Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-03 00:00:00

І. Описова частина Короткий виклад позиції позивача та відповідача Черкаська міська рада звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно утримуваних грошових коштів за фактичне користування земельними ділянками комунальної власності без оформлених правовстановлюючих документів. Позивач зазначив, що відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», є власником земельних ділянок у місті Черкаси з кадастровими номерами 7110136700:04:001:0146 площею 0,0107 га та 7110136700:04:001:0156 площею 0,0207 га. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав, [PERSON] з 29.07.2022 є власником нежитлових приміщень загальною площами 94,7 кв.м. та 93,5 кв.м за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] , що розташовані на зазначених земельних ділянках. Земельні ділянки зареєстровані з цільовим призначенням: 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств. Незважаючи на набуття у власність зазначеного нерухомого майна, відповідач не сплачував орендну плату, продовжуючи фактично користуватися зазначеними земельними ділянками. Позивач зазначив, що відповідно до витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, з урахуванням коефіцієнтів індексації, розрахунок розміру безпідставно утримуваних грошових коштів за період з 29.07.2022 до 12.03.2025 становить 19\~449,04 грн. Така сума обґрунтована розміром нормативної грошової оцінки відповідних земельних ділянок, затвердженої Черкаською міською радою, та ставкою орендної плати, яка для земель з КВЦПЗ 11.02 становить 3\~% від їх нормативно-грошової оцінки. Посилаючись на положення ст. 1212 ЦК України, позивач вказав, що відповідач без достатньої правової підстави за рахунок територіальної громади м. Черкаси зберіг у себе кошти, які мав би сплачувати як орендну плату за використання землі, а отже, зобов`язаний їх повернути. Позивач також вказав на відповідну правову позицію Верховного Суду щодо обов`язку повернення безпідставно утриманих коштів у справах про фактичне користування земельними ділянками без оформленого речового права. У зв`язку з викладеним, Черкаська міська рада просить суд стягнути з [PERSON] на користь бюджету міста Черкаси 19 449,04 грн безпідставно утримуваних коштів, а також витрати зі сплати судового збору. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог, вказавши на відсутність підстав для покладення на нього обов`язку сплати коштів за фактичне користування земельними ділянками, оскільки належним користувачем спірних ділянок із кадастровими номерами 7110136700:04:001:0146 (площа 0,0107 га) та 7110136700:04:001:0156 (площа 0,0207 га) залишається ТОВ «АГРОПРОММЕХАНІЗАЦІЯ» відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії ЧР 004-201 від 12.05.1998. Відповідач посилається на норми законодавства, зокрема п. 5 ст. 116, ч. 13 ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент набуття ним права власності на об`єкти нерухомості), відповідно до яких припинення права постійного користування земельною ділянкою можливе лише після відповідного рішення органу місцевого самоврядування, за умови подання особою, яка набула нерухомість, клопотання про передачу їй ділянки у власність або оренду. Як зазначає відповідач, 12.08.2022 було подано клопотання про передачу спірних земельних ділянок у оренду, яке залишено без розгляду. Черкаський окружний адміністративний суд рішенням від 10.04.2023 у справі № 580/5916/22 визнав протиправною бездіяльність Черкаської міської ради щодо неприйняття рішення за результатами розгляду вказаного клопотання та зобов`язав його розглянути. Станом на день подання відзиву, рішення адміністративного суду органом місцевого самоврядування не виконано. Таким чином, відсутні рішення про припинення права постійного користування землею ТОВ «АГРОПРОММЕХАНІЗАЦІЯ», і спірні ділянки залишаються у користуванні зазначеної юридичної особи. З урахуванням цього відповідач не є фактичним або юридичним користувачем зазначених земельних ділянок. Крім того, відповідач вказав, що з огляду на чинність державного акта на постійне користування та відсутність оформленого речового права у нього самого, не можна застосовувати положення ст. 1212 ЦК України щодо безпідставного збереження майна, оскільки земельні ділянки мають визначений правовий режим та перебувають у договірних податкових відносинах із ТОВ «АГРОПРОММЕХАНІЗАЦІЯ». Це підтверджується також листом Головного управління ДПС у Черкаській області, в якому зазначено, що саме ТОВ є платником плати за землю щодо спірних ділянок. На думку відповідача, позов ґрунтується на помилковому припущенні щодо виникнення у нього зобов`язань з оплати за землю внаслідок придбання нерухомості, що розташована на земельних ділянках з чинним правом постійного користування в іншої особи. З огляду на це, відповідач вважає, що правовідносини, на які посилається позивач, не мають ознак кондиційних, а належать до сфери публічно-правового регулювання. Право на подання відповіді на відзив позивач не скористався. Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні рішення Черкаська міська рада 14.04.2025 звернулася до Соснівського районного суду м.\~Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно утримуваних грошових коштів. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Відповідачем 15.05.2025 подано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовної заяви. Судове засідання, призначене на 19.05.2025, відкладено за клопотанням відповідача. В судовому засіданні 01.07.2025 представник позивача Слинько М.Г. підтримав позовні вимоги, наголосив на доводах, викладених у позовній заяві. Відповідач проти задоволення позову не заперечував. Повне судове рішення складено з урахуванням положень ч. 6 ст. 259 ЦПК України 04.07.2025. ІІ. Мотивувальна частина рішення Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, оцінка суду Згідно з матеріалами справи, [PERSON] є власником нежитлових приміщень загальною площею 94,7 кв.м та 93,5 кв.м, розташованих за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Набуття права власності на зазначене майно відбулося 29.07.2022 на підставі договорів купівлі-продажу. Зазначені приміщення розташовані на двох земельних ділянках з кадастровими номерами: 7110136700:04:001:0146 площею 0,0107 га; 7110136700:04:001:0156 площею 0,0207\~га. Відповідно до витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки їх цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних засобів, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком. Власником земельних ділянок є Черкаська міська рада. Відомості про оренду та суборенду відсутні. Позивач стверджує, а відповідач не заперечує, що Черкаською міською радою договір оренди вказаних земельних ділянок з [PERSON] не укладався. Відповідно до наданих суду розрахунків Черкаської міської ради загальний розмір безпідставно збережених коштів [PERSON] та недоотриманих місцевим бюджетом доходів за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 7110136700:04:001:0156 за період з 29.07.2022 (дата набуття права власності на нерухоме майно) до 12.03.2025 становить 12\~821,50 грн, земельною ділянкою з кадастровим номером 7110136700:04:001:0146 6\~627,54\~грн. Загальна сума заборгованості за користування земельними ділянками становить 19\~449,04\~грн. У ч. 1 ст. 79 ЗК України передбачено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Отже, нотаріус, посвідчуючи вказані вище договори купівлі-продажу від 29.07.2022, здійснив державну реєстрацію прав власності [PERSON] на нежитлові приміщення площами 94,7 кв.м та 93,5 кв.м, розташованих за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 141 ЗК України після набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, право користування земельною ділянкою припиняється. Набувши у власність нерухоме майно відповідач не набув права постійного користування земельною ділянкою, на якій розташовано об`єкти нерухомості, оскільки не відноситься до суб`єктів, які мають таке право відповідно до ст. 92 ЗК України. Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтею 80 ЗК України визначено, що суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. За змістом ст. 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб. Згідно зі ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Згідно з пунктом «в» ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Частиною 1 ст. 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату. У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. При цьому орендна плата справляється у грошовій формі. У п. 289.1 ст. 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, і не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки (п.\~288.5 ст.\~288 ПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, а також застосування передбачених законом способів захисту прав. Частинами 1 та 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, у випадку використання земельної ділянки комунальної власності без оформлення договору оренди, власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію розміру неотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою в порядку, визначеному ст. 1212 ЦК України. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (ст. 1212-1214 ЦК України). Зазначений правовий висновок відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постановах: від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), від 04.12.2019 у справі №\~917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) та висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 02.06.2021 у справі № 201/2956/19 (провадження № 61-2105св20). У спорах про стягнення грошових коштів за користування земельною ділянкою до моменту оформлення особою права користування такою земельною ділянкою власник має право на отримання безпідставно збережених грошових коштів у порядку ст. 1212 ЦК\~України. Тобто в такому разі суд виходить з того, що фактичний користувач земельної ділянки без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе грошові кошти, які мав заплатити за користування нею, отже, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №\~629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі № 925/230/17). Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягає ст. 1212 ЦК України. Стосовно визначення розміру безпідставно збережених коштів суд зазначає наступне. Обґрунтовуючи заявлену суму недоотриманої орендної плати, позивач зазначав про те, що уповноважені особи Черкаської міської ради при здійсненні розрахунків керувалися, в першу чергу, Порядком нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженим наказом Мінагрополітики від 25.11.2016 № 489 «Про затвердження Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів», рішенням Черкаської міської ради від 13.05.2010 № 5-656 «Про затвердження показників грошової оцінки земель м. Черкаси», від 13.05.2010 № 5-657 «Про плату за оренду землі», від 27.06.2019 № 2-4690 «Про затвердження Положень та ставок місцевих податків і зборів на території міста Черкаси», від 24.12.2024 № 70-3 «Про бюджет Черкаської міської територіальної громади на 2025 рік». Наданий позивачем розрахунок неотриманого доходу підтверджується належними і допустимими доказами та належним чином обґрунтований. Разом із тим матеріали справи не містять належних та допустимих доказів спростування відповідачем наданого позивачем розрахунку недоотриманого доходу. У постанові від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц Велика Палата Верховного Суду виклала правовий висновок про те, що «до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України». Як зазначено у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду за змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Суд також бере до уваги, що відповідачем не надано доказів про сплату ним чи ТОВ «АГРОПРОММЕХАНІЗАЦІЯ» земельного податку, пов`язаного з користуванням указаними вище земельними ділянками. Висновки Оцінивши у сукупності зібрані у справі докази відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд приходить до таких висновків. Відповідач [PERSON] з 29.07.2022 є власником об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельних ділянках комунальної власності. Водночас належних правовстановлюючих документів на землю, зокрема договору оренди, з Черкаською міською радою не укладено. Отже, у зв`язку з використанням земельної ділянки комунальної власності без оформлення договору оренди, власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування) може захистити своє право на компенсацію розміру неотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою в порядку, визначеному ст. 1212 ЦК України. Фактичне користування землею новим власником нерухомості за відсутності укладеного договору оренди створює кондикційні правовідносини між ним і власником землі територіальною громадою. Розрахунок суми безпідставно утриманих коштів у розмірі 19 449,04 грн є обґрунтованим, підтверджений належними письмовими доказами та не спростований відповідачем. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позов Черкаської міської ради є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 3\~028 грн підтверджується платіжною інструкцією від 11.04.2025 № 146. Згідно із копією посвідчення серії [NUMBER] , виданого Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради слідує, що [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи. Пунктом 9 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп. За ч. 6\~ст. 141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору (див. постанови Верховного Суду України №\~6-152цс17 від 01.03.2017, № 6-1065цс17 від 16.08.2017, Верховного Суду від 06.09.2023 у справі № 707/2717/21). Ураховуючи, що відповідач відноситься до категорії осіб, які звільнені від сплати судового збору, суд вважає за необхідне компенсувати позивачу за рахунок держави, в порядку передбаченому Кабінетом Міністрів України, витрати зі сплати судового збору в сумі 3\~028,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved