Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-03 00:00:00

І.Стислий зміст позовних вимог. Адвокат Сталевич Г.А. звернулася до суду в інтересах [PERSON] із зазначеною позовною заявою до [PERSON] , покликаючись на те, що 06.07.2009 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Сокирянського районного управління юстиції Чернівецької області, про що зроблено актовий запис №41. За час спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що спільне життя у її довірительки з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки. Стверджує, що їхня сім`я розпалася остаточно, не ведуть спільного господарства, не живуть подружнім життям, відтак втратили один до одного почуття любові та поваги. Вважає, що подальше підтримування сімейних відносин сторін по справі є неможливим, а формальне перебування у шлюбі недоцільним та не бажаним. Залишатись надалі у такому шлюбі її довірителька немає наміру. Причини, які спонукають довірительку наполягати на розірванні шлюбу, розцінює обґрунтованими та вважає, що подальше спільне життя разом з відповідачем як подружжям та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. З огляду на наведене, з врахуванням відсутності між ними почуттів любові і поваги, просить суд ухвалити рішення про розірвання шлюбу, укладеного між її довірителькою [PERSON] та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 06.07.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сокирянського районного управління юстиції Чернівецької області, про що зроблено актовий запис №41; стягнути з відповідача [PERSON] в користь позивачки понесений нею судовий збір у розмірі 1211,20 грн. II. Короткий зміст інших заяв по суті справи. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, у якій такий вказував, що заперечує позовні вимоги про розірвання їхнього з позивачкою [PERSON] шлюбу та вважає за можливе примирення, подальше спільне життя та збереження даного шлюбу. Вказував, що на даний час він з дружиною (позивачкою [PERSON] ) дійсно проживає окремо через обставини, які змусили їх прийняти спільне рішення, а саме: перед тим, як сторони почали проживати окремо, між ними виникла словесна суперечка і щоб психічно не травмувати один одного сторони вирішили прийняти рішення - тимчасово проживати окремо. Покликався на те, що не має підстав для розірвання шлюбу, а тому просив надати термін на примирення. ІІІ. Позиція учасників справи. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Сталевич Г.О. в судове засідання, призначене на 04.07.2025\~року на\~09.15\~год. не з`явилися, однак у матеріалах справи містяться письмова заява адвоката Сталевич Г.О. про здійснення розгляду даної справи без їх (сторони позивача) участі, при цьому вказала, що позовні вимоги її довірительки підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, призначеному 04.07.2025 року на 09.15 год., вказав, що на розірвання шлюбу погоджується, можливість збереження шлюбу повністю вичерпана. IV. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 10.04.2025р. прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу; розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 09.05.2025р. подружжю [PERSON] та\~ [PERSON] надано строк в 1 (один) місяць для примирення, провадження у справі зупинено до часу закінчення строку для примирення, визначеного судом. Ухвалою Мостиського\~районного\~суду\~Львівської області\~від\~19.06.2025р. поновлено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. V. Обставини справи, встановлені судом. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги [PERSON] та доводи відповідача [PERSON] , судом встановлені наступні обставини. Сторони з 06.07.2009 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Сокирянського районного управління юстиції Чернівецької області, про що зроблено актовий запис №41. За час спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, сімейно-шлюбні відносини між подружжям не підтримуються, їх шлюб існує формально, позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач визнає позов. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб між сторонами серії [NUMBER] , виданого повторно 02.04.2025р. Мостиським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції; копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 01.04.2025р. Мостиським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції; копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 01.04.2025р. Мостиським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції; копією паспорта позивачки; витягом з реєстру територіальної громади №2025/004266859 від 01.04.2025 року; копією паспорта для виїзду за кордон відповідача; іншими матеріалами справи. VI. Застосовані судом норми права. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Статтею 109 СК України визначено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У відповідності до положень ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. VII. Висновки суду. Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя. Виходячи з норм сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Підсумовуючи, суд вважає, що позов обґрунтований, шлюб між сторонами існує формально, докази про можливість збереження сім`ї сторін відсутні, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, судом вживалися заходи для збереження сім`ї, в тому числі шляхом надання сторонам строку для примирення терміном один місяць, однак за час розгляду справи взаємини сторін не змінилися і не налагодилися, через що подальше збереження цього шлюбу є неможливим, їхня сім`я розпалася остаточно, позивачка [PERSON] не виявив бажання примиритись та наполягає на розірванні шлюбу, відповідач [PERSON] визнає позовні вимоги, а тому, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст.51 Конституції України), суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а також права їхніх дітей, що має істотне значення, відтак шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. VIII. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. З матеріалів справи вбачається, що за заявлені позовні вимоги позивачка [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн., що підтверджується поданою позивачкою квитанцією від 04.04.2025р. Оскільки позовні вимоги позивачки [PERSON] задоволено в повному обсязі, то у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, як вважає суд, з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] слід стягнути сплачений нею судовий збір.

Outcome: approved