Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Від імені та в інтересах [PERSON] до Пересипського районного суду м. Одеси з позовом до Акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» про стягнення нарахованої заробітної плати, звернувся адвокат Тищенко Станіслав Юрійович. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що до 13 серпня 2024 року позивач працював на підприємстві відповідача на посаді маляра. Після звільнення відповідач не погасив наявну заборгованість нарахованої заробітної плати в розмірі: 27\~872, 29 гривень, за період з липня 2023 року по жовтень 2023 року. На підставі викладеного представник позивача просить: стягнути з відповідача на користь позивача нараховану але не виплачену заробітну плату у розмірі: 27\~872, 29 гривень. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою суду від 15 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено слухання справи за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання призначене на 03 липня 2025 року позивач до суду не з`явився, на адресу суду 03.07.2025 року (вх. № 26404) за підписом представника позивача надійшла заява щодо можливості розгляду справи за відсутності за відсутності сторони позивача, згідно якої представник Тищенко С.Ю. зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.21-22). Відповідач АТ «Одеський припортовий завод» про час та місце слухання справи повідомлений (а.с.20), про причини не явки суду не повідомив, заперечень або відзиву на позовну заяву не надав. Підстав для відкладення слухання справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не встановлено. Ухвалою суду від 03 липня 2025 року вирішено провести заочний розгляд справи. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що перебував у трудових відносинах з відповідачем. Після звільнення відповідач не погасив заборгованість з нарахованої заробітної плати в розмірі: 27\~872, 29 гривень нараховану за липень 2023 року по жовтень 2023 року. Так, судом встановлено, що підтверджується довідкою від 13.03.2025 року № 686 виданої на ім`я [PERSON] , що заборгованість АТ «Одеський припортовий завод» перед працівником із виплати заробітної плати складає 27\~872, 29 гривень, яка нарахована за період з липня 2023 року по жовтень 2023 року (а.с.10). Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. У статті 94 КЗпП вказано, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч. 1ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Системний аналіз цих норм дає підстави для висновку про те, що всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Чинне законодавство прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать як на підставі норм Закону України «Про оплату праці», так і Кодексу Законів про працю в Україні. За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат у день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником. У рішенні ЄСПЛ по справі «Шмалько проти України» суд наголосив на тому, що держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1\~211, 20 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved