Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Херсонського міського суду Херсонської області з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача Міського комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарство» (далі відповідач або МКП «ВУВКГ м.Херсона») заподіяну їй майнову шкоду в розмірі 1\~657\~668,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 1\~000\~000,00 грн. Зазначила, що їй належить житловий будинок [ADDRESS] . Постачальником комунальних послуг з водопостачання та водовідведення є МКП «ВУВКГ м.Херсона». 27.10.2021 р. за адресою її домоволодіння трапилася аварія, обумовлена проривом труби на міській мережі магістрального водогону діаметром 400 мм, внаслідок чого відбулося осідання ґрунту під фундаментом будинку у зв`язку з чим будинок став непридатним для проживання. Труба знаходиться на балансі МКП «ВУВК м.Херсона». Вказує, що відповідач в порушення ч.2 ст. 8 Закону України «Про комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведенню № 630 від 21.07.2005р., Правил технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення населених пунктів України, затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 05.07.1995 р. № 30 належним чином не виконував, внаслідок чого завдав шкоди її майну (несвоєчасний ремонт та неналежне утримання). Розмір заподіяної шкоди визначений висновком експерта. Моральна шкода полягає в тому, що внаслідок прориву труби було пошкоджене їх майно, що завдало їй душевних страждань, оскільки вона не може користуватися належним їй майном. Враховуючи тривалість порушення її прав оцінює шкоду у один мільйон гривен. Судові витрати щодо сплати судового збору складають 13\~420,00 грн. Відповідачем позовні вимоги не визнані та висловлено наступну позицію. Вважає, що прорив центрального вуличного водопроводу і, як наслідок, пошкодження будинку сталися через навмисні, протиправні дії самої позивачки, зловживання нею своїм правом власності, порушенні санітарно-захисних меж водопровідних мереж, оскільки нею самовільно захоплено земельну ділянку та розширено прилеглу до будинку територію (подвір`я), та самостійно збудовано капітальний бетонний паркан із облаштуванням бетонних стовпчиків, що призвело до порушень містобудівних умов у вигляді відступу від встановлених «червоних ліній», паркан зведено майже впритул до проїзної частини [ADDRESS] та безпосередньо над централізованим вулично-квартальним водопроводом діаметром 400мм. Факт порушення містобудівних вимог та будівництво споруди безпосередньо над трубопроводом підтверджується зробленою топографічною зйомкою від 06.12.2023, фотозображеннями житлового будинку [ADDRESS] із зображенням розташування паркану відносно лінії житлової забудови, які зроблені в серпні 2023р. Фактично, зведення капітального паркану безпосередньо на трубопроводі централізованого водопостачання, створює перешкоди у належному технічному утриманні та ремонті водомережі, а також ускладнює доступ до трубопроводу для проведення необхідних робіт. Під час проведення аварійних робіт, працівники відповідача були змушені здійснювати підкоп під паркан, з метою доступу до пошкодженої ділянки. Вважає, що [PERSON] збільшуючи самовільно розмір прибудинкової території, споруджуючи паркан із виходом за червоні лінії, навмисно порушувала норми законодавства, що само по собі є неправомірним та має негативні наслідки для того, хто вчиняє такі порушення. Провадження по справі відкрите 06.11.2023 р., вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання. 09.01.2024 р. від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого [PERSON] самовільно захопила 7 кв.м земельної ділянки та звела паркан без погодження на мережі водопроводу централізованого водопостачання та водовідведення. Оскільки паркан побудований на «червоній лінії», а водопровід є підземним, виявити ознаки прориву труби є неможливим. Належним доказом не може бути причинно-наслідкового зв`язку між аварією та діями відповідача акт складений поліцейським, оскільки поліцейський не наділений повноваженнями встановлювати причину пошкоджень та дату їх настання. Висновок експерта є неповним та недостовірним, оскільки не враховано результати первинного експертного дослідження та дійсну картину подій. Щодо моральної шкоди, то позивачка взагалі не проживала у будинку як на час події і через деякий час після, що підтверджено наданим стороною позивача актом. 09.01.2024 р. від представника позивачки надійшла відповідь на відзив, в якій просив відзив повернути відповідачу без розгляду через пропущення строку на його подання через його невідповідність вимогам ст. 178 ЦПК України. Вказав, що стороною відповідача не надано жодного доказу щодо обслуговування та ремонту трубопроводу до настання події. Лист, припис, акт обстеження здійснені після настання події та не є належними доказами. 19.01.2024 р. надійшли заперечення відповідача проти відповіді на відзив, в яких зазначає про відсутній причинний зв`язок між діями та наслідками, звернута увага на неналежність та недопустимість доказів акту № 1 від 27.01.2021 р. та висновку експерта № 8 від 10.05.2023р. та те, що моральна шкода є похідною від задоволення основної вимоги. 23.01.2024 р. надійшли зауваження на заперечення проти відповіді на відзив від представника позивачки, відповідно до яких просить повернути без розгляду відзив та відповідь на відзив через їх невідповідність вимогам та закінчення встановленого судом строку на подання вказаних документів. 05.03.2024 р. від представника відповідача надійшло клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи. 07.03.2024 р. представником позивачки подана заява про виклик свідків; 08.03.2024 р. заперечення щодо призначення експертизи оскільки питання не стосуються предмета доказування; 08.03.2024 р. клопотання про долучення доказів. 15.03.2024 р. від представника позивачки надійшли заперечення проти клопотання представника відповідача про витребування доказів, оскільки порушення містобудівельних норм не є предметом розгляду в межах цієї справи. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18 березня 2024 року судом було витребувано у Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області належним чином завірені копії технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленої 27.11.2018 року за замовленням [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер: 6510136600:01:001:2339, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30 липня 2024 року ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 18.03.2024 року про витребування доказів вирішено направити для виконання до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області втретє, встановивши строк для її виконання до 26.08.2024 року включно; роз`яснені наслідки не виконання ухвали. 01.10.2024 року та 18.10.2024 року з Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області надійшов лист про відсутність можливості виконання ухвали суду про витребування доказів, з огляду на проведення інвентаризації наявності документації із землеустрою. За результатами часткової інвентаризації наявності документації із землеустрою, що включена до Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, станом на час надання відповіді, документація із землеустрою (технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), на підставі якої присвоєно кадастровий номер 6510136600:01:001:2339 не виявлена. Ухвалою суду від 30.10.2024 р. відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення експертизи, оскільки для призначення і проведення експертизи необхідні документи, які суд витребував ухвалою від 18.03.2024 року, прийнявши усі можливі заходи для їх отримання, однак зазначені документи не виявлені та суду не надані, а за їх відсутністю проведення експертизи станом на 30.10.2024 року неможливе (відсутність вихідних даних); закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду, задоволено клопотання про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні 13.02.2025 р. представники позивачки та відповідача виступили зі вступними словами та підтримали раніше висловлені в письмових заявах по суті справи позиції, розпочато дослідження письмових доказів. В судовому засіданні 12.03.2025 р. сторона позивача відмовилася від допиту раніше заявленого свідка [PERSON] , а допит свідка [PERSON] в режимі вдеоконференція не відбувся, оскільки Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області відеоконференція не була розпочата через зайнятість заброньованого залу, тому судом було продовжено дослідження письмових доказів та доказів на електронних носіях (відео та фотофайли). В судовому засіданні 28.04.2025 р. допитаний свідок [PERSON] в режимі відеоконференції з приміщення Мукачевського міськрайонного суду Закарпатської області, закінчено дослідження доказів на електронних носіях (відео та фотофайли), в судовому засіданні оголошена перерва, запропоновано сторонам в подальшому подати заяви про закінчення розгляду справи у їх відсутність, виклавши письмово свої промови в судових дебатах, оскільки проведення відеконференції унеможливлено через недостатність залів судових засідань обладнаних для її проведення. 15.05.2025 р. представниками позивачки адвокатом Осипенко А.В. та відповідача адвокатом Юріною А.Р. подані заяви про завершення розгляду справи у їх відсутність з письмовими промовами у судових дебатах. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. [PERSON] на праві приватної власності належить жилий будинок [ADDRESS] , разом із господарчими та побутовими спорудами на земельній ділянці загальною площею 190,5 кв.м, що підтверджується дублікатом нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу будинку від 06 червня 2001 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.11.2018 (том 1 арк. справи 13-15). Відомості щодо реєстрації договору в БТІ суду не надані. З копії технічного паспорту, доданого до позовної заяви та виготовленого Херсонським бюро технічної інвентаризації 09.10.2002 р. вбачається наявність огорожі у вигляді забору №3 (суцільна цегла) та калитки №2 (металічна). Рік їх встановлення не визначений, тоді як житловий будинок А рік побудови визначений як 2001 та згідно плану та експлікації є одноповерховим (том 1 арк. справи 16-21). У відповідності до акту приймання індивідуального домоволодіння, затвердженого рішенням виконкому Комсомольської районної ради народних депутатів м. Херсона від 13.10.2000 року №121, будівництво житлового будинку [ADDRESS] було розпочате в 1999 році, завершене в 2000 році, житлова будівля має 1 поверх. В п. 5 вказаного акту зазначено, що благоустрій садиби складається з огородження та мостіння. Приймальною комісією не зазначено про відхилення від затвердженої технічної документації, наявності недоліків та дефекти будівельних робіт, а загальна оцінка будівництва задовільна. Надавачем комунальних послуг, а саме централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за адресою: [ADDRESS] є «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона», що підтверджується укладеним між сторонами по справі типовим договором з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 09.04.2021 (том 1 арк. справи 29-39). З акту № 1, складеного 27.10.2021 р. о 15-00 год. за адресою: [ADDRESS] поліцейським 1 взводу 1 роти капралом поліції Олегом Васильєвим вбачається, що внаслідок аварії на трубі водогону відбувся витік води та вода пішла по траншеї у двір Котляревського № 67, внаслідок чого відбулося просідання ґрунту під фундаментом будинку, який тріснув, двері перекосило. Представники «Херсонводоканала» підписувати акт відмовилися (том 1 арк. справи 70). Акт підписаний сусідами. 03.11.2021 р. [PERSON] звернувся до Начальника комунальної установи «Інспекція житлово-комунального господарства» Херсонської міської ради з заявою про виконання технічного обстеження конструкції будівлі та прибудинкової території на предмет деформації, якого саме домоволодіння не вказано, адресу «шапці» заяви [ADDRESS] (том 1 арк. справи 26). Цього ж дня укладено відповідний договір про надання послуг № 35 від 03.11.2021 р. (том 1 арк. справи 27-28). Жодних документів з приводу обстежень будівлі суду не надано. 26.11.2021 р. МКП «ВУВКГ м.Херсона» на звернення від 04.11.2021 р. повідомило [PERSON] про усунення аварійної ситуації на міській мережі водопроводу діаметром 400 мм в районі житлового будинку [ADDRESS] у встановлені нормативними документами термін. Повідомлено про ускладнення виконання ремонтних робіт розташуванням капітальної огорожі житлового будинку на магістральному трубопроводі, що є порушенням вимог ДБН та можливої причини пошкодження водогону є його розміщення безпосередньо на ньому бетонної капітальної огорожі (том 1 арк. справи 118). 30.11.2021 р. [PERSON] . Управлінням патрульної поліції направлений DVD-R диск з копіями 3 відеофайлів з портативних відеореєстраторів поліцейських (арк. справи 41). 07.12.2021 р. за №5115-15/Вих МКП «ВУВКГ м.Херсона» зобов`язало [PERSON] здійснити демонтаж огорожі та перенести її на передбачену нормативно-правовими актами відстань (том 1 арк. справи 119). Припис отриманий [PERSON] 14.12.2021 р. (том 1 арк. справим 120). Результати виконання припису або звернення з підстав невиконання припису в розпорядження суду не надані. За інформацією Департаменту містобудування, архітектури та земельних ресурсів ХМР за №03-34/02 від 07.08.2023: Рішень щодо передачі у власність земельної ділянки під домоволодінням по [ADDRESS] міською радою не приймалося; громадянка [PERSON] до міської ради стосовно збільшення земельної ділянки не зверталася; Херсонською міською радою не надавався дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення у власність або у користування земельної ділянки для розширення власної присадибної ділянки під будівництво паркану (том 1 арк. справи 121). Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру право власності на нерухоме майно, Державного Реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна, сформована 01.08.2023 р. містить відомості про реєстрацію права власності на будинок [ADDRESS] за [PERSON] (том 1 арк. справи 122-123). Актом, затвердженим Заступником начальника Херсонської міської військової адміністрації С.