Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 17 травня 2013 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу сторони мають двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюбне життя з відповідачкою не склалося, а тому рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 лютого 2025 року, шлюб між ними розірвано. Тривалий час їх син - [PERSON] , [INFO] , проживає разом із батьком. Відповідачка не цікавиться життям та здоров`ям свого сина, не приймає участі у його вихованні, належному спілкуванні з ним та матеріальному забезпеченні. Дані обставини вказують на ухилення матері від виконання своїх обов`язків, при цьому все це відповідачка здійснює свідомо без жодних для того перешкод. Усі обов`язки щодо навчання, виховання та утримання сина позивач виконує самостійно, піклується про нього вдома, в школі, забезпечує всі умови для його гармонійного, здорового розвитку, навчання та проживання. Син проживає з батьком та перебуває на його утриманні. Вище наведені обставини і стали підставою для звернення до суду з позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав. Вказаний позов надійшов до суду 25 березня 2025 року. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Від представника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - органу опіки і піклування Володимирецької селищної ради Рівненської області надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, надали висновок про доцільність позбавлення батьківський прав [PERSON] . Належним чином повідомлена відповідачка, в судове засідання не з"явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши обставини справи, проаналізувавши всі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. З матеріалів справи вбачається, що 17 травня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володимирецького районного управління юстиції у Рівненській області, про що складено відповідний актовий запис за №19. (свідоцтво про шлюб, серії [NUMBER] ). Від спільного шлюбу сторони мають двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження, серії [NUMBER] , серії [NUMBER] . Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 лютого 2025 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений і зареєстрований 17 травня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володимирецького районного управління юстиції у Рівненській області, про що складено відповідний актовий запис за №19, розірвано. Згідно довідки №150 від 28.02.2025, виданої директором Володимирецького ліцею «Колегіум», [PERSON] , навчається у 6-Б класі у Володимирецькому ліцеї «Колегіум» Володимирецької селищної ради. Відповідно до характеристики, виданої Володимирецьким ліцеєм «Колегіум», [PERSON] навчається в ліцеї з першого класу. Протягом навчання демонстрував середній рівень навчальних досягнень з більшістю предметів навчального циклу. [PERSON] має потенціал, але навчається не в повній силі. На уроках часто спостерігається пасивність та недостатня зацікавленість. Йому важко зрозуміти суть нового матеріалу, тому потребує додаткового пояснення та індивідуального підходу. [PERSON] здатен відтворювати інформацію, аналізувати та порівнювати, але йому важко робити узагальнення. Його словниковий запас відповідає середньому рівню. [PERSON] проявляє активність лише в тих видах діяльності, які йому подобаються. Він вміє співпрацювати в групі, але рідко висловлює власні ідеї чи пропонує оригінальні рішення. [PERSON] товариський та енергійний, легко встановлює контакт з однолітками. Він добре орієнтується в життєвих ситуаціях, але не завжди усвідомлено дотримується правил поведінки. Підтримує дружні стосунки з багатьма учнями класу. Він фізично розвинений, захоплюється стрільбою та мотоболом, що свідчить про його інтерес до активного способу життя. 29 листопада 2024 року батьки [PERSON] були повідомлені листом № 760 про порушення [PERSON] правил поведінки під час уроку. Батько [PERSON] , виявляє відповідальне ставлення до виховання сина, підтримує зв`язок зі школою та класним керівником, відвідує батьківські збори та активно долучається до ліцейних заходів. Мати [PERSON] не відвідує батьківські збори, не підтримує зв`язок з класним керівником та не бере участі в заходах класу та закладу. Відповідно до Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до малолітньої дитини сина - [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Володимирецької селищної ради №108 від 20 червня 2025 року, [PERSON] , [INFO] , проживає разом із батьком - [PERSON] . Мати самоусунулася від виховання сина. Батьки розлучені. З моменту залишення сім"ї, [PERSON] додому не поверталася, сімейні відносини між батьками хлопчика припинилися. Мати жодним чином не піклується про сина, не виявляє зацікавленості у його подальшій долі, не цікавиться успіхами в навчанні, станом здоров"я, не бере участі у фізичному та духовному розвитку дитини. Згідно з актом обстеження від 21.05.2025, умови проживання за адресою: [ADDRESS] , хороші. У будинку чисто, охайно, тепло. Приміщення умебльоване, відповідно до потреб, наявна сучасна побутова техніка. Хлопчик має місце для сну, навчання, відпочинку, зберігання особистих речей. Забезпечений одягом, взуттям, канцелярським обладнанням, розвиваючими іграми. Продукти харчування наявні в достатній кількості. У родині панує доброзичлива, дружня атмосфера. Створено відповідні умови для виховання та розвитку дитини. Згідно з актом обстеження від 22.05.2025, умови проживання за адресою [ADDRESS] , задовільні. Наявна побутова техніка та меблі. В помешканні тепло, чисто та затишно. Для молодшої доньки відведено окреме спальне місце. Одяг, взуття, іграшки, відповідно до віку дитини, наявні. На момент обстеження мати піклується про молодшу доньку, проте зі старшим сином не спілкується, не шукає шляхів для налагодження стосунків і побачень Вона самоусунулася від участі у вихованні старшого сина [PERSON] , який проживає з батьком і перебуває на його утриманні. Матір пояснила, що влаштовує особисте життя. [PERSON] була попереджена про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків щодо малолітнього сина [PERSON] . Також їй рекомендовано змінити своє ставлення до участі в житті та вихованні хлопчика. У бесіді з працівниками Служби у справах дітей, [PERSON] повідомив, що мама проживає окремо, іноді спілкується з ним по телефону, але не виявляє бажання спілкуватися з ним і не бере участі в його вихованні. Періодичне спілкування за допомогою телекомунікаційних засобів не є виконанням батьківських обов`язків, відтак особа, яка свідомо не приймає участі у вихованні дітей, несе відповідні ризики порушення нормальних життєвих зв`язків та передбачених законом наслідків невиконання батьківських обов`язків. Згідно з медичною випискою від 16.05.2025 № 6, виданою сімейним лікарем ФОП [PERSON] , батько відповідально ставиться до фізичного та психічного стану здоров`я дитини: у встановлені терміни проводяться профілактичні огляди, приводить сина на щеплення до лікаря-педіатра, звертається за консультацією та амбулаторним прийомом у разі нагальної потреби та при наявності скарг на здоров`я [PERSON] . Переймається динамікою протікання хвороби, робить все можливе для швидкого одужання дитини. Підтримує його психологічний та емоційний стан. Приймає активну участь у підготовці до різних спортивних змагань, веде здоровий спосіб життя. Згідно характеристики, виданої Володимирецьким ліцеєм "Колегіум" від 05.03.2025 №157, [PERSON] самостійно виховує сина [PERSON] , учня 6-Б класу, без участі матері, яка не відвідує батьківські збори, не підтримує зв"язки з класним керівником, не бере участі в заходах класу та закладу. батько, навпаки, активно залучений до освітнього процесу, виявляє відповідальне становище до виховання сина, підтримує зв"язок з школою та класним керівником, відвідує батьківські збори та активно долучається до шкільних заходів. Як зазначено у листі відділення поліції № 1 Вараського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 23.05.2025 № 98976-2025, [PERSON] та [PERSON] до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків не притягувалися. Згідно характеристики, виданої Володимирською селищною радою № вих.-484/25 від 20.02.2025, за період проживання в селищі Володимирець [PERSON] до адміністративної відповідальності виконавчим комітетом Володимирської селищної ради не притягувався. Скарг на його поведінку в громадських місцях у побуті, в сім`ї та нарікань від сусідів до виконавчого органу сільської ради не надходило. У поясненнях родичів, викладених письмово, [PERSON] , [PERSON] та сусіда [PERSON] зазначено, що [PERSON] самостійно виховує та матеріально забезпечує сина без участі матері, яка самоусунулася від виконання батьківських обов`язків та не бере участі у вихованні та утриманні дитини За словами [PERSON] , мати дитини взагалі не цікавиться шкільними успіхами сина, його потребами в навчанні, фактично відсутня як мати. [PERSON] лише зрідка телефонує, жодного разу не зустрічалася з дитиною, хоча мешкає у тому самому населеному пункті. Всі питання виховання вирішуються виключно батьком без участі матері. Відсутні будь-які спроби реально налагодити контакт з дитиною, брати участь у її вихованні та забезпеченні, мати зробила свідомий вибір таких життєвих умов, за яких участь у вихованні дитини є мінімальною та недостатньою, що свідчить про відсутність інтересу до життя дитини та реального бажання змінити поведінку. Вище наведене свідчить, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків по вихованню сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання. Враховуючи викладене, у зв`язку з тим, що [PERSON] , [INFO] , не зацікавлена життям та вихованням свого малолітнього сина, не забезпечує необхідного харчування ,медичного догляду, лікування дитини, а це негативно впливає на його фізичний розвиток як складник виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; ухиляється від виконання батьківських обов`язків умисно та свідомо, не надає матеріальної допомоги, не підтримуєжодного контакту з дитиною, не вчиняє жодних дій аби налагодити відносини з сином, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 05.06.2025 № 29 Володимирецька селищна рада, як орган опіки та піклування, вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини та сприятиме соціальному захисту малолітнього та забезпеченню державних гарантій на виховання та розвиток, позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна дитина відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Частинами 8, 9 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Нормами Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 155 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20), від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Суд має встановити усі фактичні обставини для правильного вирішення справи і визначити, у чому саме полягає свідоме та умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, чи є рішення суду таким, що ухвалене в інтересах дитини. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 465/3694/14-ц (провадження № 61-36265св18) Аналогічна позиція сформульована у постановах Верховного Суду від 07.02.2019 року у справі № 713/63/17 (провадження № 61-27680св18). Судом встановлено, що [PERSON] протягом тривалого часу життям сина не цікавилася, участі у вихованні не бере, не піклується про фізичний і духовний розвиток останнього, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, із сином не спілкується, матеріально не допомагає. Таким чином, суд належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, встановивши усі фактичні обставини для правильного вирішення справи, дійшов до висновку про те, що органом опіки та піклування наведені підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення матері батьківських прав. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, не надала суду доказів щодо заперечення позову, відзив на позовну заяву не подала, не вказала, що має намір на відновлення відносин із сином, що здійснює дії, спрямовані на налагодження спілкування зі свом малолітнім сином. Відповідачка не скористалася своїми правами, свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому суд вважає, що слід позбавити батьківських прав [PERSON] відносно їїсина - [PERSON] , [INFO] , як крайній захід, і таке рішення, на думку суду, ухвалене в інтересах дитини. В той же час, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2021 року у справі № 331/8310/15, провадження № 61-4879св20. Таким чином, позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та її небажання виховувати власнного сина, тому позов слід задовольнити. Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позов визнано відповідачкою, і це визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. А згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved