Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Васильченко Г.І. звернувся до суду з позовом, в якому просить: виключити відомості про нього, як про батька [PERSON] , [INFO] з актового запису № 02 від 03.05.2007 року, вчиненого виконавчим комітетом Онопріївської сільської ради Тальнівського району Черкаської області; [PERSON] , [INFO] з актового запису № 9 від 07.11.2011 року, вчиненого виконавчим комітетом Вільховецької сільської ради Звенигородського району Черкаської області; змінити розмір аліментів, визначених за рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 01.07.2024 року у справі № 694/1098/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, стягнувши із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] , до його повноліття, в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня набрання законної сили судовим рішенням, до повноліття дитини; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно стягнуті, сплачені аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 80242,70 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2906,88 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з липня 2006 року у позивача з відповідачкою почались романтичні відносини і вони періодично бачились. У шлюбі сторони не перебували та проживали окремо. Через деякий час відповідачка повідомила позивача, що вагітна та [INFO] у відповідачки народився син [PERSON] , відомості про народження якого були записані зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Впродовж наступних років позивач та відповідачка продовжували періодично бачитись та [INFO] відповідачка народила доньку [PERSON] , відомості про народження якої також були записані зі слів матері в порядку ч. 1 ст. 135 СК України. Починаючи з 2016 року позивач та відповідачка почали проживати разом та вести спільний побут і [INFO] відповідачка народила сина [PERSON] , відомості про народження якого були записані за спільною заявою позивача та відповідачки. Позивач був записаний батьком дитини та у свідоцтві про народження дитини син записаний як [PERSON] . Позивач та відповідачка проживали як одна сім`я з трьома дітьми, яких позивач вважав своїми рідними. Вони з відповідачкою зареєстрували шлюб 14.06.2022 року та звернулися до Звенигородського відділу ДРАЦС для того, щоб внести зміни до свідоцтв про народження двох старших дітей та записати позивача їхнім батьком на підставі ч. 1 ст. 126 СК України. 21.06.2022 року Звенигородським відділом ДРАЦС було внесено зміни до актового запису про народження [PERSON] № 02, а саме: «по-батькові» змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] » та записано [PERSON] батьком [PERSON] і видано повторне Свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER] на підставі заяви позивача про визнання батьківства № 38/23.2-05-01-8-22 від 18.06.2022 року в порядку ст. 126 СК України. 18.06.2022 року Звенигородським відділом ДРАЦС було внесено зміни до актового запису про народження [PERSON] № 9, а саме: «по-батькові» змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] » та записано [PERSON] батьком [PERSON] і видано повторне Свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER] на підставі заяви позивача про визнання батьківства № 39/23.2-05-01-08-22 б/д в порядку ст. 126 СК України. Позивач вважав всіх трьох дітей - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] своїми рідними. Однак з часом позивач звернув увагу, що старші діти [PERSON] та [PERSON] не схожі на нього на відміну від молодшого сина [PERSON] . У позивача з`явились сумніви щодо його біологічного батьківства відносно двох старших дітей відповідачки. Він запропонував відповідачці провести тест ДНК, однак вона відмовилась. В подальшому між позивачем та відповідачкою почались сварки та непорозуміння, внаслідок чого рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 06.05.2024 року шлюб між ними було розірвано. На виконання рішення суду 17.07.2024 року Звенигородський ВДВС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) відкрив виконавче провадження № 75550349 та станом на грудень 2024 року позивач сплатив аліменти на трьох дітей у загальному розмірі 120364,05 грн. Оскільки позивач вважає, що він не є батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , то і підстави сплачувати аліменти на утримання цих двох дітей відсутні. 11.02.2025 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив, в якому вказала, що твердження позивача про те, що він вважав старших дітей своїми рідними є неправдивими. На момент їх народження вона проживала з іншим чоловіком та з позивачем взагалі не була знайома. Відповідач зазначає, що її старші діти [PERSON] та [PERSON] не є рідними (біологічними) дітьми позивача. Коли вона познайомилась з позивачем її сину було вже 8 років, а доньці 5 років. На момент внесення змін до актових записів про народження дітей, а саме внесення відомостей про батька, позивач знав, що не є їх біологічним батьком, а тому в задоволенні позову слід відмовити. 03.03.2025 року представник позивача адвокат Васильченко Г.І. подала до суду відповідь на відзив, в якій вказала, що твердження відповідачки, зазначені у відзиві не підтверджуються жодними належними доказами. Також, звертає увагу суду, що відповідачка визнає, що позивач не є біологічним батьком її дітей [PERSON] та [PERSON] , однак продовжує отримувати аліменти на утримання цих дітей. Представник вважає, що оскільки позивач не є батьком дітей [PERSON] та [PERSON] , то і підстави для стягнення аліментів на їх утримання відсутні. Ухвалою суду від 29.01.2025 року відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 19.02.2025 року. 06.03.2025 року представник відповідача подав до суду заяву про доручення доказів та заяву про виклик свідків, яка була судом задоволена. 25.03.2025 року закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті на 01.05.2025 року. 29.04.2025 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів, а саме рішення суду від 21.03.2013 року №2305/1054/12. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов та просила його задовольнити з підстав, що викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Пояснила, що в 2013 році вона проживала в с. Онопріївка Тальнівського району разом зі своїми двома дітьми [PERSON] та [PERSON] . В 2015 році її брат, який на той час був в зоні АТО, познайомив її з позивачем [PERSON] . Спочатку вони спілкувались телефоном, а в 2016 році він приїхав до неї в гості. Пізніше вони почали жити разом, переїхали в м. Звенигородку, де в 2018 році у них народилась спільна дитина син [PERSON] . В лютому 2022 року позивача призвали до лав ЗСУ. Коли він приїхав у відпустку, то вони вирішили зареєструвати шлюб. Після реєстрації шлюбу позивач сам запропонував записати двох її старших дітей на нього. В 2023 році вони розлучились. Батьком двох старших дітей був [PERSON] , який помер приблизно в 2020 році, але вона записала дітей як мати одиначка, щоб отримувати допомогу від держави. Зверталась до суду із позовом про визнання [PERSON] батьком дітей, але рішення суду не носила РАЦС. Від третьої особи Звенигородського районного відділу ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що відповідачка [PERSON] є її двоюрідною тіткою. З 2003 року вона жила з [PERSON] та у них народилось двоє дітей: [PERSON] і [PERSON] . Про [PERSON] вона дізналась приблизно в 2016 році. Відповідачка розлучилась з [PERSON] , бо він зловживав алкоголем, а потім зійшлася із [PERSON] і в них народився син [PERSON] . [PERSON] знав, що старші діти не його._Казав, що йому немає різниці хто їхній батько, оскільки він відчуває себе батьком. Про стосунки відповідачки із [PERSON] свідок дізналася вж як у них народилась спільна дитина. До того [PERSON] жила в Онопріївці та вони не часто спілкувались. Свідок [PERSON] пояснила, що позивач є сестрою її чоловіка та вони знайомі з 1986 року. Свідку відомо, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] в с. Онопріївка до 2011 року та в період спільного проживання у них народилось двоє дітей [PERSON] та [PERSON] . З позивачем [PERSON] свідок знайома з жовтня 2016 року. Вони з чоловіком зустрічали [PERSON] на зупинці і привезли в село, коли він вперше приїхав в гості до [PERSON] . [PERSON] знав, що старші діти [PERSON] не його. Коли [PERSON] та [PERSON] одружились, то у них народився спільний син [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю [PERSON] , з яким проживала [PERSON] . Спочатку вони жили в м. Звенигородка, а потім переїхали в село Онопріївка. добре. З [PERSON] відповідач [PERSON] жила добре. У них народилось двоє дітей [PERSON] і [PERSON] , які є онуками свідка. Коли [PERSON] став пиячити, то [PERSON] з ним розлучилась. Потім вона познайомилась з [PERSON] та стала з ним проживати. [PERSON] знав, що діти не його, оскільки на момент їхнього знайомства з [PERSON] вони вже були. Свідок [PERSON] пояснила, що відповідач [PERSON] проживала з її дядьком [PERSON] приблизно з 2003 року. У них народились діти [PERSON] і [PERSON] . [PERSON] вперше побачила приблизно в 2015-2016 році в с. Онопріївка. Він сто відсотків знав, що діти [PERSON] не його. [PERSON] не допомагав своїм дітям після розлучення, бо випивав та не мав такої можливості. Свідок [PERSON] пояснив, що він був сільським головою в с. Онопріївка, а Безверха була його сусідкою. [PERSON] з`явився в їхньому селі приблизно в 2015-2016 роках, коли брат [PERSON] воював в зоні АТО та познайомив їх. Діти відповідача [PERSON] і [PERSON] це діти [PERSON] . [PERSON] не міг не знати, що ці діти не його. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами докази, оцінивши їх в сукупності з точки зору належності та допустимості, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України [PERSON] народився [INFO] . В графі «відомості про матір» зазначено [PERSON] , в графі «відомості про батька» зазначено [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с.112). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану від 26.08.2022 року на підставі заяви про визнання батьківства №38/23.2-05-01-8-22 від 18.06.2022 року по батькові дитини змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] », відомості про батька змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Зміни внесені відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України (а.с. 169). На підставі внесених змін було видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 21.06.2022 (а.с.110). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України [PERSON] народилася [INFO] , в графі «відомості про матір» зазначено [PERSON] , в графі «відомості про батька» зазначено [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с.52). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану від 26.08.2022 року на підставі заяви про визнання батьківства №39/23.2-05-01-08-22 від 18.06.2022 року по батькові дитини змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] », відомості про батька змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Зміни внесені відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України (а.с.53). На підставі внесених змін було видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 54). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 55 зворот). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 14.06.2022 року у Звенигородському відділ ДРАЦС у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 131 (а.с. 13 зворот). Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 06.05.2024 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний(а.с.16-17). Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 06.05.2024 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 30.04.2024 року і до досягнення дітьми повноліття. Також судом встановлено, що рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 21.03.2013 року (справа 2305/1054/12) задоволено позов [PERSON] про визнання [PERSON] ча, [INFO] , батьком [PERSON] , який народився [INFO] у с. Онопріївка Тальнівського району Черкаської області та [PERSON] , яка народилась [INFO] у с. Вільховець Звенигородського району Черкаської області. Зобов`язано відділ РАЦС Тальнівського районного управління юстиції Черкаської області внести відповідні зміни до актового запису про народження дітей. Відповідно до частини першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захисті піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Таким чином, при вирішенні спорів щодо оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін у справі. Згідно з вимогами ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України\~дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Згідно з ч. 1 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Стаття 136 СК України передбачає, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства\~можливе лише\~після народження\~дитини і\~до досягнення\~нею повноліття. Відповідно до ч.1\~ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За приписами частини п`ятої статті 136\~СК України особа,\~записана батьком\~дитини,\~не має\~права оспорювати\~батьківство,\~якщо в\~момент реєстрації\~себе батьком\~дитинивона знала, що не є її батьком. Під час розгляду такого спору перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, в момент реєстрації себе батьком дитини знала, що не є її батьком, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України(частини 1-3статті 12 ЦПК України). Таким чином, на позивача покладається тягар доведення, що на час реєстрації його батьком дитини він не знав, що не є її біологічним батьком. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 20 березня 2019 року у справі №127/25686/17 (пр. № 61-43951св18), від 06 травня 2020 року у справі №641/2867/17-ц (пр. № 61-38660св18), від 22 грудня 2020 року у справі №127/25686/17 (пр. № 61-13452св19), від 05 лютого 2021 року в справі №615/483/20 (пр. № 61-17337св20). Разом з тим, відповідно до правових висновків Верховного Суду, що викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі №201/6130/19 (пр. № 61-9966св21) принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи (стаття 12 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Тобто, суд має встановити, чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є її батьком, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Згідно з ч. 3\~ст.\~13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Зокрема, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина 1статті 79 ЦПК України), а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1\~статті 80 ЦПК України). З огляду на положення частини 1статті 82\~ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Позивач [PERSON] \~просить суд\~виключити відомості\~про нього\~як про\~батька з\~актових записів\~про народження\~дітей [PERSON] та\~ [PERSON] .\~При цьому\~стверджує,\~що на момент реєстрації себе батьком дітей він не знав, що не є їхнім біологічним батьком, тобто що між ними немає кровного споріднення. Однак не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження вказаних обставин. Відповідач [PERSON] вказує на те, що її діти [PERSON] та [PERSON] були народжені задовго до знайомства зі [PERSON] та їхнім біологічним батьком є [PERSON] . Після народження у сторін спільної дитини [PERSON] та реєстрації шлюбу позивач сам запропонував записати його батьком двох її старших дітей, на що вона погодилась. Однак після розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів [PERSON] змінив свою думку та не бажає бути записаним батьком її дітей. Такі доводи відповідачки знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, оскільки повністю узгоджуються з матеріалами справи та дослідженими доказами, в тому числі показаннями свідків. Суд враховує, що положення частини п`ятої статті 136\~СК України захищають\~законні інтереси\~дітей,\~а тому\~подальша зміна\~позивачем свого\~первинного рішення\~про визнання\~батьківства не\~допускається,\~незалежно від\~мотивів такої зміни. Це відповідає принципу правової визначеності як складової верховенства права, що вимагає забезпечення стабільного правового становища дитини. Отже, встановлені судом обставини та зібрані у справі докази забезпечують такий рівень доведеності того, що позивач [PERSON] під час реєстрації його батьком дітей достовірно знав про те, що фактично не є біологічним батьком цих дітей, який не залишає розумних сумнівів щодо цього факту. Оскільки позивач [PERSON] знав, що він не є батьком дітей [PERSON] та [PERSON] , особисто, шляхом подання відповідної заяви, виявив бажання, щоб запис щодо батьківства був здійснений державними органами реєстрації цивільного стану, заздалегідь зареєструвавши шлюб з матір`ю, тому, з огляду на норми ч.5 ст.136 СК України, він не вправі оспорювати запис про своє батьківство, оскільки жодного порушення його прав не відбулось. Інші позовні вимоги щодо зміни розміру аліментів та стягнення безпідставно отриманих коштів є похідними від вимоги про виключення відомостей як про батька з актового запису про народження дітей, а тому також не підлягають до задоволення. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити повністю. Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, суд,

Outcome: dismissed