Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення. Вимоги позову мотивує тим, що на підставі договору дарування від 27.02.2017 , за волевиявленням дарувальника [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] . Однак, квартира замкнена відповідачкою на ключ, доступ до квартири в неї відсутній, в житлі зберігаються особисті речі [PERSON] . На сьогоднішній день, відповідач фактично користується квартирою, добровільно вселитись та передати ключі від житла остання відмовляється. А тому, просила зобов`язати відповідача не чинити їй перешкод в користуванні квартирою, вселити її в спірну квартиру, понесені судові витрати покласти на відповідача. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи. Заслухавши присутню позивача, дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 27.02.2017 посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Вовчук М.В. ( а.с. 9,10), отримала у власність від дарувальника [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Із матеріалів справи та пояснень позивача, вбачається, що відповідач чинить їй перешкоди у доступі до квартири, ключі від вхідних дверей не дає, [PERSON] продовжує зберігати в квартирі свої особисті речі, добровільно виселитися з неї відмовляється. Договір про порядок користування житловим приміщенням між позивачем та відповідачем [PERSON] не укладався. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України). Враховуючи ту обставину, що позивач не може користуватись спірною квартирою, оскільки, відповідач чинить їй перешкоди, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити вселити позивача у спірне житло та зобов`язати відповідача не чинити [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] . Крім того, відповідно ст.141 ЦПК України, підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених нею судових витрат.

Outcome: approved