Орєховим 17.10.2023 р., встановлено, що 14.10.2023 комісією проведено обстеження мереж водопостачання по [ADDRESS] на ділянці між. Вул. Єврейською та [ADDRESS] та встановлено наступне: зі сторони [ADDRESS] , з лівого боку проїзної частини, вздовж [ADDRESS] , проходить підземний магістральний трубопровід діаметром 400 мм вуличної мережі централізованої системи водопостачання із глибиною заглиблення біля 2м. Власником житлового будинку [ADDRESS] було самовільно (без погодження та дозволу виконавчої влади Херсонської міської ради) збільшено розмір земельної ділянки під житловим будинком, що призвело до виступу межі земельної ділянки фактично до межі проїзної частини [ADDRESS] та порушення визначених червоних ліній житлового кварталу. Впродовж меж земельної ділянки збудовано капітальний, бетонний, секційний паркан з вмонтованими у землю бетонними стовпчиками. Проведення будівельних робіт по зведенню паркану, так само і розширення земельної ділянки відбулося без погодження та дозвіллів відповідних органів Херсонської міської ради та інженерних служб міста. Передня частина паркану встановлена безпосередньо на магістральному водопроводі, чим порушено Державні будівельні норми щодо охоронних зон водопровідних мереж ДБН В.2.5-74:2013 «Водопостачання. Зовнішні мережі та споруди» та ДБН Б.2.2-125:2019 «Планування та забудова територій». Вказане розміщення огорожі не дозволяє спеціалістам МКП «ВУВКГ м.Херсона» здійснювати належну технічну експлуатацію вуличного магістрального водопроводу та своєчасно проводити ремонтно-експлуатаційні роботи, тому огорожа обмежує доступ до водопроводу і може бути причиною її пошкодження (том 1 арк. справи 48). За повідомленням МКП «ВУКГ м.Херсона» від 07.02.2022 р. труба централізованого водопостачання по [ADDRESS] введена в експлуатацію 04.12.1970 та використовується за своїм безпосереднім призначенням на сьогоднішній день (том 1 арк. справи 50). За висновком експерта № 8 за результатами проведення додаткового експертного дослідження від 10.05.2023 судовим будівельно-технічним експертом Фесун Л.А. «вартість робіт з відновлення будівлі житлового будинку [ADDRESS] , шляхом усунення пошкоджень, спричинених його залиттям водою під час аварії (прориву труби) на міській мережі магістрального водогону діаметром 400 мм, станом на травень 2023 року складає 1 657 668 грн.». Адвокатом Осипенком А.В. в інтересах [PERSON] направлено на адресу МКП «ВУКВГм.Херсона» вимогу-претензію (том 1 арк. справи 69-71), яка адресатом не розглянута з підстав відсутності належно підтверджених повноважень листом від 10.07.2023 р. (том 1 арк. справи 72). На замовлення адвоката Горліна М.О. на підставі інвентаризаційної справи № 1689 виготовлено технічний паспорт 01.12.2023 р., в якому схеми, експлікація, план будинку, експлікація приміщень будинку, характеристика будинку [ADDRESS] (копія техпаспорта том 1 арк. справи 100-105) відповідає копії технічного паспорту від 09.10.2002р. З витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] сформовано земельну ділянку кадастровий номер 6510136600:01:001:2339. При цьому 27.11.2018 р. ДП «Херсонгеоінформ» виготовлено технічну документацію з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянкам в натурі (на місцевості), на підставі якої проведена державна реєстрація земельної ділянки 26.12.2018 р., при цьому площа земельної ділянки складає 0,0197 га. З топографічної зйомки, виконаної 06.12.2023 р. вбачається, що бетонна огорожа в районі житлового будинку [ADDRESS] виходить за межі земельної ділянки кадастровий номер 6510136600:01:001:2339 та перебуває в охоронній зоні підземного водопроводу, при цьому лінія підземного водопроводу знаходиться на межі бетонної огорожі, два колодязі на водопроводі знаходяться в зоні огородження (том 1 арк. справи 126). Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України). У пунктах 8, 9 частини другої статті 19 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). У частині першій статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц (провадження № 61-21956св19) вказано, що «причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди)». Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). За приписами ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В той же час, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 761/12945/19 (провадження № 61-15575св20), від 19 лютого 2020 року у справі № 369/8038/17 (провадження № 61-1857св19). Відповідно до положень статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Відповідно до положень статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи шкода, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Отже, для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина у заподіянні шкоди. Тобто, відшкодування шкоди можливе за наявності однієї із обов`язкових передумов виникнення такого зобов`язання -\~причинний зв`язок між діяльністю та наслідками. Позивач, як власник майна та користувач земельною ділянкою, що перебуває у комунальній власності, вчиняв незаконні дії по самозахопленню земельної ділянки, проведення будівельних робіт із порушенням будівельних норм та положень законодавчих актів. Наявність винних дій відповідача прямо впливає на спростування винуватості в діях відповідача або може суттєво вплинути на розмір відшкодування, а тому такі обставину підлягають обов`язковому встановленню та доведенню. Тому, проведення будівельних робіт без належного погодження є прямим, свідомим порушенням законодавства, що обов`язково призводить до порушення прав інших осіб та створює перешкоди у реалізації ними своїх обов`язків. Так, згідно із ч.2 ст.13 Конституції України кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Згідно п. е ч.1 ст.96 Земельного кодексу України до обов`язків користувачів земельних ділянок належить дотримання правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Відповідно до частин 1, 2, 6 ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При їх здійсненні особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 цієї статті суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Законом України «Про будівельні норми», зокрема статтею 1, визначено, що державні будівельні норми - це нормативний акт, затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері будівництва. Відповідно до п. 8.1 ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень вирішення водопостачання і каналізації у проектах планування і забудови повинне забезпечити: оцінку умов водопостачання й водовідведення як елементів комплексної оцінки умов розвитку міст; визначення продуктивності систем на розрахункові етапи для такого складу і кількості водокористувачів, який проектується; розробку принципових схем в ув`язці з планувальною структурою, функціональним зонуванням, вимогами охорони зовнішнього середовища і заходами щодо організації інженерної інфраструктури групових систем населених місць. Нормативним актом, який регулює права і обов`язки сторін в галузі водопостачання та водовідведення є Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджені наказом Міністерства з питань Житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008 (надалі Правила №190 від 27.06.2008). Відповідно до Розділу ІІ пункту 9 вказаних Правил споживач забезпечує, зокрема: виконання технічних умов та підключення об`єктів до систем централізованого питного водопостачання та водовідведення згідно із цими Правилами; експлуатацію, ремонт та усунення аварійних ситуацій на об`єктах/мережах водопостачання та водовідведення, які йому належать (перебувають у користуванні), власними силами або із залученням інших суб`єктів господарювання; надання інформації виконавцю послуги з централізованого водопостачання / централізованого водовідведення щодо проведення ремонтних робіт, які можуть вплинути на стан централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення; доступ працівників виконавця послуги з централізованого водопостачання / централізованого водовідведення для виконання ремонтних та аварійних робіт на об`єктах/мережах підприємства, яке розташоване на території споживача; доступ представників виконавця послуги з централізованого водопостачання / централізованого водовідведення для обстеження стану та виконання умов водопостачання та водовідведення споживача, пломбування та зняття показів вузлів/засобів обліку; виконання умов зберігання та забезпечення цілісності вузлів/засобів обліку, пломб та індикаторів впливу магнітного поля; невтручання у роботу вузлів/засобів обліку; дотримання обсягів, складу та якості стічних вод, що скидаються до системи централізованого водовідведення, умов договору та вимог нормативних документів у сфері водовідведення стічних вод.. Згідно п. 5 розділу ХІ Правил №190 від 27.06.2008 не дозволяється складати матеріали і предмети, накопичувати сміття ближче ніж за 5 м від осі водопровідних мереж, мереж водовідведення та пристроїв в межах охоронних санітарних зон; самовільно зводити споруди над водопровідними мережами, мережами водовідведення, пристроями будь-яких будівель та елементами благоустрою; здійснювати роботи на системах централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення, відкривати ляди колодязів, спускатися в них, регулювати засувки без присутності представника виконавця послуги з централізованого водопостачання / централізованого водовідведення. У п.8 Правил охорони магістральних трубопроводів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.2002 № 1747 зазначено, що земельні ділянки, розташовані у межах охоронних зон, не вилучаються у їх власників і користувачів, а використовуються з обмеженнями, передбаченими цими Правилами та в порядку, встановленому Земельним кодексом України. Відповідно до ч.4 ст.111 Земельного кодексу України обмеження у використанні земель (крім обмежень, безпосередньо встановлених законом та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами) підлягають державній реєстрації в Державному земельному кадастрі у порядку, встановленому законом, і є чинними з моменту державної реєстрації. Обмеження у використанні земель, безпосередньо встановлені законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, є чинними з моменту набрання чинності нормативно-правовими актами, якими вони були встановлені. Статтею 112 ЗК України встановлено, що охоронні зони створюються, зокрема, уздовж ліній зв`язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об`єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти. Правовий режим земель охоронних зон визначається законодавством України. Відповідно Закону України «Про трубопровідний транспорт», дія якого поширюється на відносини в галузі трубопровідного транспорту, призначеного для транспортування, в тому числі води, з місця видобутку до місця споживання (ст. 4 Закону), охоронна зона являє собою землі вздовж магістральних та промислових трубопроводів, навколо промислових об`єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодженню, а також для зменшення їх негативного впливу на людей, суміжні землі, природні об`єкти та довкілля в цілому (ст. 1 Закону). До земель трубопровідного транспорту належать земельні ділянки, на яких збудовано наземні і надземні трубопроводи та їх споруди, а також наземні споруди підземних трубопроводів. Уздовж трубопроводів встановлюються охоронні зони. Земля в межах охоронних зон не вилучається, а використовується з обмеженнями (обтяженнями) відповідно до закону або договору. Порядок встановлення, розмір та режим використання охоронної зони об`єкта трубопровідного транспорту визначаються законодавством України (стаття 11 Закону України «Про трубопровідний транспорт»). Таким чином, законом встановлюються спеціальні обмеження права користування, пов`язані із встановленням територій із режимом обмеженого використання. Тобто, правовий режим охоронних зон відрізняється залежно від об`єкта, навколо якого встановлена зона, проте завжди передбачає обмеження щодо можливих видів використання земельної ділянки. Згідно з ч.1 ст. 10 Закону України «Про трубопровідний транспорт» контроль у сфері трубопровідного транспорту спрямовується на забезпечення додержання вимог законодавства про трубопровідний транспорт органами державної виконавчої влади, представницькими органами та органами місцевого самоврядування, а також підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності та видів діяльності і громадянами. Пунктом 15 Правил охорони магістральних трубопроводів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.2002 № 1747 визначено, що землекористувачі не мають права перешкоджати працівникам підприємств магістрального трубопровідного транспорту здійснювати контроль за технічним станом об`єктів магістрального трубопровідного транспорту та виконувати ремонтні і аварійно-відновні роботи. Землекористувачі та місцеві органи виконавчої влади зобов`язані сприяти працівникам зазначених підприємств під час виконання ними цих робіт. Отже, проведення будівельних робіт по спорудженню бетонного паркану без відповідного погодження та дозволу, в тому числі і МКП «ВУВКГ м.Херсон», є порушенням встановлених законодавством охоронних зон та винною поведінкою позивачки, оскільки, всупереч будівельним нормам, положенням Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, Правил охорони магістральних трубопроводів, Законів України Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення, Про трубопровідний транспорт, нерухоме майно позивачки знаходиться в межах захисних охоронних зон каналізації, які встановлені з метою: попередження аварій, травм, та інших негативних випадків, що можуть виникати у водопровідній мережі; належної експлуатації цієї мережі, запобіганню їх ушкодження, негативного впливу на людей та довкілля в цілому. Відповідачем заявлялося клопотання про проведення судової будівельно-технічної експертизи, призначення якої визнано судом неможливим відповідно до ухвали від 30.10.2024 р. через відсутність в ГУ Держгеокадастру Херсонської області документів з землеустрою щодо земельної ділянки позивачки. При цьому суд приймає до уваги, що стороною позивачки на спростування доводів відповідача також не надано жодних документів, які могли/повинні були бути у позивачки з приводу земельної ділянки та саме нею надавалися для присвоєння кадастрового номеру. Тому суд приймає з цього приводу надані стороною відповідача письмові докази у їх сукупності з топографічною зйомкою, які свідчать про будівлю бетонної огорожі за межею земельно ділянки позивачки в межі охоронної зони підземного водопроводу. При цьому доводи сторони позивачки про те, що нею не здійснювалося будівництво огорожі спростовуються технічним паспортом на домоволодіння, в якому огорожа вказана суцільна цегляна (том 1 арк. справи 20) та за планом (том 1 арк. справи 17) не відповідає фотознімкам доданим до документів щодо інженерно-топографічної зйомки (том 1 арк. справи 129-137). Таким чином, враховуючи, що беззаперечних доказів причин аварії, внаслідок якої відбулося затоплення будинку позивачки, суду не надано, суд приймає до уваги, що відсутні докази обходу та огляду траси водопровідної мережі відповідачем до аварії та є докази, які у своїй сукупності свідчать про порушення позивачкою будівельних норм та фактичне розташовування над трубопроводом огорожі, суд дійшов висновку про наявність вини як відповідача, так і позивачки, у аварії, внаслідок якої пошкоджено будинок. В даному конкретному випадку застосування ч.1 ст. 1193 ЦК України, на якій наполягає відповідач суд вважає неможливим, оскільки наявність умислу позивача на пошкодження трубопроводу не встановлено. У цивільному процесі груба необережність (нерозважливість) характеризується тим, що особа не бажала настання негативних наслідків, але передбачала їх і ставилася до цього байдуже або самовпевнено намагалася їх уникнути, хоча об`єктивно мала і могла їх передбачити. Тобто, позивачка, як власниця майна, знала або повинна була знати, що розташування огорожі в «червоній» зоні над магістральним трубопроводом унеможливлює здійснення обходу та огляду водопровідної мережі, вчинює тиск на трубопровід, тобто повинна була передбачати негативні наслідки розташування огорожі. За ч.2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Виною відповідача є той факт, що до аварії жодних дій для можливості безперешкодного виконання своїх обов`язків щодо технічної експлуатації систем та споруд водопостачання та водовідведення біля домоволодіння позивачки не здійснював приписи щодо усунення перешкод з`явилися лише після аварії. Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку про застосування ч.2 ст. 1193 ЦК України, внаслідок чого позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню майнова шкода у розмірі 828\~834,00 грн. (50% відсотків вартості робіт з відновлення будівлі житлового будинку за висновком експертизи). Щодо моральної шкоди. Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно частинами першою, другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої, абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Під час розгляду справ про відшкодування моральної шкоди суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та на яких міркуваннях він у цьому базується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, потрібні для відновлення попереднього стану. Водночас суд має керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Наявність заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач. Позивачкою жодним чином не доведено розмір моральної шкоди, але при цьому суд погоджується, що внаслідок прориву труби, що перебуває на обслуговуванні відповідача, відбулося пошкодження будинку [PERSON] , тому суд приймає до уваги обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачці моральних страждань, взявши до уваги засади розумності, виваженості й справедливості, та вважає, що наявні підстави для відшкодування їй моральної шкоди в розмірі 10 тис.грн. Щодо судових витрат. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам. Позивачка звернулася з позовом про стягнення 2657668,00 грн, задоволено позов в сумі 838834,00 грн, що складає 31,56%, а тому з відповідача підлягають стягненню судові витрати у вигляді оплаченого судового збору за подачу позовної заяви в сумі 4235,35 грн. Доказів на підтвердження витрат щодо оплати послуг експерта суду не надано, тому відшкодування витрат в цій частині задоволенню не підлягає. Про наявність інших судових витрат сторонами не заявлено. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 17 липня 2025 року.

Outcome: partial