Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

У травні 2025 року ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулось до Святошинського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором №00-9833622 від 27.06.2024 року у розмірі 16 311,00 грн., яка складається з 5 750,00 грн. - заборгованості за тілом та 10 561,00 грн. - заборгованості за відсотками. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] 26.06.2024 року було укладено договір кредитної лінії №00-9833622, згідно умов якого відповідач отримала кредит у сумі 5 000,00 грн. Зі сплатою комісії за надання кредиту у сумі 750,00 грн., строком на 360 календарних днів, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені умовами Кредитного договору. ТОВ «МАКС КРЕДИТ» виконав свої зобов`язання, проте, відповідач порушив умови щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів, яка становить 16 311,00 грн., з яких: 5 750,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 10 561,00 грн. - прострочена заборгованість за відсотками. 17.12.2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 17122024 (з подальшими змінами), відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло, зокрема, право вимоги до відповідача за кредитним договором №00-9833622 від 27.06.2024 року на суму 18 811,00 грн. 02.04.2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» було укладено Договір факторингу № 020425-У, за умовами якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №00-9833622 від 27.06.2024 року на суму 16 311,00 грн. Позивачем наголошено, що розрахунки заборгованості за кредитним договором здійснені первісним кредитором, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» не здійснювало нарахувань за кредитним договором. Загальна сума заборгованості боржника за Кредитним договором №00-9833622 від 27.06.2024 року становить 16 311,00 грн. На підставі викладеного позивач просить стягнути із відповідача суму заборгованості у розмірі 16 311,00 грн. та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. До позовної заяви позивачем долучено клопотання про витребування доказів, в якому ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» просить суд витребувати в АТ КБ «ПРИВАТБАНК»: 1) інформацію чи емітувалася на ім`я [PERSON] платіжна картка маска-картки № [NUMBER], 2) інформацію про зарахування коштів на картковий рахунок - маска карти № [NUMBER], що належить [PERSON] за період 27.06.2024 року у сумі 5 000,00 грн, 3) інформацію чиє /був номер телефону [NUMBER] фінансовим номером телефону за картковим рахунком - маска карти № [NUMBER] та чи знаходиться /знаходився номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] , 4) у разі підтвердження зарахування коштів на картковий рахунок - маска карти № [NUMBER], що належить [PERSON] за період 27.06.20204 року у сумі 5 000 грн. (безготівкове зарахування згідно транзакції № 41947-66575-73964 від 27.06.2024 року) - надати первинні документи бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення), що підтвердять дану інформацію, 5) надати повний номер рахунку маска-картки № [NUMBER], що належить [PERSON] , 6) у випадку неможливості надати вищезгадані первинні документи, надати інші, прирівняні до них (довідки / листи, що підтверджують факт зарахування коштів на рахунок - маска карти Боржника), 7) у випадку неможливості надати вищезгадані первинні документи, надати інші, прирівняні до них (довідки / листи, що підтверджують факт зарахування коштів на рахунок - маска карти Боржника), 8) у випадку, якщо картковий рахунок - маска карти № [NUMBER] не належить відповідачу, надати інформацію щодо особи, якій належить картковий рахунок - маска карти № [NUMBER]. Клопотання обґрунтоване тим, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (висновок Верховного Суду у постанові від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц). Таким чином, зокрема, проте не виключно, документами, що доводять зарахування коштів згідно Кредитного договору на картковий рахунок - маска карти відповідача № [NUMBER] в сумі 5 000,00 грн. є: виписки з особового рахунку із підтвердженням переказу грошових коштів на кредитний рахунок відповідача; копії платіжних доручень / інструкцій із підтвердженням переказу грошових коштів на кредитний рахунок відповідача. Крім того, вказали, що позивач не володіє й не може володіти зазначеними доказами, оскільки вони є банківською таємницею. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 21 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Постановлено повідомити відповідача [PERSON] , [INFO] , про розгляд даної справи шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Клопотання представника позивача ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ - Тараненка А.І. про витребування доказів задоволено частково. Витребувано у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію, що містить банкіську таємницю, а саме: 1) інформацію чи емітувалася на ім`я [PERSON] платіжна картка маска-картки № [NUMBER], 2) інформацію про зарахування коштів на картковий рахунок - маска карти № [NUMBER], що належить [PERSON] за період 27.06.2024 року у сумі 5 000,00 грн, 3) інформацію чиє /був номер телефону [NUMBER] фінансовим номером телефону за картковим рахунком - маска карти № [NUMBER] та чи знаходиться / знаходився номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] , 4) у разі підтвердження зарахування коштів на картковий рахунок - маска карти № [NUMBER], що належить [PERSON] за період 27.06.20204 року у сумі 5 000 грн. (безготівкове зарахування згідно транзакції № 41947-66575-73964 від 27.06.2024 року) - надати первинні документи бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення), що підтвердять дану інформацію, 5) надати повний номер рахунку маска-картки № [NUMBER], що належить [PERSON] , 6) у випадку неможливості надати вищезгадані первинні документи, надати інші, прирівняні до них (довідки / листи, що підтверджують факт зарахування коштів на рахунок - маска карти Боржника). У задоволенні іншої частини клопотання відмовлено. 23 червня 2025 року від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла витребувана інформація від 05.06.2025 р. №20.1.0.0.0/7-250603/55065-БТ. У відповідності до зазначеної інформації, на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ). Зазначено, що номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 27.06.2024 року по 27.06.2024 року : фінансовий номер телефону: [NUMBER] ; номер телефону, який знаходиться в анкетних даних [PERSON] : [NUMBER] . Надано виписку по рахунку № [NUMBER] за період з 27.06.2024 року по 27.06.2024 року, яка містить зарахування на суму 5 000,00 грн. Оскільки позов подано в електронній формі через електронний кабінет, примірник позовної заяви разом із доданими до неї матеріалами позивачем направлений відповідачу на останню відому адресу його зареєстрованого місця проживання, що відповідає інформації, отриманої за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Святошинської РДА у відповідності до вимог ст.ст. 43, 177 ЦПК України, про що в матеріалах справи наявні бланк опису вкладення, завірений відповідним відділенням зв`язку, разом з фінансовим чеком про відправлення. Копія ухвала про відкриття провадження та копія позовної заяви разом із доданими до неї матеріалами у справі направлялась відповідачу [PERSON] на її останнє відоме зареєстроване місце проживання відповідно до відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Святошинської РДА - [ADDRESS] . Згідно з наявних у матеріалах справи доказів, поштовий конверт повернувся до суду без вручення. На довідці про причини повернення / досилання стоять відмітки «повертається» та «за закінченням терміну зберігання». Частина 1 статті 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Суд також звертає увагу, що листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22). Судом враховується рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Також відповідач повідомлялася про розгляд справи шляхом оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за останнім відомим місцем її реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи. Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористалася, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк була повідомлена в ухвалі про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Належним чином повідомлений позивач, явку свого представника у судове засідання не забезпечив. У поданому позові просив про розгляд справи за відсутності представника. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. За правилами ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. П. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Зважаючи на те, що учасники справи належним чином повідомлені про судове засідання, про причини своєї неявки суд не повідомляли, суд дійшов висновку про можливість вирішення питання про стягнення заборгованості. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із неявкою у судове засідання учасників справи. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні не подавалися. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку. Так, за ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] 27.06.2024 року було укладено договір кредитної лінії №00-9833622, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у сумі 5 000,00 грн., строком повернення до 22.06.2025 року, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені умовами Кредитного договору. Згідно з умовами договору, 5 000,00 грн. було перераховано їй на картковий рахунок, 750,00 грн. кредитор зарахував комісію за надання кредиту. Вказаний договір підписаний [PERSON] одноразовим ідентифікатором 55161, який відправлено 26.06.2024 року о 11:23:57, з номеру телефону [NUMBER] . Факт зарахування коштів підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН», з якої вбачається, що ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» через платіжний сервіс Platon здійснило платіж у розмірі 5 000,00 грн. для зарахування за номером транзакції 41947-66575-73964 27.06.2024 року о 11:24:18, маска картки клієнта № [NUMBER]. Реквізити картки № [NUMBER] були зазначені [PERSON] при укладенні кредитного договору, що відображено у п. 2.8. договору. Крім того, зважаючи на інформацію, надану АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 05.06.2025 р. №20.1.0.0.0/7-250603/55065-БТ, на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ). Зазначено, що номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 27.06.2024 року по 27.06.2024 року : фінансовий номер телефону: [NUMBER] ; номер телефону, який знаходиться в анкетних даних [PERSON] : [NUMBER] . З виписки по рахунку № [NUMBER] за період з 27.06.2024 року по 27.06.2024 року, вбачається, що 27.06.2024 року на рахунок [PERSON] здійснено зарахування в сумі 5 000,00 грн. Таким чином, судом встановлено, що вимоги кредитного договору ТОВ «МАКС КРЕДИТ» виконало, зарахувавши на зазначений позичальником картковий рахунок № [NUMBER] грошові кошти у розмірі 5 000,00 грн., що відповідає умовам договору кредитної лінії №00-9833622. За правилом, встановленим ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Так, ст. 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з пунктом 12 цієї статті електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з пунктом 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як встановлено судом, відповідачем підписано Договір кредитної лінії №00-9833622 від 27.06.2024 року за допомогою одноразового ідентифікатора 55161, який відправлено 27.06.2024 року. Висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Згідно з статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За правилами ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно зі ст. 1047 ЦК України у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається в письмовій формі. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. До матеріалів справи долучено розрахунок заборгованості ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» по кредитному договору №00-9833622, у відповідності до якого заборгованість відповідача [PERSON] по кредитному договору становить 16 311,00 грн. станом на дату відступлення прав вимоги від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС». У відповідності до п.п. 4.2.5 Договору кредитодавець має право укласти договір відступлення права вимоги за Договором із зімною кредитора у зобов`язанні відповідно до норм ЦК України (в т.ч. ч. 1 ст 516 ЦК України) без згоди позичальника. 17.12.2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 17122024 (з подальшими змінами), відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло, зокрема, право вимоги до відповідача за кредитним договором №00-9833622 від 27.06.2024 року на суму 18 811,00 грн. 02.04.2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» було укладено Договір факторингу № 020425-У, за умовами якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №00-9833622від 27.06.2024 року на суму 16 311,00 грн. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №02042025-У від 02.04.2025 року заборгованість [PERSON] перед кредитором складає 16 311,00 грн., з яких 5 750,00 грн. - заборгованість за тілом, 10 561,00 грн. - заборгованість за відсотками. До матеріалів справи долучено детальний розрахунок заборгованості ТОВ «МАКС КРЕДИТ» по кредитному договору №00-9833622, у відповідності до якого заборгованість відповідача по кредитному договору становить 16 311,00 грн. станом на 05.03.2024 року. Як вбачається із даного розрахунку заборгованості, ТОВ «МАКС КРЕДИТ» здійснювало нарахування процентів на кредитну заборгованість [PERSON] з 27.06.2024 року по 17.12.2024 року. Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. У відповідності до ч. 1, 3 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Зобов`язання відповідач не виконав ані перед первинними кредиторами, ані перед позивачем. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» надало належні та достатні докази на підтвердження права вимоги до [PERSON] . Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач добровільно повернула отримані у кредит грошові кошти та сплатила проценти за користування цими коштами. Відсутність грошових коштів не звільняє її від обов`язку погасити борг за укладеним договором. Суд звертає увагу, що протягом розгляду справи відповідачем не подано пояснень чи письмових доказів на підтвердження неможливості виконання умов договору. Судом встановлено, що на підставі укладеного кредитного договору відповідач зобов`язалася повернути кредит та відсотки за користування ним, однак свого зобов`язання вчасно не виконала, кредит не повернула, нараховані відсотки не сплатила. Так як відповідачем порушене зобов`язання з повернення кредитних коштів, що встановлені умовами Договору, тому суд вважає, що внаслідок неналежного виконання зобов`язань у відповідача виник перед позивачем обов`язок щодо повернення отриманих у кредит грошових коштів та процентів за їх користування. З урахуванням вищенаведеного, перевіривши наданий розрахунок заборгованості, суд погоджується з порядком нарахування відповідачу заборгованості, яка відповідає вимогам закону та положенням кредитного договору, та вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними. Оскільки умови кредитного договору відповідач не виконала своєчасно і належним чином, то суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №00-9833622 від 27.06.2024 у розмірі 16 311,00 грн. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Щодо судових витрат у вигляді сплаченого судового збору. Позивач надає суду платіжну інструкцію в національній валюті №13759 від 15.05.2025 року, зі змісту якої вбачається, що ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» здійснило платіж у розмірі 2 422 гривень 40 копійок із призначенням платежу «… Судовий збір, за позовом ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», Святошинський районний суд міста Києва». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню із відповідача у розмірі 2 422,40 грн. Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу. У поданому позові позивач просить стягнути із відповідача 7 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. За п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 751/3840/15-ц від 20.09.2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Так, у матеріалах справи містяться: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії №4956 щодо адвоката Тараненка А.І.; довіреність від 04.12.2024 року, якою ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» уповноважило адвоката Тараненка А.І. бути представником ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ»; договір про надання правничої допомоги №07/04/25-02, що укладений між Адвокатським Бюро «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» разом із протоколом погодження вартості послуг; додаткова угода №4 до Договору про надання правничої допомоги №07/04/25-022 про надання юридичної допомоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, зокрема, щодо [PERSON] , кредитний договір №00-9833622 від 27.06.2024 року; акт прийому-передачі наданих послуг (який є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги №07/04/25-022) про надання правових та юридичних послуг по боржнику [PERSON] на загальну суму 7 000,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справах «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), «Двойних проти України» (Заява №72277/01), «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Так, учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань при розгляді справи судом. Тобто саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 465/3458/15-ц (провадження № 61-19582св20), від 09 листопада 2021 року у справі № 759/14346/16 (провадження № 61-12783св21). Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 06грудня 2019 року у справі №910/353/19, постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу, врахувавши те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а від відповідача не надходили заперечення щодо суми витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 7 000, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved