Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання в порядку спадкування права на земельну частку (пай) в КСП «Полісся» с. Андріївка Прилуцького (колишнього Ічнянського) району Чернігівської області, площею 2,05 га в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості) згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0091531, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 22.08.1996 року за № 375, виданого на ім`я [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину після якої прийняла її дочка [PERSON] , але не встигла її оформити та померла [INFO] . Як спадкоємець за законом своєчасно прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , але не може її належним чином оформити, оскільки втрачений оригінал правовстановлюючого документа на земельну частку (пай), який би підтверджував належність померлій даного спадкового майна. Просить визнати за нею право на вищевказану земельну частку (пай) в порядку спадкування. В судове засідання позивач не з`явився, вказавши в позовній заяві про розгляд справи без його участі. Представник відповідача Ічнянської міської ради Прилуцького району Чернігівської області в судове засідання не з`явилася, але надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі за наявними в матеріалах справи документами. Проти позовних вимог не заперечує (а.с. 31). Представник Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 45). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] померла баба по лінії матері позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 4), копією свідоцтва про народження позивача [PERSON] , згідно якого матір`ю останнього є [PERSON] (а.с. 9); копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження [PERSON] № 00048060613 від 20.11.2024 року, відповідно до якого матір`ю останньої є [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Нормами ст. 524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. За правилами ст.ст. 548,549 ЦК УРСР в редакції 1963 року для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст.ст. 529,530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Згідно пункту 113 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5, яка була чинна до 03 березня 2004 року, а також відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 715/2172/17 та постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: - довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. Згідно копії довідки Дорогинського старостинського округу Ічнянської міської ради Прилуцького району Чернігівської області від 08.11.2024 року № 02-13/125/6, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , була зареєстрована на день смерті в [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті та протягом шести місяців з дня смерті була зареєстрована дочка - [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Отже, [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , оскільки на день смерті останньої була зареєстрована разом з нею за однією адресою, таким чином вступивши в управління та володіння спадковим майном (а.с. 7). [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5), копією свідоцтва про народження [PERSON] (а.с. 9). Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 у п.п. 10, 11 визначено, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим, правовстановлюючим. документом. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до роз`яснень, наданих у абзаці 15 пункту 3.5. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай), порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Як зазначає в позовній заяві [PERSON] , після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай) в КСП «Полісся» с. Андріївка Прилуцького (колишнього Ічнянського) району Чернігівської області, площею 2,05 га в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі (на місцевості) згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0091531, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 22.08.1996 року за № 375, спадщину після якої прийняла його мати [PERSON] , яка не встигла її оформити та померла [INFO] . Право на вищевказану земельну частку (пай) позивач в позасудовому порядку оформити не може, оскільки втрачено оригінал правовстановлюючого документа на земельну частку (пай). Як видно з повідомлення ГУ Держгеокадстру у Чернігівській області від 29.05.2025 року № 0.5-6801/2-24, дані про [PERSON] в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Полісся» село Андріївка Ічнянського району Чернігівської області відсутні. Проте, [PERSON] згідно рішення Ічнянської районної державної адміністрації від 31.07.1996 № 177 отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0091531 по КСП «Полісся» с. Андріївка Ічнянського району Чернігівської області, про що 22.08.1996 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) зроблено запис № 375. Розмір земельної частки (паю) 2,05 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки (паю) в натурі (на місцевості). Державний акт на право власності на земельну ділянку взамін вищезазначеного сертифіката [PERSON] не отримувала (а.с. 6). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.ч.1,2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Сторонам, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази. На позивача покладений обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїм вимог, що передбаченого статтями 12,13 ЦПК України, за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 78 - 80 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, як видно з повідомлення ГУ Держгеокадстру у Чернігівській області від 29.05.2025 року № 0.5-6801/2-24, сертифікат на право на земельну частку (пай) отримала [PERSON] , тоді як дані про [PERSON] в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Полісся» село Андріївка Ічнянського району Чернігівської області відсутні, а позивачем не надано належних доказів щодо належності сертифікату на право на земельну частку (пай) спадкодавиці [PERSON] , а тому суд, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за відсутністю належних доказів, які б дали змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Outcome: dismissed