Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі ТОВ «Коллект Центр») звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову вказувало про те, що 2 вересня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «ЦФР») та [PERSON] уклали кредитний договір №\~55144919129, за умовами кредитодавець зобов`язався надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Сума кредиту становить 12\~580\~грн строком на 24\~місяці. 7 жовтня 2016 року ТОВ «ФК «ЦФР» та Акціонерне товариство (далі АТ) «Таскомбанк» уклали договір №\~ТАСЦФР-10-2016, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЦФР» відступило на користь АТ «Таскомбанк» права вимоги за кредитними договорами до позичальників. Відповідно до реєстру прав вимоги від 23 червня 2020 року до договору про відступлення права вимоги №\~ТАСЦФР-10-2016 до АТ «Таскомбанк» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором кредитний договір №\~55144919129. 21 грудня 2023 року АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір №\~НІ/11/13-Ф відповідно до якого АТ «Таскомбанк» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитним договорами, в тому числі і за договором №\~55144919129. Також вказувало, що 13 серпня 2021 року ТОВ «Мілоан» та [PERSON] уклали договір про споживчий кредит №\~102578552 у електронній формі. За умовами договору ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати відповідачу кредит в сумі 5\~000 грн, а відповідач повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом. 17 грудня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу №\~17/12-2021-62, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передало ТОВ\~«Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №\~102578552 від 13 серпня 2021 року. 10 березня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення прав вимоги №10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги, зокрема, за договором про споживчий кредит №\~102578552 від 13 серпня 2021 року. Відповідач не виконав зобов`язання за вказаними договорами, право вимоги за яким набуло ТОВ «Коллект Центр». Вважаючи себе кредитором за вказаними кредитним договором та договором про\~споживчий кредит (боржником за якими є відповідач) ТОВ «Коллект Центр» просить стягнути з [PERSON] заборгованість: за кредитним договором № 55144919129 від 2 вересня 2020 року, укладеним ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] , в сумі 12\~150,80 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 5\~111,87 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом 0,24\~грн та заборгованість за комісіями 7\~038,69 грн; за договором про споживчий кредит №\~102578552 від 2 вересня 2021 року, укладеним ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , в сумі 33\~625 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 4\~513\~грн та заборгованість за процентами за користування кредитом 29\~112 грн; вирішити питання щодо розподілу судових витрат, які складаються з судового збору у розмірі 2\~422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13\~000\~грн. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою судді від 11 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судовому засіданні 12 березня 2025 року о 15 год. 12 березня, 9 і 24 квітня та 29 травня 2025 року розгляд справи відкладався у зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі. Справу призначено до розгляду на 3 липня 2025 року о 16 год 00 хв. В позові міститься клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому зазначено, що проти ухвалення заочного рішення позивач не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи (частина перша статті 280 ЦПК України). Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи з ухваленням заочного рішення. Стислий виклад позиції інших учасників справи Відзив на позовну заяву та заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Встановлені судом фактичні обставини справи Судом встановлено, що 2 вересня 2020 року ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] уклали кредитний договір №\~7984771302. Пунктами 1.1, 1.2 кредитного договору його сторони погодили, кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Сума кредиту становить 12\~580 грн зі строком на 24 місяці. Згідно з пунктом 5 паспорту кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 4919129, підписаного відповідачем, розмір процентів при наданні кредиту 3%, розмір щомісячних відсотків за користування кредитом становить 3,99%; розмір річних процентів за користування кредитом становить 0,01%. Загальні витрати за кредитом 9\~359,04 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом 21\~639,04 грн. ТОВ «ФК «ЦФР» виконало свої зобов`язання за кредитним договором №\~7984771302 від 2 вересня 2020 року, що підтверджується випискою за особовим рахунком [NUMBER] за період з 3 червня 2020 року до 5 вересня 2022 року (а.с.\~28-30). 7 жовтня 2016 року ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» уклали договір про відступлення прав вимоги №\~ТАСЦФР-10-2016, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЦФР» відступило на користь АТ «Таскомбанк» права вимоги за кредитними договорами до позичальників. Відповідно до реєстру прав вимоги від 3 вересня 2020 року до договору про відступлення права вимоги №\~ТАСЦФР-10-2016 до АТ «Таскомбанк» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором кредитний договір №\~55144919129 у розмірі 12\~592 грн, з яких з заборгованість за тілом кредиту 12\~580 грн та заборгованість за процентами 12,58 грн. 21 грудня 2023 року АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір №\~НІ/11/13-Ф відповідно до якого АТ «Таскомбанк» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитним договорами, в тому числі і за договором №\~55144919129. Відповідно до додатку №\~1 до договору№\~НІ/11/13-Ф позивач отримав право грошової вимоги до [PERSON] за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 12150,80 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 5\~111,87 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом 0,24 грн та заборгованість за комісіями 7\~038,69 грн Також судом встановлено, що 13 серпня 2021 року ТОВ «Мілоан» та [PERSON] уклали договір про споживчий кредит №\~102578552 у електронній формі. За умовами договору ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати відповідачу кредит в сумі 5\~000 грн, а відповідач повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом. Пунктами 1.2-1.4 договору про споживчий кредит №\~102578552 його сторони погодили, що: сума (загальний розмір) кредиту становить 5\~000 грн; кредит надається строком на 30 днів з 13 серпня 2021 року; остаточний термін повернення кредиту 12 вересня 2021 року. Зі змісту пунктів 1.5.2, 1.6 договору суд встановив, що: проценти за користування кредитом складають 15 грн, які нараховуються за ставкою 0,01\~% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до підпункту б пункту 2.3.2 договору сторони зафіксували домовленість про зміну умов кредитного договору на умова відкладальної(их) обставин(и) щодо якої(их) невідомо настане вона(и) чи ні, відповідно до статті 212 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, і яка(i) полягає(ють) у продовженні користування кредитними коштами Позичальником після спливу строку кредитування визначеного згідно з пунктами 1.3, 2.3.1.1 та 12.3.1.2. договору. Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Згідно з листом ТОВ «Елаєс» від 12 грудня 2024 року ТОВ «Мілоан» 13 серпня 2021 року перерахувало на банківську картку №\~ [NUMBER] кошти за договором №\~102578552 у сумі 5\~000 грн. 17 грудня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу №\~17/12-2021-62, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передало ТОВ\~«Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №\~102578552 від 13 серпня 2021 року. 10 березня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення прав вимоги №\~10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ\~«Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги, зокрема, за договором про споживчий кредит №\~102578552 від 13 серпня 2021 року. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Вивчивши матеріали цивільної справи та надавши оцінку поданим доказам, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. \~У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Щодо вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № 55144919129 від 2 вересня 2020 року Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У частині першій статті 510 ЦК України передбачено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У\~статті 514 ЦК України\~передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора. За частиною першою\~статті 513 ЦК України\~правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Такі висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21). Згідно з частиною першою\~статті 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України). Відповідно до\~статті 519 ЦК України\~первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (див. постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20)). Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача(пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (провадження №\~12-61гс21), пункт\~90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023\~\~у справі №910/19199/21(провадження № 12-45гс22). З наведених норм вбачається, що - права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; - відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Таким чином, суд дійшов висновку, що згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 5 липня 2017\~року у справі № 6-459цс17. Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Враховуючи, що кредитний договір №\~5514919129 від 2 вересня 2020 року на момент укладення 7 жовтня 2016 року договору про відступлення права вимоги №\~ТАСЦФР-10-2016 не був укладений, суд дійшов висновку про те, що відступлення (продаж) неіснуючих станом на 7 жовтня 2016 року прав вимоги та майнових прав ТОВ «ФК «ЦФР» за кредитним договором №\~5514919129 від 2 вересня 2020 року на користь АТ\~«Таскомбанк», та подальше відступлення цих прави вимоги ТОВ «Коллект Центр» суперечить статті 514 ЦК України. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що ні АТ «Таскомбанк», ні ТОВ «Коллект Центр» не набули прав кредитора за кредитним договором №\~5514919129 від\~2\~вересня 2020 року(боржником за яким є [PERSON] ), що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованості за вказаним кредитним договором. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №\~102578552 від 13 серпня 2021 року Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом частини першої\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша та друга статті 638 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частинами першою-четвертою статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. За змістом статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових\~підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Відповідно до частини сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною першою статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами\~електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №\~732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 7 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 (провадження № 61-9071св20), будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті\~205,\~207 ЦК України). Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України). У справі, яка розглядається, суд встановив, що: ТОВ «Мілоан» та [PERSON] уклали договір про споживчий кредит №\~102578552 від 13 серпня 2021 року у електронній формі за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора; вказане товариство перерахувало [PERSON] на картковий рахунок №\~ [NUMBER] кошти за договором №\~102578552 у сумі 5\~000 грн, що підтверджується литом ТОВ «Елаєс» від 12 грудня 2024 року. Частиною першою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які\~мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першої, четвертої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю, або задоволення позовних вимог у випадку ненадання відповідачем доказів на спростування обставин, зазначених у позові.\~\~ Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилом статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 4 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження №14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від\~5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від\~вказаного\~правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В договорі №\~102578552 від 13 серпня 2021 року сторони погодили строк кредитування 30 днів до 12 вересня 2021 року (пункти 1.3, 1.4 договору). Крім того, умовами договору передбачено право позичальника на неодноразове продовження строку користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищують 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишились до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових умовах) 60 днів (пункт 2.3.1.2 договору). У спірних правовідносинах кредитування за укладеним сторонами договором тривав з 14 серпня до 12 вересня 2021 року (пункти 1.3-1.4 договору) і процентна ставка за цей період на підставі пункту 1.5.2 договору складала 0,01% від залишку кредиту кожного дня. Після закінчення цього строку відповідач продовжував користуватися кредитом, тому на підставі пункту пункт 2.3.1.2 договору строк продовжився і таке продовження не могло перевищувати 60 днів, тобто період пролонгації строку кредитування тривав з 13\~вересня до 12 листопада 2021 року. В період пролонгації на підставі підпункту б пункту 2.3.2 договору процентна ставка за домовленістю сторін (пункт 1.6 договору) складала 5\~% від залишку кредиту кожного дня. Надавши оцінку зібраним у справі доказам, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4\~513 грн та заборгованості за процентами за його користування, нарахованими в межах строку кредитування (з 14 серпня 2021 року до 12 листопада 2021\~року) у розмірі 10\~608,70 грн, що у загальному розмірі складає 15\~121,70 грн. Розмір та порядок розрахунку вказаних складових боргу [PERSON] не спростувала. Після 12 листопада 2021 року строк кредитування припинився, тому у кредитора відсутнє право нараховувати проценти за користування кредитом. За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитом за договором про споживчий кредит №\~102578552 від 13 серпня 2021 року, які нараховані після 12 листопада 2021 року. Суд враховує, що позивач на заявляв вимоги про стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, за період з 12 листопада 2021 року (закінчення строку кредитування). Враховуючи викладене з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором про споживчий кредит №\~102578552 від 13 серпня 2021 року у розмірі 15\~121,70 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 4\~513 грн та заборгованість за процентами за користування кредитом 10\~608,70 грн. Висновки суду щодо розподілу судових витрат Статтею 141 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов висновку про стягнення на користь з відповідача на користь позивача заборгованості у загальному розмірі 15\~121,70 грн, що становить 33,03% від розміру заборгованості, пред`явленого цим позовом до стягнення (45\~775,80 грн (12150,80 грн за договором №\~5514979129 від 2 вересня 2020 року +33\~625 грн за договором №\~102578552 від 13 серпня 2021 року)). Враховуючи, що позов ТОВ «Коллект Цент» задоволено на 33,03\~% розмір судового збору, який підлягає відшкодуванню на користь цього товариства за рахунок [PERSON] складає 806,72\~грн (2\~442,40 грн (судового збору, сплаченого за подання позову) * 33,03%). Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджується: договором № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 1 липня 2024 року, укладеним ТОВ «Коллект Центр» (як клієнт) та Адвокатським об`єднанням (далі АО) «Лігал Ассістанс», відповідно до якого адвокатське об`єднання бере на себе обов`язки надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс»; заявкою ТОВ «Коллект Центр» про надання юридичної допомоги № 602 від 2 грудня 2024 року, з якої вбачається, що ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс» погодили надання юридичних послуг щодо супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] ; витягом з акта № 2 про надання юридичної допомоги від 27 грудня 2024 року щодо стягнення заборгованості з [PERSON] , згідно з яким АО «Лігал Ассістанс» надало позивачу такі послуги: усна консультація з вивченням документів 4\~000 грн та складання позовної заяви про стягнення боргу 9\~000 грн, а всього 13\~000 грн. Клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу [PERSON] не подавала. Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов ТОВ «Коллект Центр» задоволено на 33,03\~% розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню на користь цього товариства за рахунок [PERSON] складає 4\~293,90 грн (13\~000 грн * 33,03%). Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати зі сплаті судового збору в розмірі 806,72\~\~грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4,293,90 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial