєстрації. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Суд, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що заявник [PERSON] є сином [PERSON] , на підтвердження чого до матеріалів справи долучена копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.12.1998. [PERSON] , військовослужбовець, головний сержант 3 механізованого взводу 5 механізованої роти [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] . 07.09.2024 року під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Верхньокам`янське Бахмутського району Донецької області внаслідок щільного артилерійського обстрілу та прямого влучання по взводному опорному пункту [PERSON] зник безвісти, на сьогоднішній день має статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, зазначені обставини підтверджуються витягом із наказу командира військової частини [NUMBER] №2815 від 17.09.2024 про результати службового розслідування за фактом зникнення безвісти військовослужбовців [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] , 07.09.2024. Відповідно до Витягу з реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин [PERSON] вважається зниклим безвісті за особливих обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 28.02.2024 у справі № 506/358/22, від 13.03.2024 у справі №204/7924/23, де Верховний Суд дійшов висновку про те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України). Статтями 305-309 ЦПК України визначений порядок розгляду справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ст. 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Відповідно до ч. 1 ст. 46 Цивільного кодексу України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців. Оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Рішення про оголошення фізичної особи померлою приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України. При цьому заявник має мати особисту цивільну-правову заінтересованість і зміні правового стану особи, яку він просить оголосити померлою. Для підтвердження цього повинні бути наведені обставини, які свідчать про те, що між заявником та особою, яку він просить оголосити померлою існують особисті або майнові правовідносини - матеріально-правовий зв`язок або за відсутності такого зв`язку - дані про те, що відсутність фізичної особи є для заявника перешкодою у реалізації суб`єктивних прав або виконання обов`язків. Відповідно до ст. 47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження. Відповідно до ст. 48 ЦК України у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилась, або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи, або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 31травня 2023 року у справі № 177/11/20 та від 07 листопада 2023 року у справі №607/159/23, наголошується, що особливістю такої категорії справ є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція). У постановах від 26 лютого 2024 року у справі №686/9938/23 та від 25 квітня 2024 року №278/970/23 Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що шестимісячний строк, визначений у ч. 2 ст.46 ЦК України для оголошення особи померлою, слід обраховувати з моменту настання події (яка могла призвести до смерті особи), а не з моменту закінчення дії воєнного стану на території держави. Такий висновок підтримала і Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 11 грудня 2024 року по справі №755/11021/22, зазначивши, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість. Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28.02.2025 № 376. Відповідно до вищевказаного наказу № 376 активні бойові дії на території н.п. Верхньокам`янське, Званівської сільської територіальної громади, Бахмутського району Донецької області велися у період з 24.02.2022 до 06.08.2024. З 07.08.2024 ця територія є тимчасово окупованою російською федерацією територією України. При цьому, суд звертає увагу, що як статтею 46 ЦК України, так і іншими нормами чинного законодавства України не визначений строк, за минуванням якого особа має право на звернення до суду з заявою про оголошення фізичної особи померлою, натомість вказаною статтею ЦК України визначений строк, за минуванням якого фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою, внаслідок чого подання заяви про оголошення фізичної особи померлою до закінчення встановлених ст.46 ЦК України строків, з урахуванням спливу таких строків станом на день розгляду судом такої заяви по суті та постановлення за результатами її розгляду судового рішення, не може бути підставою для відмови в оголошенні фізичної особи померлою. Матеріалами справи доведено, що [PERSON] вважається зниклим безвісти за особливих обставин при здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в районі населеного пункту Верхньокам`янське Бахмутського району Донецької області, а отже достовірно є особою, що померла, але юридично це не оформлено. Враховуючи вищевикладене, оцінивши наведені заявником обставини та мету, з якою їй необхідно оголосити особу померлою, є підстави для висновку про наявність між заявником та особою, яку вона просить оголосити померлою, матеріально-правового зв`язку, а саме з метою реалізації права на здійснення державної реєстрації смерті [PERSON] органом реєстрації актів цивільного стану та на оформлення спадкових прав та належних соціальних виплат. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява про оголошення фізичної особи померлою є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. З урахуванням наведеного, у суду відсутні підстави ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених у заяві заявником, вони об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Згідно з ч. 3 ст. 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для оголошення [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , померлим. Згідно положень ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved