Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

26 червня 2025 року [PERSON] звернулась до суду з заявою,\~в якій\~просила \~видати обмежувальний\~припис,\~строком на\~шість місяців, стосовно\~ її чоловіка\~ [PERSON] , з яким вони проживали у фактичних шлюбних стосунках без реєстрації шлюбу, поклавши\~на нього\~обов`язки у\~виді заборони\~ наближення на відстань ближче 300 м до місця проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та у будь-який спосіб спілкуватись з нею. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, упродовж кількох років заявниця перебувала у фактичних шлюбних стосунках із [PERSON] (наразі змінено прізвище на [PERSON] ), з яким мають двох спільних малолітніх дітей. Шлюб між ними офіційно не укладався, однак вони вели спільне господарство та проживали однією сім`єю. Під час спільного проживання [PERSON] неодноразово вчиняв щодо заявниці домашнє насильство, у тому числі психологічне, емоційне та фізичне, за що притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 08.10.2024 року біля 11 год він вчинив відносно [PERSON] домашнє насильство. Зокрема, в ході сварки висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, погрожував, шарпав за волосся. У зв`язку з цим 09.10.2024 року працівниками поліції було видано терміновий заборонний припис, а 16.10.2024 року [PERSON] , постановою Богородчанського районного суду від 16 жовтня 2024 року, був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо [PERSON] . Однак, це не зупинило подальше вчинення ним домашнього насильства. Після цього заявниця вирішила припинити спільне проживання з [PERSON] , однак його неправомірні дії щодо неї не припинилися. Він регулярно приходить до її місця проживання в стані алкогольного сп`яніння, ображає, погрожує, лається нецензурною лайкою. Неодноразово погрожував фізичною розправою. Разом з нею проживають малолітні діти, які є свідками цих агресивних дій. Крім того, заявниця зазначає, що [PERSON] переслідував її, порушував громадський порядок, голосно лаявся на вулиці, привертаючи увагу сусідів, які також неодноразово викликали поліцію. Лише за останній рік поліцією зафіксовано багато випадків вчинення ним домашнього насильства щодо неї. 20.04.2025 року він двічі з`являвся біля її місця проживання у стані алкогольного сп`яніння, голосно кричав, ображав, висловлював погрози. Ввечері цього ж дня він вчинив спробу підпалу будинку заявниці, в якому на той час перебували вона та діти. Тільки завдяки її діям вдалося запобігти трагедії. Зазначає, що цей вчинок становить реальну та серйозну загрозу не лише її життю, але й життю дітей. 15.05.2025 року [PERSON] знову прийшов до її госпдарства, де висловлював погрози фізичної розправи їй та дітям, про що був складений відповідний протокол. 16.05.2025 року вона (заявниця) отримала письмову відповідь з відділення поліції №2 (с-ще Богородчани), про те що з кривдником проведено бесіду про недопущення подібної поведінки в майбутньому, проте така «профілактика» не дала результату. Вже 31.05.2025 року близько 00:45, [PERSON] вчинив черговий акт психологічного насильства, погрожуючи їй фізичною розправою, ображаючи нецензурною лайкою, внаслідок чого їй було заподіяно шкоду психічному здоров`ю. З цього приводу було складено протокол про адміністративне правопорушення, а 05.06.2025 року Богородчанський районний суд постановив визнати [PERSON] винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП. Такі дії є черговим підтвердженням небезпечності поведінки [PERSON] , з боку якого наявна реальна загроза подальшого насильства. Його дії мають рецидивний і прогресуючий характер, а в умовах безкарності з боку правоохоронних органів лише посилюються. Більше того, свідками його погроз і агресії неодноразово були малолітні діти, що негативно впливає на їхній емоційний та психічний стан. Ухвалою суду від 26 червня 2025 року було відкрито провадження по справі та призначено судовий розгляд. Відповідно до ч. 1 ст. 350-5\~ЦПК України\~справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Заявник, яка належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду заяви, в судове засідання не з`явилася, натомість подала суду заяву, в якій просить проводити розгляд заяви за її відсутності і задовольнити вимоги такої в повному обсязі. У поданій заяві заявниця [PERSON] вказала, що у телефонному режимі повідомила [PERSON] про розгляд даної заяви у суді, який зазначив, що наміру прибути до суду він не має. Заінтересована особа\~\~\~ [PERSON] на виклик суду не прибув, хоча належним чином повідомлявся про час, день та місце судового засідання. Відтак, враховуючи наведене та беручи до уваги обмежений строк розгляду даної категорії справ, визначений ч. 2 ст. 350-5\~ЦПК України, суд вважав за можливе провести розгляд справи за відсутності заінтересованої особи\~\~ [PERSON] . Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] неодноразово зверталася із заявами до органів Національної поліції про вчинення щодо неї протиправних дій, передбачених\~ст. 173-2\~КУпАП \~(Домашнє насильство) її колишнім співмешканцем [PERSON] , про, що свідчать письмові пояснення [PERSON] відібрані поліцейським ВП №2 (с-ще Богородчани) 20 квітня 2025 року та 15 травня 2025 року (а.с.10-12) та повідомлення на звернення [PERSON] начальника ВП №2 (с-ще Богородчани) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області (а.с.13-15). Відносно [PERSON] працівниками поліції видавався терміновий заборонний припис серії АА №639381 від 09 жовтня 2024 року про заборону у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою [PERSON] (а.с.16). З дослідженої постанови Богородчанського районного суду у справі №338/734/25 від 05 червня 2025 року, вбачається, що [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за фактом вчинення відносно заявниці [PERSON] домашнього насильства за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с.7-8). Згідно з частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У\~статті 5 ЦПК України\~вказано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першої статті\~15, частиною першою статті\~16 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 350-2 ЦПК України\~заява\~про видачу обмежувального припису\~може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених\~Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених\~Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків". Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано\~Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої\~статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"\~домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 24 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"\~до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої\~статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"). У\~статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"\~зазначено, що право звернутися до суду із заявою\~про видачу обмежувального припису\~стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення\~про видачу обмежувального припису\~або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У пункті 9 частини першої\~статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"\~визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої\~статті 350-4 ЦПК України\~у заяві\~про видачу обмежувального припису\~повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої\~статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву\~про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється на колишнє подружжя незалежно від факту спільного проживання (пункт 2 частини другої статті 3 наведеного вище Закону України). Визначення конкретних видів, передбачених частиною другою\~статті 26 Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", заходів тимчасового обмеження прав кривдника або обов`язків, які покладаються на нього, а також строку на який видається обмежувальний припис належить до компетенції суду. У\~постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі N 756/3859/19\~(провадження N 61-11564св19) зроблено висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та\~Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно за висновком Верховного Суду викладеними у постанові від 28 квітня 2020 року у справі N 754/11171/19 (провадження N 61-21971св19) тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи при видачі обмежувального припису у порядку, визначеному\~Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). Згідно з частиною третьою статті\~12, частиною першою статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Частиною першою\~статті 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У частинах першій-третій\~статті 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що докази, надані на обґрунтування заявлених вимог, вказують безумовно на вчинення [PERSON] психологічного насильства стосовно своєї співмешканки [PERSON] у розумінні норм\~Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", визначають ризики продовження чи повторного вчинення такого насильства та чинники і умови, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені\~Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Outcome: approved