Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

Позивач просить встановити юридичний факт належності правовстановлюючого документа, а саме: Рішення № 329 від 21.12.1994р., котре винесене Рава - Руською міською радою народних депутатів Жовківського району Львівської області про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам міста Рава - Руська та яким земельна ділянка передана у приватну власність [PERSON] є таким, що винесене Рава - Руською міською радою народних депутатів Жовківського району Львівської області про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам міста Рава - Руська від 21.12.1994р. № 329 згідно якого земельна ділянка передана у приватну власність [PERSON] , який помер [INFO] . Зазначає, що [INFO] помер батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому, а саме на земельну ділянку згідно Рішення виконавчого комітету Рава-Руської міської ради народних депутатів Жовківського району Львівської області про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам міста Рава - Руська від 21 грудня 1994 р. № 329. Позивач звернувся в Рава Руську державну нотаріальну контору Львівської області для отримання свідоцтва про права на спадщину за законом. Державний нотаріус Рава Руської державної нотаріальної контори Львівської області завів спадкову справу, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Проте відмовив Позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , оскільки не встановлений факт, що має юридичне значення, а саме: у рішенні від 21.12.1994р. № 329, по прізвище власника (спадкодавця) земельної ділянки вказане як « [PERSON] », а в свідоцтві про смерть « [PERSON] ». Згідно довідки, в котрій вказано, що в Рішенні виконавчого комітету Рава-Руської міської ради народних депутатів Жовківського району Львівської області про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам міста Рава - Руська від 21 грудня 1994 р. № 329 було допущено механічна помилка. Земельна ділянка згідно вищевказаного рішення належить [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представники відповідача та третьої особи в підготовче судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Представником відповідача надіслано заяву про визнання позовних вимог і розгляд справи у його відсутності. Представником третьої особи надіслано заяву про розгляд справи у її відсутності, а також надіслано копію спадкової справи № 39/2025, заведену Рава-Руською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Судом досліджено усі наявні в матеріалах справи письмові докази. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову. Частиною 1\~статті 13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до положень ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому, а саме на земельну ділянку згідно Рішення виконавчого комітету Рава-Руської міської ради народних депутатів Жовківського району Львівської області про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам міста Рава - Руська від 21 грудня 1994 р. № 329. Позивач звернувся в Рава Руську державну нотаріальну контору Львівської області для отримання свідоцтва про права на спадщину за законом. Державний нотаріус Рава Руської державної нотаріальної контори Львівської області завів спадкову справу, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, проте відмовив Позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , оскільки не встановлений факт, що має юридичне значення, а саме: у рішенні від 21.12.1994р. № 329, по прізвище власника (спадкодавця) земельної ділянки вказане як « [PERSON] », а в свідоцтві про смерть « [PERSON] ». Згідно довідки в Рішенні виконавчого комітету Рава-Руської міської ради народних депутатів Жовківського району Львівської області про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам міста Рава - Руська від 21 грудня 1994 р. № 329 було допущено механічна помилка. Земельна ділянка згідно вищевказаного рішення належить [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" міститься роз`яснення про те, що суди при прийнятті заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть розглядати їх в порядку окремого провадження, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право (п.п. 1 і 3). Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно з правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження, місце проживання не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Ввідповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Суд враховує, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу має для позивачки юридичне значення, оскільки те, що він не може підтвердити такий, позбавляє його можливості реалізувати свої спадкові права. Надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт належності правовстановлюючого документу особі. Суд приходить до висновку, що враховуючи наведені вище обставини, зазначений позивачем факт, що має юридичне значення, знайшов своє підтвердження, як наслідок, у суду є всі підстави встановити факт належності правовстановлюючого документа. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved