Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

У січні 2025 року заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з квітня 2011 року до дня його смерті, [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] . Його смерть зареєстрована 02.05.2024 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах в місті Дніпрі, актовий запис №1364, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке складається з грошових вкладів в АТ КБ «Приватбанк» та в AT «Державний ощадний банк України». [PERSON] не залишив розпорядження щодо вкладів, передбаченого ст. 1228 ЦК України та заповіту на випадок своєї смерті, тому відповідно до ч.2 ст. 1223 цього кодексу спадкування здійснюється за законом. 08.05.2024 року заявник як спадкоємець четвертої черги за законом подала приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Антоновій Тетяні Євгеніївні заяву про прийняття спадщини. 08.05.2024 р. у спадковому реєстрі приватним нотаріусом Антоновою Т.Є. була зареєстрована спадкова справа за № 72407024 (номер у нотаріуса - 16/2024). 02.11.2024 року сплив строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , визначений ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Впродовж шести місяців з часу відкриття спадщини ніхто із спадкоємців попередніх черг спадщину не прийняв. Тому [PERSON] , одержала право на спадкування за законом, як спадкоємець четвертої черги, який прийняв спадщину. 18 листопада 2024 року заявниця звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилося після смерті [PERSON] . Приватним нотаріусом Антоновою Т.Є. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із неподанням доказів родинних відносин між нею та спадкодавцем. [PERSON] та [PERSON] з квітня 2011 року спільно проживали однією сім`єю в належному заявниці житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] був зареєстрований за місцем проходження військової служби в [NUMBER] військовому представництві Міністерства оборони України [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 10.06.2024 р. № 6. З ними проживали її син, [PERSON] , 1988 року народження, та її батько, [PERSON] , 1926 року народження, який помер у 2019 році. На початку березня 2024 року [PERSON] став скаржитися на біль у спині та біль у ногах, йому стало важко та боляче пересуватись. 22 березня 2024 р. лікар - онколог поставив діагноз: новоутворення невизначеного, невідомого характеру в печінці, в кістках, легені, больовий інтоксикаційний синдром. 25.03.2024 р. при повторному МРТ було виявлено ще новоутворення в жовчному міхурі та жовчних протоках. 27.03.2024 р. [PERSON] госпіталізували до Дніпровського обласного клінічного онкологічного диспансеру, де він проходив лікування. 03.04.2024 р. його виписали з лікарні, з направленням на госпіталізацію до онко-хірургічного відділення, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 1954, (додаток 67). 05.04.2024 р. госпіталізацію було перенесено на 08.04.2024 р. Стан здоров`я [PERSON] 08.04.2024 р. погіршився. Він ледь пересувався. Лікарі зібрали консиліум та направили [PERSON] на одноразову променеву хіміотерапію для полегшення болю, після цього, внаслідок дуже тяжкого стану його направили додому, на подальше спостереження сімейним лікарем. Заявниця завжди супроводжувала [PERSON] при обстежені, йому було важко ходити та підніматися зі стільця без сторонньої допомоги. [INFO] [PERSON] помер. Його смерть зафіксовано за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується накладною ритуальної служби «Едем» у якій я замовляла ритуальні товари для поховання та ритуальні послуги. Причиною його смерті є ракова інтоксикація. Заявниця організувала прощання [PERSON] з родичами, друзями і співробітниками в ритуальному залі прощання та організувала поховання [PERSON] на Краснопільському кладовищі. Як члену сім`ї [PERSON] їй виданий Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 0044822691. Всі документи та банківські картки [PERSON] були довірені їй як члену сім`ї померлого. В судовому засіданні заявник підтримала подану заяву та просила її задовольнити. Представник Територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Антонова Тетяна Євгеніївна в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку частини 11 статі 128 ЦПК України. Вислухавши заявника, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02 травня 2024 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 1364, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с.12). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 76885592 відкрито спадкову справу №72407024, спадкодавець [PERSON] . Із метою оформлення своїх спадкових прав після смерті [PERSON] заявниця звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Антонової Т.Є. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Антонової Т.Є. від 18.11.2024 року відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні документи, які підтверджують факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.32). Відповідно до матеріалів спадкової справи 16/2024, заведеної після смерті [PERSON] , із заявами про прийняття спадщини ніхто, окрім [PERSON] , не звертався. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно ст. 1264 ЦК України та п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. У пункті 6 рішення від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Як зазначено в ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість встановлення в судовому порядку факту проживання однією сім`єю не менш як 5 років до відкриття спадщини. В судовому засіданні було заслухано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , саме з травня 2011 року. Суд вважає, що у ході судового розгляду знайшов своє підтвердження факт постійного проживання факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , з травня 2011 року до дня його смерті, [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, заява [PERSON] про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухвалені судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial