Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

28 грудня 2023 року, представниця АТ «Ощадбанк» в особі ФООУ АТ «Ощадбанк», звернулася до суду з названим позовом, в якому просила суд, стягнути в солідарному порядку з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь банку заборгованість за договором про споживчий кредит № 513/3 (під іпотеку) від 19.02.2018 р. у розмірі 2660038,26 грн. та в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед АТ «Ощадбанк» за договором про споживчий кредит № 513/3 (під іпотеку) від 19.02.2018 р. у сумі 2660038,26 грн., з яких : заборгованість за основним боргом (кредитом) 2051576,90 грн.; проценти за користування кредитом 608350,86 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) за період з 02.02.2021 р. по 02.02.2022 р. 42,08 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом за період з 02.02.2021 р. по 02.02.2022 р. 68,42 грн. звернути стягнення на предмети іпотеки : земельну ділянку (кадастровий номер 5123755800:02:011:0074), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0650 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та розташований на ній житловий будинок під літ. А, (загальною площею 294,9 кв. м., житловою площею 121,7 кв. м.), огородження під № 1-4, вимощення під літ. І, що знаходиться в [ADDRESS] , що належать на праві власності [PERSON] , зокрема земельна ділянка на підставі договору дарування від 17 червня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., та зареєстрованого у реєстрі за номером 3184, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 23099285 від 17 червня 2014 року, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., що підтверджує реєстрацію права власності на майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та згідно з яким: номер запису про право власності: 6035435, дата реєстрації права власності 17.06.2014; реєстраційний номер майна 386470051237, житловий будинок на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] , виданим 11 серпня 2014 року Реєстраційною службою Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 25422576 від 11 серпня 2014 року, виданого Реєстраційною службою Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області, що підтверджує реєстрацію права власності на майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та згідно з яким: номер запису про право власності: 6635071, дата реєстрації права власності 26.07.2014; реєстраційний номер майна 428279451237, шляхом продажу предметів іпотеки на електронних аукціонах (торгах) у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною продажу на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна у межах процедури виконавчого провадження, а також стягнути з відповідачів в рівних частинах з кожного на користь позивачів судовий збір у розмірі 39900,57 грн., мотивуючи це невиконанням відповідачем (позичальником) [PERSON] умов вищевказаного кредитного договору, укладеного між останнім та позивачами, поручителем за яким виступила відповідачка [PERSON] за договором поруки № 513/5 від 19.02.2018 р. Представниця позивачів в судовому засіданні повністю підтримала позов банку, який просила задовольнити. Представниця відповідача [PERSON] адвокат Чайковська Г.І. в 8-ме чергове судове засідання не з?явилась, причини неявки не повідомила, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином зворотним поштовим повідомленням, яке повернулось до суду з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою», причини неявки не повідомила, надсилаючи до суду клопотання про постійні відкладення слухання справи : у зв?язку з хворобою, у зв?язку з наміром позичальника [PERSON] укласти з позивачами договір про реструктуризацію його боргу у сумі 2900000 грн. або мирову угоду на вказану суму, що свідчить про обізнаність останньої з позовними вимогами, беручи до уваги її присутність у підготовчих судових засіданнях, а також її згоду на закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до розгляду по суті (т. 1 а.с. 202-203,205-209,216,219,220,226-236,240,241,246,247,250,251, т. 2 а.с. 2,3). Відповідачка [PERSON] в жодне з судових засідань повторно не з?явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями, що повернулися до суду з відмітками листоноші «за закінченням терміну зберігання», причини неявки не повідомила, відзиву, письмових пояснень або заперечень суду не надіслала, хоча вказані матеріали позову з додатками та поштовими повідомленнями у відповідності до вимог ст.ст. 130,131 ЦПК України, направлялись за відомою судові адресою її місця реєстрації (т. 1 а.с. 217,218,224,225,238,239,248,249). Представниця позивачів в судовому засіданні заперечувала проти розгляду даної справи в заочному порядку відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, наполягаючи на розгляді справи в загальному порядку, повідомивши суд про штучне затягування розгляду справи представницею відповідача [PERSON] адвокатом Чайковською Г.І. з підстав нібито укладення договору про реструктуризацію боргу [PERSON] у сумі 2900000 грн. або мирову угоду на вказану суму, що є зловживанням процесуальними правами, пославшись на лист АТ «Ощадбанк» на адресу Овідіопольського райсуду Одеської області від 16.07.2025 р. з інформацією про те, що між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] - не ведуться переговори щодо укладення мирової угоди або проведення реструктуризації боргу, про що було повідомлено письмово представницю відповідача [PERSON] адвокату Чайковській Г.І. (т. 2 а.с. 4). Заслухавши пояснення представниці позивачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. За змістом ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до п. 57 Постанови Великої Палати Верховного суду у справі №415/2542/15-ц (провадження №14-40 цс 18) від 13.03.2018 р. - можливість особи заявити однорідні позовні вимоги до кількох відповідачів передбачена у процесуальному законі незалежно від того чи існує між цими відповідачами солідарне зобов`язання. Тому можливим є пред`явлення позову до кількох відповідачів стосовно стягнення заборгованості за одним кредитним договором солідарно з позичальника та з кількох поручителів, якщо останні не є солідарним боржниками між собою. Суд виходить з положень ст.ст. 1048,1054,1056-1,1069,1070,610-611,624,626,627,628,554, 553,550,549,546,536,526 ЦК України, відповідно до яких, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За користування чужими грошовими коштами божник зобов`язаний сплатити проценти. Розмір процентів визначається кредитним договором. Якщо порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Окрім того, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є зокрема договори та інші правочини. Виходячи зі змісту ст.ст.\~546,548,549 ЦК України, виконання зобов?язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов?язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов?язання.\~ Відповідно до ст. 525 ЦК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом або договором. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язань (неналежне виконання).\~ Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти. Також, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як передбачено ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання. Також, ч. 2 ст. 615 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов?язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з вимогами ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Як передбачено ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов?язання. У свою чергу, ч. 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов?язання за кожен день прострочення виконання. Стаття 530 ЦК України наголошує якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі солідарного обов?язку боржників (солідарних боржників) - кредитор має право вимагати виконання обов?язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК України). Статтею 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов?язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов?язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов?язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов?язання, забезпеченого порукою - боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручителі відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12\~цього Закону. Згідно з ст.12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Тобто законодавцем передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки, як один із способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя. Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки\~є:\~рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (ч.4 ст.33 Закону України «Про іпотеку»). Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 27.06.2018 року по справі № 308/1870/13-ц зробив висновок про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов?язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки - не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов?язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. Згідно з\~ч.\~2\~ст.\~39\~Закону України\~«Про іпотеку»,\~у разі\~задоволення судом\~позову про\~звернення стягнення\~на предмет\~іпотеки в\~рішенні суду\~зазначаються: загальний\~розмір вимог\~та всі\~його складові,\~що підлягають\~сплаті іпотекодержателю\~з вартості\~предмета іпотеки; опис\~нерухомого майна,\~об`єкта незавершеного\~будівництва,\~майбутнього об`єкта\~нерухомості,\~за рахунок\~якого підлягають\~задоволенню вимоги\~іпотекодержателя; заходи\~щодо забезпечення\~збереження предмета\~іпотеки або\~передачі його\~в управління\~на період\~до його\~реалізації (у\~разі необхідності); спосіб\~реалізації предмета\~іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Суд встановив і це підтверджується матеріалами справи, що між АТ «Ощадбанк», в особі ТВБВ № 10015/0513 філії - ООУ АТ «Ощадбанк» та [PERSON] - 19.02.2018 р. підписаний паспорт споживчого кредиту та укладено договір про споживчий кредит №\~513/3 (під іпотеку), відповідно до п. 2.1 якого, банк надав позичальнику [PERSON] на умовах цього договору, а останній, як позичальник отримав та зобов`язався належним чином використати і повернути в передбачені цим договором строки кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених цим договором (т. 1 а.с. 8-17). Відповідно до п. 2.2 кредитного договору - кредит надається в загальному розмірі 2900000 грн. строком 120 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 19.02.2028 р., якщо в інший строк та/або термін не буде встановлено згідно з умовами цього договору. Згідно п. 2.4.1 кредитного договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну фіксовану плату (проценти) в розмірі 19,99 % річних. Крім цьог, в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, в цей же день, 19.02.2018 р. між АТ «Ощадбанк» та відповідачкою [PERSON] , як поручителем, був укладений договір поруки № 513/5 (т. 1 а.с. 18-22). Також у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 19.02.2018 р. між банком та відповідачем [PERSON] укладено іпотечний договір № 513-4, посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Гурською В.С. за реєстровим номером 160, предметами якого, відповідно до п.п. 2.3.1.1.,2.3.1.2, є : земельна ділянка (кадастровий номер 5123755800:02:011:0074), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0650 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та розташований на ній житловий будинок під літ. А, (загальна площа 294,9 кв. м., житловою площею 121,7 кв. м.), огородження під № 1-4, вимощення під літ. І, що знаходиться в [ADDRESS] . (т. 1 а.с. 23-30). У відповідності до п.п. 2.4,2.4.1.1.,2.4.1.2. іпотечного договору, право власності іпотекодавця [PERSON] на предмет іпотеки підтверджується : для майна, зазначеного в пп. 2.3.1.1. цього договору, договором дарування, укладеним між іпотекодавцем та [PERSON] від 17.06.2014 р., посвідченим приватним нотаріусом ОМНО Іллічовою Н.А., та зареєстрованим у реєстрі за номером 3184, та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 23099285 від 17.06.2014 р., виданим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., що підтверджує реєстрацію права власності на майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та згідно з яким : номер запису про право власності: 6035435, дата реєстрації права власності 17.06.2014 р.; реєстраційний номер майна - 386470051237. Відповідно до пп. 2.4.2.,2.4.2.1.,2.4.2.2. іпотечного договору, право власності іпотекодавця на предмет іпотеки підтверджується для майна зазначеного в п.п. 2.3.1.2. цього Договору: Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] , виданим 11.08.2014 р. Реєстраційною службою Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 25422576 від 11.08.2014 р., виданим Реєстраційною службою Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області, що підтверджує реєстрацію права власності на майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та згідно з яким : номер запису про право власності: 6635071, дата реєстрації права власності 26.07.2014 р.; реєстраційний номер майна 428279451237. Згідно п. 3.3.3. кредитного договору, позичальник зобов?язується здійснювати повернення кредиту та сплату процентів за користування ним щомісячно ануїтетними платежами в розмірі 56024,92 грн., шляхом внесення коштів на поточний рахунок, які банк використовуючи право договірного списання коштів, наданого йому згідно з умовами цього договору, списує в рахунок погашення основної суми боргу за кредитом та сплати процентів відповідно до черговості, визначеної цим договором. Перший ануїтетний платіж позичальник сплачує до 01.03.2018 р., в подальшому не пізніше 01 числа кожного місяця. Останній платіж в рахунок повернення кредиту та процентів позичальник зобов`язується здійснити не пізніше терміну (дати) остаточного повернення кредиту, визначеної цим договором. Відповідно до п.п. 3.9,3.9.1,3.9.1.1 - 3.9.1.6 кредитного договору, банк має право у випадку, якщо будуть мати місце будь-які або всі можливі випадки невиконання позичальником та/або майновим поручителем/поручителем взятих на себе обов`язків та недотримання умов, передбачених цим договором та/або документами забезпечення та/або іншими договорами, укладеними позичальником з банком, вимагати дострокового повернення суми кредиту та всієї суми нарахованих процентів за користування кредитом (разом з будь-якими іншими нарахованими сумами або сумами, що підлягають до сплати за цим договором), у тому числі, але не виключно, у разі, якщо відбулося: -затримання сплати частини основної суми кредиту та/або процентів за користування кредитом, інших платежів за цим договором на три календарні місяця; -використання кредиту не за цільовим призначенням кредиту; -втрати предметом іпотеки ліквідності або зменшення її вартості, позбавлення позичальника та/або майнового поручителя права власності на предмет іпотеки відповідно до умов документів забезпечення, виникнення обставин, що унеможливлюють звернення стягнення на предмет іпотеки; -неподання позичальником та/або поручителем на вимогу банку документів, що стосуються його фінансового стану; -порушення позичальником та/або поручителем та/або майновим поручителем умов документів забезпечення, в тому числі в разі несплати страхових платежів, порушення умов зберігання предмету іпотеки, що призвело до пошкодження, знищення та втраті його вартості, що обумовлена документом забезпечення; -невиконання позичальником вимог банку, які надаються відповідно до пп. 4.2.4. договору щодо укладення договорів для надання додаткового забезпечення своїх зобов`язань за цим договором. Згідно з п.3.9.2. кредитного договору, виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення кредиту, належних до сплати процентів, комісійних винагород та інших платежів відповідно до умов цього договору повинно бути проведено позичальником протягом шістдесяти календарних днів з дати одержання такої вимоги від банку. Сторони підтверджують, що термін дострокового повернення всієї суми кредиту, нарахованих процентів за його користування та інших платежів, що містяться у вимозі банку, направленої позичальнику, відповідно до цього пункту договору є зміною остаточного повернення кредиту в бік його зменшення. Сторони домовились, що вказана в цьому пункті зміна терміну, на який надано кредит, не є зміною банком в односторонньому порядку умов цього договору. При цьому, сторони за взаємною згодою встановили, що визначений у абзаці першому цього пункту договору строк починає відліковуватись з дати вручення позичальнику відправлення, яка зазначена в повідомленні про вручення поштового відправлення, або з дати визначеної на такому листі позичальником при отриманні такого листа позичальником особисто. Якщо пошта (поштова служба) не може вручити письмову вимогу про усунення порушення зобов`язання позичальнику через відсутність за місцем проживання вказаної особи, через його відмову прийняти поштове відправлення, незнаходження фактичного місця проживання позичальника або з інших причин, письмова вимога про усунення порушення Зобов`язання, вважається врученою позичальнику у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. Відповідно до п. п. 4.2.1-4.2.2, 4.3.1-4.3.4 кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобов`язань по цьому договору. При виникненні простроченої заборгованості за основною сумою боргу за кредитом та/або процентами, більше ніж на три місяця, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно. Позичальник зобов?язаний належним чином виконувати всі умови цього договору та взяті на себе за цим договором зобов?язання. У строки, обумовлені цим договором, повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов?язання за цим договором. У випадку порушення умов цього договору та/або документів забезпечення достроково повернути кредит в порядку, передбаченому п. 3.9. договору, з одночасною сплатою процентів нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом, комісійних винагород, а також сплатити неустойку (штрафні санкції), як це передбачено в договорі, а також відшкодувати банку в повному обсязі збитки, а також, відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з цього договору. Відповідно до п. 9.3. кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов?язань по своєчасному поверненню основної суми боргу та сплати процентів за користування кредитом - позичальник зобов?язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення, але не більше 15% суми простроченого платежу. Згідно з п. 11.1.1 кредитного договору, цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами, скріплення печаткою банку та діє до повного виконання зобов`язання. Відповідно до 11.1.2 кредитного договору, до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього договору (у тому числі щодо всіх грошових зобов`язань повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), застосовується строк позовної давності тривалістю у 30 років. Крім цього, згідно з п. 2.1-2.2.3,3.2.2 договору поруки - поручитель безумовно, безвідклично та безоплатно зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно з боржником за виконання в повному обсязі зобов`язання, у тому числі того, що виникне у майбутньому відповідно до умов кредитного договору та додаткових договорів до нього. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання - у тому ж обсязі, що і боржник, в порядку та строки, визначені кредитним договором, у тому числі, але не виключно у разі: часткового невиконання боржником зобов`язання, зокрема щодо сплати процентів та/або повернення частини кредиту в строки, визначені графіком погашення кредиту; невиконання боржником зобов`язання щодо повернення кредиту при закінченні строку користування ним; виникнення підстав для дострокового повного/часткового погашення зобов`язання за вимогою кредитора. У випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) боржником зобов`язання в порядку та строки, встановлені кредитним договором, кредитор набуває право вимоги до боржника і поручителя щодо сплати заборгованості за порушеним зобов`язанням, а поручитель та боржник відповідають перед кредитором - як солідарні боржники. Згідно з п. 3.2.4. договору поруки, з метою реалізації відповідно до умов цього договору права вимоги до поручителя, кредитор має право пред`явити (направити) поручителю вимогу. При чому, не направлення кредитором вимоги - не позбавляє кредитора права вимагати у поручителя виконання зобов`язання відповідно до умов цього договору та законодавства. Відповідно до п. 3.2.6. договору поруки, поручитель зобов`язується здійснити виконання порушеного зобов`язання протягом 10 календарних днів з дати отримання вимоги від кредитора та в обсязі, зазначеному у вимозі. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище десятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається кредитору відділенням зв`язку при відправленні кредитором поручителю зазначеного вище письмового повідомлення листом з повідомленням про вручення або дата, зазначена на вказаному вище повідомленні кредитора, при особистому його отриманні поручителем (його представником) від кредитора. У відповідності до п. 10.1.1. договору поруки, цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками сторін (за наявності) та діє протягом 30 років з моменту підписання договору, але в будь-якому разі до повного виконання зобов`язання за кредитним договором та зобов`язань поручителя за цим договором. Пунктом 10.1.2. вказаного договору передбачено, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього договору (у тому числі щодо всіх грошових зобов`язань поручителя повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), застосовується строк позовної давності тривалістю у 30 років. Відповідно до п.п. 7.1,7.2 іпотечного договору - іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадках, передбачених цим договором та законодавством, в тому числі у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов зобов`язання (повністю або частково), зокрема, але не виключно, якщо в строки, встановлені кредитним договором, позичальник не поверне (повністю або частково) іпотекодержателю суму кредиту, та/або не сплатить проценти за користування кредитом, та/або не сплатить комісії та/або іншу заборгованість, платежі, неустойки (пені, штрафи), що передбачені та/або випливають із зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій/запевнень або будь-який документ, надані іпотекодавцем у відповідності з цим договором, виявляться (стануть) недійсними. При настанні у п. 7.1. договору випадків, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та/або позичальнику письмову вимогу про усунення порушення зобов`язання та/або зобов`язань, передбачених цим договором, у строк, що не перевищує 60 календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом зазначеного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення - іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору. Сторони за взаємною згодою встановили, що визначений у абзаці першому цього пункту договору строк починає відліковуватись з дати вручення позичальнику відправлення, що зазначена в повідомленні про вручення поштового відправлення, або з дати визначеної на такому листі позичальником при отриманні такого листа позичальником особисто. Якщо пошта (поштова служба) не може вручити письмову вимогу про усунення порушення зобов`язання позичальнику через відсутність за місцем проживання вказаної особи, через його відмову прийняти поштове відправлення, незнаходження фактичного місця проживання позичальника або з інших причин, письмова вимога про усунення порушення зобов`язання - вважається врученою позичальнику у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. Відповідно до п.п.7.3.,7.3.1.,7.3.2,7.3.3.,7.3.4. іпотечного договору, за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя : за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Виконавчий напис вчиняється на примірнику даного договору, який після нотаріального посвідчення виданий іпотекодержателю; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в п.7.4. цього договору; іншими способами, передбаченими законодавством на момент звернення стягнення та умовами цього договору. Пунктами 13.1.1, 131.2 іпотечного договору, передбачено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами скріплення печатками сторін (за наявності) та нотаріального посвідчення і діє до виконання зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі. До всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього договору (у тому числі щодо всіх грошових зобов`язань іпотекодавця повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), застосовується строк позовної давності тривалістю у 30 років. На підставі п. 3.9. кредитного договору - 21.06.2023 р. АТ «Ощадбанк» направлено на адресу відповідача [PERSON] письмову вимогу про дострокове повернення кредиту за вих. № 55/5.6-02/28329/2023, відповідно до якої вимагав повернення всієї суми кредиту та здійснення платежів за нарахованими процентами за користування кредитом та інших платежів у 60-денний строк з дня одержання вимоги, яка згідно роздруківки відстеження поштового відправлення з сайту Укрпошти, не була вручена позичальнику 07.07.2023 р. у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання (т. 1 а.с. 93-97). У відповідності до п. 7.2. іпотечного договору, 21.06.2023 р. АТ «Ощадбанк» направлено на адресу [PERSON] письмову вимогу про дострокове повернення кредиту за вих. № 55/5.6-02/28366/2023, згідно якої вимагав повернення всієї суми кредиту та здійснення платежів за нарахованими процентами за користування кредитом та інших платежів у 60-денний строк з дня одержання вимоги, а також повідомив іпотекодавця, що якщо протягом зазначеного строку вимога іпотекодержателя залишиться без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов іпотечного договору № 513/4, яка згідно роздруківки відстеження поштового відправлення з сайту Укрпошти, також не була вручена іпотекодавцю 29.07.2023 р. у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання (т. 1 а.с. 97-100). Враховуючи п. 3.2.4. договору поруки, 21.06.2023 р. АТ «Ощадбанк» направлено на адресу відповідачки [PERSON] письмову вимогу про дострокове повернення кредиту за вих.№ 55/5.6-02/28393/2023, згідно якої вимагав повернення всієї суми кредиту та здійснення платежів за нарахованими процентами за користування кредитом та інших платежів у 10-денний строк з дня одержання вимоги, яка згідно роздруківки відстеження поштового відправлення з сайту Укрпошти - не була вручена поручителю 29.07.2023 р. у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання (т. 1 а.с. 101-103). З вищевикладеного вбачається, що позивачі АТ «Ощадбанк» виконали свої зобов?язання, надавши відповідачеві [PERSON] кредит у встановленому договорі розмірі, однак останній, в односторонньому порядку, відмовився від виконання взятих на себе кредитних зобов?язань, у зв?язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 18.12.2023 р. складає 2660038,26 грн., з яких : заборгованість за основним боргом (кредитом) 2051576,90 грн.; проценти за користування кредитом 608350,86 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) за період з 02.02.2021 р. по 02.02.2022 р. 42,08 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом за період з 02.02.2021 р. по 02.02.2022 р. 68,42 грн., обґрунтований розрахунок сум заборгованості складений станом на 18.12.2023 р. та виписки по особовому рахунку відповідача [PERSON] були надані до матеріалів справи позивачами та з якими погоджується суд (а.с. 31-84). Суд звертає увагу на той фак, що у період дії воєнного стану введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р., нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також нарахування неустойки (штрафу, пені) з 24.02.2022 р. позивачами не здійснювалось. Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року\~у справі «Парафія\~греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні\~проти Франції», заява № 17862/91,\~§ 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W.\~проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). Суд наголошує - в Україні визнається і діє принцип Верховенства Права.\~ Конституція України - має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі\~Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у\~статті 8 Конституції України. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК\~вказано, що зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті ані ним, ані поручителем, а також вимоги частини другої статті 50\~ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов?язку визначений моментом пред?явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивачі вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати солідарними боржниками обов`язку з повернення боргу за кредитним договором на загальну суму 2660038,26 грн., з яких : заборгованість за основним боргом (кредитом) 2051576,90 грн.; проценти за користування кредитом 608350,86 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) за період з 02.02.2021 р. по 02.02.2022 р. 42,08 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом за період з 02.02.2021 р. по 02.02.2022 р. 68,42 грн., з підстав описаних вище, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмети іпотеки. Крім сум заборгованості за кредитом, з відповідачів в рівних частках на користь позивачів, в порядку ст. 141 ЦПК України - підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за розгляд справи у розмірі 39900,57 грн., тобто по 19950,28 грн. з кожного, як підтверджені документально (а.с. 1).

Outcome: approved