Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

У квітні 2025 року до суду звернулась [PERSON] до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, згідно якої просила суд стягнути з відповідача на свою користь три відсотки річних та інфляційні втрати у розмірі 36\~848,83 грн. та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 07 липня 2015 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова було прийнято рішення по справі № 644/10712/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, яким стягнуто на користь [PERSON] 23\~852,01 грн. Рішення набрало законної сили. 15.09.2015 було видано виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження. Однак, рішення суду відповідач не викнонував, ухилявся та ухиляється від виконання, взятих на себе зобов?язань та рішень суду. Лише у воєнний час з відпвідача були стягнуті кошти, але не уповному обсязі. Вважає, що оскільки боржник прострочив виконання зобов`язання, то з нього підлягають стягненню три відсотки річних та інфляційні втрати у розмірі 36\~848,83 грн. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15.04.2025 передано за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 21 травня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Призначено судове засідання. 04 червня 2025 року від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у рішенні вище. Відповідач, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив застосувати строки позовної давності та у позові відмовити. За таких обставин, на підставі ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як визначено у ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судом було встановлено, що в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа № 644/10712/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 липня 2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] \~23852 грн. 01 коп. Стягнуто з [PERSON] в дохід держави судовий збір в розмірі\~- 238 грн. 52 коп. Рішення набрало законної сили (а.с. 12). Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. 21.09.2015 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист по справі № 644/10712/14-ц за позовом за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. На підставі вищевказаного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження № 68080660 (а.с.14). Як зазначає позивач, рішення суду відповідач не викнонував, ухилявся та ухиляється від виконання, взятих на себе зобов?язань та рішень суду. Лише у воєнний час з відповідача були стягнуті кошти, але не уповному обсязі. Згідно довідки Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] отримувала кошти за виконавчим провадженням № 68080660: у червні 2023 року 3\~459,40 грн., у липні 2023 року 1800,00 грн., у вересні 3\~454,56 грн., у листопаді 2023 року 9\~957,60 грн., у вересні 2024 року 750,00 грн., у лютому 2025 0,74 грн., у березні 2025 року 587,50 грн. (а.с. 14). Отже, як вбачається з матеріалів справи, на момент звернення позивача з даною позовною заявою до суду (10.04.2025) рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 липня 2015 року не виконано, виконавче провадження не закінчено. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Як визначено у ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, але також завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі й інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між суб`єктом, який таку шкоду завдав, і потерпілим. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (постанови Великої палати Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)). Оскільки рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 липня 2015 року не виконано в повному обсязі, то стягувач має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до положень частини\~другої\~статті\~625 ЦК України. Аналогічні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154\~цс 18) та постановах Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 760/13528/20 (провадження № 61-7326 св 22), від 20 вересня 2023 року у справі № 462/5025/20 (провадження № 61-11608 св 22). Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що ст. 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (зокрема деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт тощо). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачають договір або спеціальний закон, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18), від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19.06.2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18)). Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, позивачем було надано постанову про закінчення виконавчого провадження, з якої вбачається, що виконавче провадження № 68080660 закінчено 22.05.2025, у зв?язку з фактичним виконанням рішення суду № 644/10712/14-ц (а.с.). Так, [PERSON] просила стягнути інфляційні втрати у розмір 30\~850,93 грн. та три проценти річних у розмірі 5\~997,90 грн. за період з часу з 20.07.2015 (дата набрання законної сили рішенням суду) по червень 2023 року (дата зарахування коштів на рахунок позивача), на підтвердження чого надала відповідний розрахунок. Відповідно до частин 1, 2 статті 533 Цивільного кодексу України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, нарахування інфляційних втрат та 3% річних за період з 20.07.2015 року по травень 2023 року має здійснюватися на суму 23 852,01 гри., за червень 2023 року на суму 18 592,61 грн. (20392,61 - 1800,00), за серпень та вересень 2023 року на суму 15 138,05 грн. (18592,61 - 3454,56), за жовтень та листопад 2023 року на суму 5 180,45 грн. (15138,05 - 9957,60), за період з грудня 2023 року по вересень 2024 року на суму 4 430,45 грн. (5180,45 - 750,00), за період з жовтня 2024 року по лютий 2025 року на суму 4 429,71 грн. (4430,45 - 0,74), за березень 2025 року на суму 3 842,21 грн. (4429,71 - 587,50). Всього 3% річних: 5\~632,34+50,20+47,37+75,90+25,97+111,06+54,98 = 5\~997,90 грн. Суд погоджується з розрахунком позивача суми трьох відсотків річних від простроченої суми боргу в розмірі 5\~997,90\~грн. (а.с. 8-9). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У відповідності до\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). \~ \~ \~ \~Сума індексації грошових коштів для цілей застосування\~статті 625 ЦК України\~визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділений на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно наданого позивачем розрахунку, що узгоджується із даними Державного комітету статистики України, сума інфляційних втрат становить 30\~850,93 грн. (а.с. 8-9). Всього інфляційні втрати: 30\~225, 83 +163,14-111,56-136,24+67,35+318,99+323,42 = 30\~850,93 грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач суду не надав. Оцінюючи поданий позивачем розрахунок заборгованості з точки зору допустимості та належності, суд враховує, що такий був проведений із застосуванням відповідних індексів інфляції та за відповідними формулами, належним чином обґрунтований та мотивований. Крім цього, в процесі розгляду справи не здобуто жодних доказів, які ставлять під сумнів математичні розрахунки наведені позивачем. Разом з цим, відповідач просив застосувати строки позовної давності. Так, згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, та висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19), до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19). Отже, відсутні підстави для застосування строків позовної давності. Виходячи з викладених обставин, враховуючи досліджені у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані , тому є підстави для їх задоволення. У зв`язку з задоволенням позову на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved