Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

позивач ТОВ «Фінансова компанія\~«ФІНТРАСТ КАПІТАЛ»\~(далі\~ ТОВ\~«ФК «ФІНТРАСТ\~КАПІТАЛ») звернулось до суду з позовом, поданим представником Столітнім М.М., до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість у розмірі 225\~562,50 грн., а також судові витрати, з яких: судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10\~000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 20.02.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір №4405589 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Так, за умовами договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язалась надати відповідачу кредит у розмірі 22\~500 грн. строком на 360 днів, а останній зобов`язався повернути кредит та виконати інші обов`язки, передбачені договором. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» виконало належним чином свої зобов`язання перед [PERSON] , шляхом зарахування кредитних коштів у розмірі 22\~500 грн. на його платіжну картку. За період з 20.02.2024 до 25.10.2024 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» здійснило нарахування процентів за користування відповідачем кредитними коштами на суму 140\~062,50 грн. 25.10.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу №25/10/2024, за умовами якого позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором на суму заборгованості у розмірі 173\~812,50 грн., з яких: тіло кредиту 22\~500,00 грн., проценти 140\~062,50 грн., штрафні санкції 11\~250,00 грн. Рішенням №251124/1 єдиного учасника ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» від 25.11.2024 змінено найменування товариства на ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ». Крім того, зважаючи на те, що на момент укладення договору факторингу, строк дії договору №4405589 від 20.02.2024 не закінчився, позивачем здійснено нарахування процентів за користування відповідачем кредитними коштами за період з 26.10.2024 до 14.02.2025 на суму 63 000 грн. Всупереч умов укладеного договору, відповідач не виконав своїх зобов`язань, не погасив заборгованості, у зв`язку із чим на даний час у нього наявний борг перед ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» у розмірі 225\~562,50 грн., з яких: 22\~500,00 грн. тіло кредиту, 140\~062,50 грн. проценти, нараховані ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», 63\~000,00 грн. проценти, нараховані позивачем, яка підлягає стягненню в судовому порядку. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 26.02.2025 матеріали справи скеровано Сихівському районному суду м. Львова за підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2025 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 27.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 20.05.2025 клопотання представника позивача Столітнього М.М. про витребування доказів задоволено, витребувано у АТ «Універсал Банк» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки [NUMBER] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а також факту зарахування коштів 20.02.2024 на дану платіжну картку банком-емітентом якої є АТ «Універсал Банк» у сумі 22\~500,00 грн. за ініціативою ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» (код ЄДРПОУ 42753492) через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА». Представник позивача Столітній М.М. в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив здійснювати розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, будь-яких заяв чи клопотань до суду не скеровував. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За умовами ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наявності всіх наведених вище умов суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (ч. 3 ст. 207 ЦК України). Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Частинами 3, 4, 5, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Згідно зі ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). При дослідженні доказів, судом встановлено наступне. 20.02.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір №4405589 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, підписаний відповідачем електронним підписом, відтвореним одноразовим ідентифікатором 82300, за умовами якого товариство зобов`язалось надати клієнту кошти (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, виконати інші обов`язки, передбачені договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: сума кредиту становить 22\~500,00 грн., строк кредитування 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, тип процентної ставки фіксована, становить 2,50% за кожен день користування кредитом. Пунктом 2.1 договору визначено, що товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Як вбачається із відповіді АТ «Універсал Банк», наданої на ухвалу суду про витребування доказів, на платіжну картку [NUMBER] , емітановану банком на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), 20.02.2024 було зараховано платіж у сумі 22\~500,00 грн. У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Таким чином, встановлено, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» виконано в повному обсязі зобов`язання за укладеним 20.02.2024 з відповідачем договором №4405589, шляхом надання йому кредиту в розмірі та порядку, встановлених цим договором. Разом з тим, [PERSON] належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконував, своєчасно не повернув кредит та не сплатив нараховані проценти, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, яка, згідно з розрахунком ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», становить 173\~812,50 грн., з яких: 22\~500,00 грн. тіло кредиту, 140\~062,50 грн. нараховані за період з 20.02.2024 до 25.10.2024 проценти, 11\~250,00 грн. штрафні санкції. 25.10.2024 між ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладено договір факторингу №25/10/2024, за умовами якого, а також згідно з актом прийому-передачі реєстру боржників від 25.10.2024, витягом з реєстру боржників від 25.10.2024, платіжної інструкції №3475 від 01.11.2024, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло права вимоги до [PERSON] , який є боржником за договором №4405589, на суму заборгованості, що становить 173\~812,50 грн. Рішенням №251124/1 єдиного учасника ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» від 25.11.2024 змінено найменування ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» на ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ». З вказаного слідує, що у зобов`язанні, що виникло щодо договору №4405589 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 20.02.2024, боржником за яким є відповідач, відбулась заміна первісного кредитора на ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ». Враховуючи наведене, за відсутності доказів на спростовання факту укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів на умовах, що ним передбачені, взятих на себе відповідачем зобов`язань за кредитним договором, які ним не виконувалися належним чином, оскільки доказів повернення фактично отриманих та використаних коштів в добровільному порядку матеріали справи не містять, суд приходить до висновку, що порушене право ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» підлягає захисту в судовому порядку, шляхом стягнення з [PERSON] на його користь заборгованості. Разом з тим, суд не може в повній мірі погодився з наданим позивачем розрахунком заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, виходячи з наступного. За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 03 серпня 2022 року у справі №156/268/21, від 21 вересня 2022 року у справі №381/1647/21, суд непозбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з наданим позивачем. Суд визначає розмір заборгованості виходячи з умов договору та вимог закону. Так, відповідно до розрахунку позивача, зважаючи на те, що [PERSON] не виконував своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування такими коштами, утворилась загальна сума заборгованості у розмірі 225\~562,50 грн., з яких: 22\~500,00 грн. тіло кредиту, 140\~062,50 грн. проценти, нараховані ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», 63\~000,00 грн. проценти, нараховані ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за період з 26.10.2024 до 14.02.2025. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023, яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Так, відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. З наведеного слідує, що, починаючи з 25.12.2023 (наступний день після набрання Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» чинності), максимальний розмір денної процентної ставки за договором не міг перевищувати 1%. В той же час, пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З огляду на наведені положення законодавства, суд погоджується з умовами договору щодо розміру щоденної процентної ставки за період з 20.02.2024 до 22.04.2024 (62 дні) у розмірі 2,50% щоденно, погодженої сторонами, відтак заборгованість за процентами за вказаний період становить 34\~875 грн. Разом з тим, починаючи з 23.04.2024 до 20.08.2024 (120 днів) позивач, виходячи з розміру кредиту 22\~500,00 грн., має право на стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% в день, а тому, розмір заборгованості за вказаний період складає 40\~500,00 грн, а за період з 21.08.2024 до 14.02.2025 (у межах позовних вимог та у межах строку кредитування), що становить 177 днів, позивач має право на стягнення з відповідача відсотків у розмірі 39\~825,00 грн., а всього заборгованість за процентами за період з 20.02.2024 до 14.02.2025 у розмірі 115\~200,00 грн. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, відтак стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» заборгованість за договором №4405589 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 20.02.2024 за тілом кредиту у розмірі 22\~500,00 грн., за процентами у розмірі 115\~200,00 грн., а всього 137\~700,00 грн. При вирішенні питання судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Так, згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, представником позивача надано ордер на надання правничої допомоги серії АІ №1821318 від 17.02.2025, договір №10/12-2024 про надання правової допомоги від 10.12.2024, укладений між ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» та адвокатом Столітнім М.М., заявку №6703 від 18.01.2025 на виконання доручення до договору №10/12-2024 від 10.12.2024, акт №670 від 17.02.2025 прийому-передачі виконаних робіт до договору №10/12-2024 від 10.12.2024. Беручи до уваги вищевикладене, а також подані стороною позивача докази на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу, з урахуванням складності справи, малозначності спору, враховуючи те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, зважаючи на час, витрачений адвокатом на надання правничої допомоги, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, співмірність розміру витрат, висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, суд приходить до переконання про необхідність зменшення розміру витрат на правову допомогу до 2 000 грн., оскільки такий розмір витрат на оплату послуг адвоката відповідатиме критеріям, закріпленим ЦПК України. Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1\~652,40 грн., що відповідатиме пропорційності розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial