Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-03 00:00:00

01.05.2025 до Камінь-Каширського районного суду Волинської області надійшла позовна заява ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] , у якій позивач просить стягнути з відповідачки на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 177917 від 15.02.2021 в сумі 10440 грн та судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 року до договору факторингу № 01-18/02/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] 15.02.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 177917 про надання фінансового кредиту. Підписуючи договір відповідачка підтвердила, що вона ознайомилася з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Сума виданого кредиту становить 2000 грн, дата надання кредиту 15.02.2021, строк кредиту 30 днів, валюта кредиту UAH, стандартна процентна ставка - 2 % в день або 730 % річних. Станом на 13.01.2025 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 10440 грн, яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2000 грн та простроченої заборгованості за процентами в розмірі 8440 грн. Позивачем на адресу відповідачки була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості за зазначеним кредитним договором, проте станом на дату подачі позову вимога була залишена відповідачкою без виконання. Ухвалою судді від 06.05.2024 заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності та відзиву на позов не подали. Враховуючи норми ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до повного задоволення. Щодо укладення договору: Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Судом встановлено, що 15 лютого 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 177917, який підписаний відповідачкою шляхом використання електронного підпису, тобто у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 15-17). Згідно із п. 1.1. вказаного договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 2000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до пунктів 1.2. - 1.4. договору кредит надається строком на 30 днів, тобто до 16.03.2021. Строк дії договору 30 днів. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Згідно з п. 4.3 договору у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2 цього договору та/або в додатку(ах) до цього договору, клієнт зобов`язаний виплатити товариству пеню в розмірі 5 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання умов цього договору, починаючи з першого дня прострочення. При цьому пеня нараховується до дня повного погашення заборгованості за договором включно, але в будь-якому випадку не більше 100 (ста) календарних днів. Таким чином, в укладеному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розмір і тип процентної ставки, про що свідчить підписання договору відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором AV8862, який був відправлений їй 15.02.2021 на номер телефону [NUMBER] , що вбачається з довідки про ідентифікацію ТОВ «ЗАЙМЕР» (а.с. 11). Цей кредитний договір є дійсним, у судовому порядку не оскаржувався. Відповідно до умов зазначеного договору товариство надало [PERSON] кредит шляхом зарахування 15.02.2021 року на її платіжну картку зазначену у кредитному договорі суму коштів 2000 грн, що вбачається з підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПРОФІТГІД» (а.с. 27). Щодо переходу права вимоги: Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. 28 жовтня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» (клієнт) та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (фактор) укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників (а.с. 18-21). Згідно з п. 2 зазначеного договору факторингу під правом вимоги розуміється право грошової вимоги клієнта до боржників, строк платежу за якою настав (наявна вимога) та право грошової вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимоги) щодо погашення заборгованості, яка виникла та виникне на підставі укладених боржниками кредитних договорів та підтверджується документацією. Надана копія договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта - ТОВ «ЗАЙМЕР» до фактора - ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ». На виконання п. 7.1 зазначеного договору факторингу позивач сплатив ТОВ «ЗАЙМЕР» 1444834,08 грн за відступлення прав грошової вимоги, що вбачається з платіжних доручень № 1653 від 02.11.2021 (а.с. 25), № 1672 від 23.11.2021 (а.с. 25 зворот) та № 432 від 02.11.2021 (а.с. 26). Відповідно до копії витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» отримало право вимоги до [PERSON] за договором № 177917 від 15.02.2021 року на загальну суму 10440 грн, з яких 2000 грн залишок по тілу кредиту та 8440 грн залишок по відсотках (а.с. 10). Суд вважає, що копії договору факторингу, платіжних доручень та витягу з реєстру боржників є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Щодо розміру зобов`язання: Як вбачається з виписки з особового рахунку за кредитним договором № 177917, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за кредитним договором № 177917 від 15.02.2021 станом на 13.01.2025 складає 10440 грн, з яких 2000 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту та 8440 грн прострочена заборгованість за процентами (а.с. 9). Суд здійснив власний розрахунок згідно з умовами договору про надання фінансового кредиту № 177917 від 15.02.2021: 2000 грн заборгованість за сумою кредиту; 1200 грн - відсоток за користування кредитом за фіксованою процентною ставкою 2% за 30 днів, згідно з розділом 1. Договору; 10000 грн - пеня у розмірі 5% від суми несвоєчасного виконання за кожен день, але не більше 100 днів, згідно з п. 4.3 Договору. Загальна сума зобов`язання - 13200 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Суд вважає розмір зобов`язання, заявлений у позовних вимогах, обґрунтованим належним розрахунком. Відповідач, не подавши відзиву, не надав власного розрахунку зобов`язання. Вимога позивача від 13.01.2025 про дострокове погашення заборгованості за зазначеним кредитним договором (а.с. 8), залишена відповідачкою без виконання. Таким чином, відповідачка не виконала свого обов`язку та не повернула надані кошти в строк, передбачений договором № 177917 від 15.02.2021. За змістом статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. На момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернув. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). З огляду на викладене, оскільки сума заборгованості відповідача по кредитному договору підтверджена належно проведеним розрахунком, тому саме такий її розмір слід стягнути на корить позивача. Щодо розподілу судових витрат: Позивач ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» у позовній заяві зазначив, що орієнтований розмір судових витрат понесених ним на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді складає 12922,40 грн. Просив суд стягнути з відповідачки на свою користь судовий збір. Крім того, представник позивача 03.06.2025 подав до суду заяву, де просив стягнути з відповідачки витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог Суд, задовольняючи позов, стягує з відповідачки на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до пунктів 1 та 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правової допомоги позивач надав копії договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 року укладеним між ним та адвокатом Пархомчуком С.В. (а.с. 12-13), додаткової угоди № 1 від 27.12.2024 до договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 (а.с. 14), та акту про отримання правової допомоги від 03.06.2025 (а.с. 47), згідно з яким вартість послуг з надання правової допомоги становить 10500 гривень. З платіжної інструкції № 39145 від 03.06.2025 (а.с. 51) та рахунку № 03.06.2025-24 від 03.06.2025 (а.с. 53) вбачається, що позивачем було сплачено [PERSON] 10500 грн за правничу допомогу згідно з договором про надання правової допомоги від 29.12.2023. Згідно з висновком зробленим у постанові Верховного суду 13 березня 2025 року у справі № 275/150/22, принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Представник відповідачки [PERSON] не подав заперечень щодо розміру вмтрат на правничу допомогу, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України суд, задовольняючи позов, стягує з відповідачки на користь позивача понесені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 10500 грн.

Outcome: approved