Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-03 00:00:00

Адвокат Батюк Катерина Францівна, в інтересах [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 486000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в липні 2022 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з проханням надати йому кошти в борг. Оскільки позивач була з ним добре знайома, вона погодилась. 21.07.2022 між сторонами укладено договір позики відповідно до якого відповідач отримав в борг 486000,00 грн. На підтвердження укладення договору та отримання коштів [PERSON] власноруч написав розписку. Відповідач зобов`язався повернути кошти до 01.09.2022, однак зобов`язання не виконав, кошти не повернув. 26.02.2025 позивач направила [PERSON] претензію, однак, отримавши її, відповідач на неї не відреагував, кошти не повернув. [PERSON] подав відзив на позов [PERSON] у якому проти позовних вимог заперечував. Зазначив, що у липні 2022 року він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Нива Агротех», працював на посаді заступника директора. Власником підприємства є [PERSON] . Знаходячись на роботі попросив у позивача кошти в борг. Вона повідомила, що із собою великої суми не має, може позичити тільки 486,00 грн., які були у неї в наявності в той день. Для цього вона поросила написати розписку. Він погодився і написав, що отримав від позивача 486,00 грн., які зобов`язався повернути до 01.09.2022. Твердження позивача про наявність боргу в сумі 486000,00 грн. вважає надуманими та безпідставними. Таких коштів він не позичав і розписку на таку вигадану суму не надавав, що підтверджується змістом розписки. Проти стягнення з нього 10000,00 грн. витрат на правничу допомогу заперечував, вважав цю суму завищеною, оскільки така не відповідає складності справи. На указаний відзив представник позивача подала відповідь у якій зазначила, що у розписці, яку [PERSON] склав власноручно, міститься запис про отримання ним саме 486000,00 грн., сума прописана цифрами, у дужках наявний запис суми прописом, однак без зазначення слова тисяч. Твердження відповідача про отримання лише 486,00 грн. спрямоване на уникнення обов`язку повернути борг. [PERSON] працював у ТОВ «Нива Агротех» на посаді заступника директора. Директором є [PERSON] , у них були довірливі відносини. Оскільки відповідач проживав у с. Штепівка, Лебединського району, а працював у Охтирському районі, позивач запропонувала йому та його сім`ї пожити у квартирі, яка належить її доньці, та яка знаходиться у м. Охтирка. У подальшому [PERSON] попросив продати йому цю квартиру. Квартира була продана відповідачу за 397000,00 грн. У липні 2022 року [PERSON] знову звернувся до позивача з проханням позичити йому 486000,00 грн., які потрібні для повернення боргу за придбання квартири. У подальшому такі кошти були надані відповідачу за сприяння агронома підприємства [PERSON] . Щодо написання розписки на суму 486,00 грн. представник позивача вважала такі твердження безпідставними та безглуздими, оскільки така сума є мізерною та малозначною і навіть її неповернення не нестиме для позивача великих матеріальних втрат. Ухвалою від 09.04.2025 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 14.05.2025 судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі. Ухвалою від 14.05.2025 закрито підготовче провадження у даній справі. Ухвалою від 03.06.2025 відмовлено у задоволенні повторного клопотання (за аналогічних до попереднього підстав) про зупинення провадження у справі. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала. Зазначила, що у 2021 році [PERSON] звернувся до неї з проханням допомогти з житлом. Вона дозволила родині відповідача проживати у квартирі її доньки. У грудні 2021 року відповідач попросив продати йому цю квартиру. У липні 2022 року між ними були дуже добрі відносини, вона позичала йому ці кошти. Розписку він писав власноручно. У серпні 2022 року він звільнився і перестав виходити на зв`язок. Відповідач у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, зазначив, що у них з позивачем була домовленість по квартирі. Він віддав тещин та свій пай, оплачував усі витрати, пов`язані з оформленням. Також за свій рахунок він очистив (розкорчував) ці земельні ділянки, чим поповнив земельний банк ТОВ «Нива Агротех». Грошей в сумі 486000,00 грн. не бачив, фізично в руки не брав. Підтвердив, що розписку він дійсно писав, але на 486,00 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав суму в розмірі «486 (000 грн.» (чотириста вісімдесят шість гривень) готівкою. Зобов`язався повернути позику в строк до 1 вересня 2022. «Розписка написана мною з власної волі усвідомлюючи всіх правових наслідків» (а.с. 10). 26.02.2025 [PERSON] була складена претензія у якій позивач вимагала сплатити суму боргу в розмірі 486000,00 грн., інфляційні втрати та 3 % відсотки річних (а.с. 9). Таку претензію відповідач отримав 28.02.2025 за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] дійсно працював у них на підприємстві. Вона чула, що були позичені кошти та написана розписка. Яку суму відповідач отримав у борг їй не відомо, знає, що сума велика, оскільки була написана розписка. Також знає, що були розмови про придбання квартири. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює у ТОВ «Нива Агротех» бухгалтером. Знає, що [PERSON] брав кошти в борг у [PERSON] . З його слів кошти були для погашення боргу, сума була велика, близько 500000,00 грн. Отримавши кошти він написав розписку. На скільки їй відомо, кошти він не повернув. Особисто вона не бачила щоб [PERSON] отримував кошти, однак він сам неодноразово повідомляв, що узяв кошти. За клопотанням відповідача судом також допитано свідка [PERSON] . Остання пояснила, що з 2018 по 2023 рік вона працювала у ТОВ «Нива Агротех» на посаді юрисконсульта. Останні 6 місяців роботи вони працювали в одному кабінеті з [PERSON] . Знає, що між ним та [PERSON] була домовленість відповідно до якої [PERSON] за власний рахунок виконує «корчовку» земельних ділянок, які перебували в оренді ТОВ «Нива Агротех», однак не використовувались. За ці послуги [PERSON] обіцяла придбати квартиру, яку у подальшому дійсно придбала на ім`я своєї доньки, та передала [PERSON] . Після «корчовки» вони провели розрахунок і [PERSON] надала їй вказівку підготувати документи договір купівлі-продажу квартири. [PERSON] також зобов`язався передати у власність позивача земельні ділянки, одна із яких належала його матері. Купрейчик вимагала повного розрахунку. Одного разу в їх кабінет зайшли Купрейчик, Гуйва та агроном, вони щось обговорювали, якісь розрахунки, земельні ділянки та кадастрові номери. Про що йшла мова вона точно не знає. У присутності свідка [PERSON] написав розписку на 486,00 грн. Це вона бачила, оскільки він сидів навпроти неї за столом. Щоб він отримував гроші вона не бачила. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦПК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд вважає, що надана позивачем розписка від 21.07.2022 є належним доказом укладення між сторонами договору позики на указану в ній суму 486000,00 грн., оскільки підтверджує як його укладення так і умови договору: суму позики, зобов`язання та дату повернення боргу, а також засвідчує отримання відповідачем (боржником) від кредитора (позивача) вказаної грошової суми. Зазначене зокрема підтверджується власноручним зазначенням [PERSON] у розписці фрази «…даю розписку … про те, що я дійсно отримав суму в розмірі 486000 грн….». Наявність розписки у позивача підтверджує наявність боргу, а також право позивача вимагати повернення суми боргу і обов`язок відповідача повернути такий борг. При цьому [PERSON] підтвердив, що брав у [PERSON] грошові кошти в борг. Також відповідач підтвердив, що особисто складав розписку, копія якої міститься в матеріалах справи. Твердження відповідача про отримання лише 486,00 грн. суд вважає неспроможними, оскільки у наданій розписці хоча і відсутнє слово «тисяч», після цифр 486 наявні три нулі, що є числом 486 000. До того ж суд вважає надуманими твердження про складення розписки на 486 грн., оскільки така сума є об`єктивно незначною і навіть її неповернення, не становило би для жодної особи непомірної матеріальної втрати. Мізерність суми боргу говорить про те, що задіяння відповідних юридичних механізмів для захисту майна складання письмової розписки з метою підтвердження наявного зобов`язання на суму 486 грн. і його подальше стягнення в судовому порядку, є недоцільними і неефективними. Указане спростовує версію відповідача що розміру отриманого боргу. Слід зазначити, що між [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] , та [PERSON] дійсно укладено договір купівлі-продажу від 03.12.2021, предметом якого є квартира [ADDRESS] . Ціна договору склала 397000,00 грн. Договір посвідчений приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Сумської області (а.с. 66). Право власності на указану квартиру зареєстровано за відповідачем 03.12.2021, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 103). Також між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельних ділянок від 09.08.2022, відповідно до якого відповідач передав у власність позивача земельні ділянки площею 1.7796 га та 0.4522 га, розташовані на території Рибальської сільської ради Охтирського району Сумської області (а.с. 104, 105). Крім того, між [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] (продавець), та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельних ділянок від 09.08.2022, відповідно до якого продавець передала у власність позивача земельну ділянку площею 2,000 га, розташовану на території Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с. 104, 105). Позивач та її представник стверджували, що [PERSON] дійсно придбала у позивача та його матері земельні ділянки. Відповідно позивачем було сплачено кошти за їх придбання, і такі правочини не мають відношення ні до придбання квартири ні до боргу відповідача. Посилаючись на договори купівлі-продажу земельних ділянок відповідач не довів, що такі укладалися з будь-якою іншою метою ніж їх продаж. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ході судового розгляду відповідачем не доведено, що між ним та [PERSON] мали місце інші правовідносини ніж правовідносини в межах договору позики. Оскільки відповідач суму позики у встановлений договором строк не повернув, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 4860,00 грн.

Outcome: approved