Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

10 січня 2025 року ПрАТ «Гадячгаз» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з розподілу природного газу в сумі 2\~056,96 грн. Ухвалою суду\~від 17.01.2025\~року відкрито\~провадження по\~справі,\~призначено справу\~до розгляду\~у порядку\~спрощеного провадження\~без виклику\~сторінта надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін. Позивач - ПрАТ «Гадячгаз» копію ухвали про відкриття провадження у справі отримало 20.01.2025. Відповідач [PERSON] цивільний позов з додатками та копію ухвали про відкриття провадження у справі отримав 23.01.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 03 лютого 2025 року до суду від [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому [PERSON] позовні вимоги ПрАТ «Гадячгаз» не визнав з тих підстав, що не укладав жодних договорів з позивачем, зазначив, що НКРЄКП створено не конституційно, його рішення нечинні. 10 лютого 2025 року від ПрАТ «Гадячгаз» до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що доводи відповідача щодо не укладення договору розподілу природного газу з позивачем є безпідставні, підтримав позовні вимоги до відповідача та просив суд їх задовольнити. 12 лютого 2025 року від [PERSON] до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що позивач не надає йому послуг з розподілу газу, постанови НКРЄКП є незаконні, так як не зареєстровані в Міністерстві юстиції, що передбачено ст. 117 Конституції України. Також, під час дії воєнного стану постачальнику природного газу забороняється подавати судові позови, проводити стягнення у примусовому порядку, вчиняти заходи з припинення газопостачання у зв`язку наявністю заборгованості відповідно до Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування». 20 лютого 2025 року від ПрАТ «Гадячгаз» до суду надійшли додаткові пояснення, в яких позивач вказує, що з відповідачем було укладено договір розподілу природного газу шляхом сплати рахунка Оператора ГРМ та шляхом споживання ним природного газу. На підставі укладеного договору розподілу природного газу побутовому споживачу [PERSON] Оператором ГРМ - ПрАТ «Гадячгаз» присвоєно персональний ЕІС-код. Також, Законом України про НКРЕКП передбачено, що рішення регулятора не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції. В зв`язку з цим просив суд задовольнити позовні вимоги позивача. 24 лютого 2025 року від [PERSON] надійшла відповідь на додаткові пояснення позивача, в якій із підстав, зазначених у відзиві та у запереченні на відповідь на відзив просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, також, зазначив, що ПрАТ «Гадячгаз» не надав докази того, що газові лінії належать цьому підприємству чи перебувають у їх користуванні. Судом встановлено, що згідно Статуту ПрАТ «Гадячгаз» від 27.04.2018, на підставі рішення Загальних Зборів Акціонерів ПАТ «Гадячгаз» від 27.04.2018 року змінено найменування Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Гадячгаз» на Приватне акціонерне товариство (скорочене найменування: ПрАТ «Гадячгаз»), яке є правонаступником\~всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Гадячгаз». Приватне акціонерне товариство «Гадячгаз» здійснює господарську діяльність та має ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території, визначеної постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 15.06.2017 р. № 775 «Про видачу ліцензії на розподіл природного газу ПрАТ «ГАДЯЧГАЗ», з урахуванням змін внесених постановою НКРЕКП від 16.12.2020 р. №2510. Постановою НКРЕКП від 15 червня 2017 року №755 видано ПрАТ «Гадячгаз» ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території міста Гадяч. Позивач ПрАТ «Гадячгаз» вже звертався до Гадяцького районного суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з розподілу природного газу з\~\~ [PERSON] за результатами розгляду якої було видано судовий наказ у справі № 526/4068/24. Ухвалою Гадяцького районного суду від 26.11.2024 на підставі поданої\~ [PERSON] заяви про скасування судового наказу судовий наказ у справі № 526/4068/24 скасовано. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований адресою: [ADDRESS] , що підтверджується повідомленням виконавчого комітету Гадяцької міської ради №10-13/206 від 16.01.2025. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується іформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 383107399 від 17.06.2024. Правовідносини, які виникли між відповідачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України «Про ринок природного газу» від 09 квітня 2015 року, Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2494 від 30 вересня 2015 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №1379/27824, 06 листопада 2015 року, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2498 від 30 вересня 2015 року «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу». Як передбачено ст.1 Закону України «Про ринок природного газу» суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач. На виконання вимог частини другої статті\~40\~та частини 1 статті\~41 Закону України «Про ринок природного газу»\~НКРЕКП постановою від 30.09.2015 року № 2494\~року затверджено Кодекс газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ) та постановою від 30.09.2015 року № 2498 року затверджено Типовий договір розподілу природного газу (далі - Типовий договір) (публічно доступний в мережі Інтернет за посиланням: https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/zl384-15#Text). Кодекс ГРМ регулює взаємовідносини між Оператором ГРМ та споживачами природного газу. Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ) - договір розподілу природного газу це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу; доступ до газорозподільної системи, право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи; оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління; споживач природного газу (споживач) - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу. Згідно з пунктом 1 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ доступ суб`єктів ринку природного газу до ГРМ, що на законних підставах знаходиться у власності чи користуванні (у тому числі в експлуатації) Оператора ГРМ, здійснюється на принципах: забезпечення рівних прав доступу, у тому числі приєднання, до ГРМ відповідно до вимог цього Кодексу; забезпечення Оператором ГРМ належної якості послуг доступу (приєднання) на договірних засадах; забезпечення суб`єктами ринку природного газу критеріїв доступу, визначених розділами V та VI цього Кодексу\~та належних розрахунків за надані послуги. Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ. Споживачі, у тому числі побутові та суміжні суб`єкти ринку природного газу, які фізично підключені до ГРМ, забезпечуються цілодобовим доступом до ГРМ та можливістю розподілу (переміщення) природного газу ГРМ у порядку, визначеному в\~розділі VI цього Кодексу. Взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу\~VI\~цього\~Кодексу\~(пункт 5 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ). На підставі укладеного договору розподілу природного газу Оператор ГРМ: 1) присвоює споживачу (у тому числі побутовому споживачу) персональний EIC-код як суб`єкту ринку природного газу та в установленому законодавством порядку передає його Оператору ГТС для можливості ідентифікації споживача в інформаційній платформі Оператора ГТС, у тому числі для цілей закріплення споживача в Реєстрі споживачів відповідного постачальника та здійснення оперативних заходів при запровадженні процедури зміни постачальника; 2) надає послугу споживачу із забезпечення цілодобового доступу до ГРМ для можливості споживання ним відповідних об`ємів природного газу, виділених постачальником природного газу; 3) забезпечує формування та передачу прогнозів відборів/споживання природного газу та обсягів фактичного споживання природного газу споживачем Оператору ГТС у порядку, визначеному Кодексом ГТС та цим Кодексом. Згідно з пунктом 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГРМ суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу. Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної\~комісії,\~що здійснює\~державне регулювання\~у сферах\~енергетики та\~комунальних послуг\~від 30\~вересня 2015\~року №2498 (далі - типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом. Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ. Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається. Згідно з пунктами 3,4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633,634,641,642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу. Оператор ГРМ зобов`язаний на головній сторінці свого вебсайту, а також в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору розподілу природного газу та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору розподілу природного газу. Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному вебсайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. Пунктами 1, 2, 3 глави 5 розділу VI Кодексу ГРМ передбачено, що споживання (відбір) природного газу з газорозподільної системи за наявності укладеного договору розподілу природного газу між споживачем та Оператором ГРМ здійснюється за умови: включення споживача до Реєстру споживачів будь-якого постачальника на відповідний розрахунковий період; забезпечення споживачем своєчасних розрахунків з Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу. Порядок включення споживача до Реєстру споживачів постачальника визначається відповідно до вимог Кодексу ГТС. Фактичний розподіл природного газу для потреб споживача здійснюється Оператором ГРМ у загальному потоці природного газу від точок його надходження в ГРМ до пунктів призначення споживача. За відсутності у споживача діючого постачальника (якщо споживач не включений до Реєстру споживачів будь-якого постачальника) у відповідному розрахунковому періоді споживач не має права здійснювати відбір/споживання природного газу з газорозподільної системи та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. Так, об`єкт споживача [PERSON] , що розташований за\~\~адресою: [ADDRESS] , приєднаний до газорозподільної системи, оператором якої є ПрАТ «Гадячгаз», за вказаною адресою відкрито номер особового рахунку № [NUMBER] . Між ПрАТ «Гадячгаз» та [PERSON] укладено договір розподілу природного газу, відповідно до п.1.3. Типового договору розподілу природного газу, шляхом сплати відповідачем рахунка Оператора ГРМ, що підтверджується платіжною інструкцією від 29.01.2020, в якій зазначено призначення платежу за послуги з розподілу природного газу за січень 2020 та вказано прізвище платника [PERSON] . Також, фактом приєднання побутового споживача [PERSON] до умов даного договору є щомісячне споживання певних об`ємів природного газу та зміна показань газового лічильника, встановленого за адресою споживача: [ADDRESS] , що підтверджується актом № 991879 про демонтаж побутового лічильника газу від 28.07.2022 р. та копіями фото лічильника газу Elster ВК G6 заводський № 5899846, наданого споживачем [PERSON] оператору ГРМ відповідно до п. 5.5 Типового договору розподілу природного газу, із зміною показників. Окрім того, відповідачем частково здійснено оплату за послуги розподілу природного газу по особовому рахунку № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] , що не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 646/834/17 зробив висновок щодо приєднання споживача до умов договорів приєднання яким надаються житлово-комунальні послуги: «Виходячи з тлумачення пункту 2\~статті 205 ЦК України\~і пункту 2\~статті 642 ЦК України, можна зробити висновок, що укладення договору шляхом вчинення виключно конклюдентних дій або мовчання можливе, якщо для певного договору не передбачена обов`язкова письмова форма або якщо таке укладення договору передбачено законом». Типовий договір розподілу природного газу є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей\~633,\~634,\~641\~та\~642 Цивільного Кодексу України\~на невизначений строк. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За нормами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Відповідно до пункту 1.3. Типового договору розподілу природного газу - фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. У постанові від 02.10.2020 року у справі № 310/7778/18 Верховний Суд зазначив наступне: «Відповідно до пункту 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРС фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу». Як зазначив Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц: «Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору про надання житлово - комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від послуг у повному обсязі». Зазначений правовий висновок також викладено у постанові Верховного Суду від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951 цс 15 та у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16. Позивач зазначає, що відповідач передає показники встановленого за адресою: [ADDRESS] , лічильника газу Оператору ГРМ на виконання п. 10 ч.2\~ст. 7 Закону № 2189-VIII\~та пункту 5.3 розділу V Типового договору, що свідчить про споживання ним природного газу, а отже відповідно і отримує послугу з розподілу природного газу. Таким чином, судом встановлено, що побутовий споживач природного газу [PERSON] , об`єкт якого підключено в установленому порядку до ГРМ та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , приєднався до умов Типового говору розподілу природного газу внаслідок сплати рахунка Оператора ГРМ та споживанням природного газу із газорозподільної системи. Крім того, відповідач не висловив заперечень проти договору розподілу природного газу та не звертався до позивача із заявою про механічне від`єднання його об`єкта від газопостачання і на даний час продовжує споживати природний газ за вказаною адресою. Таким чином, судом встановлено факт приєднання побутового споживача - [PERSON] до умов Типового договору з розподілу природного газу, однак вартість отриманих ним послуг не сплачувалась, внаслідок чого утворилася заборгованість перед позивачем. У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, які полягають в своєчасній оплаті надання послуг з розподілу природного газу, відповідно до наданого позивачем розрахунку, у [PERSON] утворилася заборгованість перед ПрАТ «Гадячгаз» за період з січня 2020 р по грудень 2024 р. включно у розмірі 2\~056,96 грн. Відповідно до\~ст.322 ЦК України, саме на власника покладено тягар утримання майна. Відповідно до\~ст.6 Закону України «Про житлово - комунальні послуги»\~ у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа. За нормами статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, зокрема, послуги з постачання та розподілу природного газу. Відповідно до ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, зокрема споживачі (індивідуальні та колективні); виконавці комунальних послуг. Згідно п. 1 ч. 2 цієї статті - виконавцями комунальних послуг, зокрема, послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача. За змістом пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Договір розподілу природного газу є публічним. Згідно ч.1\~ст.11 ЦК України\~цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951 цс 15, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 26.03.2018 року №703/58/16-ц; від 23.05.2018 № 216/5756/15-ц та інших. За нормами статей 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Розрахунок вказаної заборгованості здійснено позивачем ПрАТ «Гадячгаз» відповідно до Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2494, тарифів встановлених на послуги розподілу природного газу для ПрАТ «Гадячгаз», об`ємів споживання відповідачем природного газу. 07 жовтня 2019 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийнято постанову №2080, відповідно до якої затверджено ряд змін до Кодексу ГРС та Типового договору розподілу природного газу, зокрема до глави 6 розділу VI Кодексу ГРС, яким встановлено порядок розрахунків за договором розподілу природного газу. Відповідно до пункту 1 глави 6 розділу VI Кодексу ГРС, розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Згідно з пунктом 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРС, річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою. Згідно умов пункту 6.1 розділу VI Типового договору розподілу природного газу, оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення (п.6.2 розділу VI даного Договору). Постановою НКРЕКП від 24.12.2019 р. №3016 (із відповідними змінами згідно постанови НКРЕКП від 24.06.2020 р. № 1154) установлено тариф на послуги розподілу природного газу для ПрАТ «Гадячгаз» на період: з 01 січня 2020 року до 30 червня 2020 року включно\~у розмірі 0,90 грн за 1 м3 \~на місяць (без урахування ПДВ); з 01 липня 2020 року\~у розмірі 1,06 грн за 1 м3 \~на місяць (без урахування ПДВ). Постановою НКРЕКП від 16.12.2020 р. № 2450 (із відповідними змінами згідно постанови НКРЕКП від 30.01.2021 р. № 123) установлено тариф на послуги розподілу природного газу на період: з 01 січня 2021 р. по 31 січня 2021 р. - у розмірі 1,72 грн. за 1 м3 \~на місяць (без урахування ПДВ); з 01 лютого 2021 р.\~у розмірі 1,66 грн. за 1 м3\~на місяць (без урахування ПДВ). Згідно Постанови НКРЕП від 22.12.2021 р. № 2743 з 01 січня 2022 року установлено тариф на послуги розподілу природного газу у розмірі 1,99 грн. за 1 м3\~на місяць (без урахування ПДВ) та 2,388 грн з ПДВ за 1 м. куб. Згідно пункту 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього\~Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою. На період до кінця 2019 року Оператор ГРМ визначає річну замовлену потужність об`єкта споживача виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за пepioд з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року. Пунктом 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ визначено, що газовий рік - період часу, який розпочинається з першої газової доби жовтня поточного календарного року і триває до першої газової доби жовтня наступного календарного року. Відповідно до пункту 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього\~Кодексу) крім випадків, передбачених цією главою. Відповідно до умов абзацу 2 пункту 6.3 розділу VI Типового договору розподілу природного газу, які кореспондуються з положеннями абз.2 п.1 глави 6 розділу VI Кодексу ГРС, місячна вартість послуги з розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності. Так, річна замовлена потужність об`єму газу відповідача на 2020 рік з урахуванням спожитого обсягу природного газу\~561,65 куб. м; на 2021\~ 338,88 куб.м; на 2022 р.- 870,47 куб. м; на 2023 р.- 314 куб. м.; на 2024 -314 куб.м. 1/12 річної замовленої потужності на 2020 р. становить 561,65/12= 46,80 куб. м; на 2021р.\~338,88 /12 = 28,24 куб. м; на 2022 р.\~870,47 /12 = 72,54 куб. м; на 2023 р.- 314/12 = 26,17 куб. м.; на 2024 314/12 = 26,17 куб.м. Згідно розрахунку позивача у [PERSON] утворилася заборгованість перед ПрАТ «Гадячгаз» за період з січня 2020 р. по грудень 2024 р. у розмірі 2\~056,96 грн, яка не спростована відповідачем. Розрахунок вартості розподілу природного газу за адресою споживача по особовому рахунку № [NUMBER] проведений позивачем у відповідності до положень діючого законодавства та [PERSON] не спростований. Таким чином, оцінивши всі докази та з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПрАТ «Гадячгаз» є обґрунтованими, оскільки відповідачем не було виконано зобов`язання перед позивачем по сплаті послуг за розподіл природного газу, чим порушено умови договору та норми чинного законодавства. Щодо доводів відповідача з приводу нечинності рішень Регулятора, суд враховує наступне. Положеннями статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газотранспортної системи це суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників). За приписами ч.2 ст.37 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газорозподільної системи провадить діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, що видається Регулятором. Відповідно до Закону України «Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг» - НКРЕКП є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Відповідно до п.3 ч.1 ст.17 ЗУ «Про НКРЕКП», для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор розробляє та затверджує нормативно-правові акти та ініціює внесення змін до нього. Регулятор здійснює державне регулювання, у тому числі, шляхом нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом (п. 1 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг»). Рішення Регулятора оформлюються постановами, крім рішень щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення контролю, які оформлюються розпорядженнями (ч. 5 ст. 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг»). У силу ч. 7 ст. 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», рішення Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів, та рішення з питань встановлення тарифів на товари (послуги) суб`єктів природних монополій, цін (тарифів) для населення (якщо відповідні повноваження щодо встановлення цін (тарифів) надані спеціальними законами) набирають чинності з дня, наступного за днем їх оприлюднення на офіційному вебсайті Регулятора, якщо більш пізній строк набрання чинності не встановлено самим рішенням, але не раніше дня оприлюднення рішення. Регулятор оприлюднює свої рішення не пізніше п`яти робочих днів з дня їх прийняття. Інші рішення Регулятора набирають чинності з дня їх прийняття, якщо рішенням не встановлено більш пізній строк набрання чинності, та доводяться до відома осіб, на яких поширюється їх дія, у порядку, встановленому Регулятором. Порядок підготовки рішень Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів визначено положеннями ст. 15 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», якими визначено, що підготовка проектів рішень Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів відповідно до Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», здійснюється у порядку, визначеному цим Законом. Кожен проект рішення Регулятора, що має ознаки регуляторного акта, разом з матеріалами, що обґрунтовують необхідність прийняття такого рішення, та аналізом його впливу оприлюднюються на офіційному вебсайті Регулятора з метою одержання зауважень і пропозицій від інших органів державної влади, фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань та інших заінтересованих осіб. Зауваження і пропозиції до проектів рішень, одержані протягом встановленого строку, оприлюднюються шляхом розміщення на офіційному вебсайті Регулятора та підлягають обов`язковому розгляду Регулятором за участі фізичних, юридичних осіб, їх об`єднань, органів місцевого самоврядування та інших заінтересованих осіб, які надали такі зауваження та пропозиції, у порядку, затвердженому Регулятором. У разі внесення до проекту рішення суттєвих змін Регулятор може повторно провести процедуру оприлюднення проекту рішення, збору і розгляду зауважень та пропозицій до нього. Зауваження і пропозиції до проектів рішень Регулятора та інформація про результати їх розгляду Регулятором з обґрунтуванням прийняття або відхилення оприлюднюються на офіційному веб-сайті Регулятора не пізніш як за три робочих дні до прийняття Регулятором рішення. Зазначені матеріали повинні залишатися у публічному доступі протягом одного року з дня прийняття відповідного рішення Регулятора. Так, частиною шостою статті 14 Закону про НКРЕКП передбачено, що рішення Регулятора не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України. Відсутність державної реєстрації рішень Регулятора не є підставою для відмови суду у прийнятті заяви про їх оскарження. Тобто, законодавцем прямо передбачено відсутність необхідності державної реєстрації Міністерством юстиції України рішень НКРЕКП, що повністю нівелює посилання відповідача на Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, затверджене постановою КМУ від 28.12.1992 №731та Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затверджене указом Президента України від 10.09.2014 № 715/2014, оскільки як було зазначено вище, Закон має вищу юридичну силу. Відповідно до п.4 ч.2 ст. 3 ЗУ «Про НКРЕКП», НКРЕКП здійснює виконання покладених на неї функцій, зокрема, шляхом здійснення державного контролю та застосування заходів впливу. Згідно п.5 ч.1 ст. 17 ЗУ «Про НКРЕКП», контролює виконання операторами систем передачі та розподілу, операторами газотранспортної та газорозподільних систем, іншими суб`єктами ринків електричної енергії і природного газу, а у відповідних випадках - власниками систем їхніх зобов`язань відповідно до закону. При цьому, у відповідності до ч.9 ст. 14 ЗУ «Про НКРЕКП», рішення Регулятора є обов`язковими до виконання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг. Приватне акціонерне товариство «Гадячгаз» здійснює господарську діяльність та має ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території, визначеної постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 15.06.2017 р. № 775 «Про видачу ліцензії на розподіл природного газу ПрАТ «Гадячгаз», з урахуванням змін внесених постановою НКРЕКП від 16.12.2020 р. №2510. Таким чином, ПрАТ «Гадячгаз» та Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг здійснюють свою діяльність в межах, визначених нормативно\~правовими актами. Відповідні рішення Регулятора про встановлення тарифів в судовому порядку не оскаржені та не скасовані, положення пункту 6 статті 14 Закону України «Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» у визначеному законом порядку неконституційними не визнано. З приводу посилання відповідача на рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 5-р/2019 слід зазначити, що висновки Конституційного Суду України були враховані Верховною Радою України, у зв`язку з чим, було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення конституційних принципів у сферах енергетики та комунальних послуг» від 19 грудня 2019 року № 394-ІХ. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц: «Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору про надання житлово - комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Щодо доводів відповідача про те, що під час дії воєнного стану постачальнику природного газу забороняється подавати судові позови, проводити стягнення у примусовому порядку, вчиняти заходи з припинення газопостачання у зв`язку з наявністю заборгованості відповідно до Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» суд враховує наступне. Абзацом п`ятим частини другої статті 1 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» передбачено, що протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, у якому воєнний стан буде припинений або скасований, постачальнику природного газу забороняється здійснювати будь-які дії щодо примусу побутового споживача до оплати заборгованості (у тому числі включати заборгованість у рахунок на оплату, подавати судові позови, проводити стягнення заборгованості у примусовому порядку, вчиняти заходи з припинення газопостачання у зв`язку з наявністю заборгованості тощо), яка урегульовується відповідно до абзацу другого частини третьої статті 2 цього Закону. Абзацом другим частини третьої статті 2 вказаного Закону визначено, що постачальникам природного газу компенсується заборгованість побутових споживачів, яка урегульовується згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу». Відповідно до статті 2 зазначеного Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання видів заборгованості (грошових зобов`язань), визначених у статті 1 цього Закону, суб`єктів ринку природного газу, які включені до Реєстру. Статтею 1 цього Закону визначений чіткий перелік заборгованості (грошових зобов`язань) суб`єктів ринку природного газу, що підлягає (підлягають ) урегулюванню відповідно до цього Закону, серед яких єдиною заборгованістю, що стосується побутових споживачів, є безнадійна та сумнівна дебіторська заборгованість, що обліковується у постачальників природного газу станом на розрахункову дату, у тому числі заборгованість у розмірі вартості обсягів приведення обсягів споживання до стандартних умов та вартості обсягів, які виникли у зв`язку з визнанням судом незаконними та не-чинними актів Кабінету Міністрів України про затвердження норм споживання природного газу населенням без лічильників у період з 01 жовтня 2014 року до розрахункової дати, не сплачена станом на розрахункову дату. Аналізуючи вищевказані норми законодавства, суд дійшов висновку, що чинне законодавство установлює особливі передумови застосування положень Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування», а його дія у даному випадку на виниклі між сторонами у цій справі правовідносини не поширюється, тому доводи відповідача є необґрунтованими. Інші доводи та міркування відповідача щодо незаконного утворення НКРЕКП, самовільного користування ПрАТ «Гадячгаз» газовими мережами у м. Гадяч не є предметом даного позову, тому не можуть братися судом до уваги та не можуть оцінюватись судом в межах розгляду вказаної справи. Згідно ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також, згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом стягнення коштів за отримані [PERSON] послуги, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн, тому на користь позивача слід стягти з відповідача понесені ним судові витрати.

Outcome: approved