Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-03 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом в якому просив суд, стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором №16.03.2024-10000945\~від 16.03.2024\~у розмірі 16500грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТОВ «Споживчий центр та [PERSON] 16.03.2024 року укладено Кредитний договір (оферти) №16.03.2024-100000945. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі - 11000 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 16.03.2024 року, строком на 63 дні. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. 05.04.2024 року сторони домовились за ініціативою та на підставі звернення Позичальника продовжити строк та строк дії договору, внести зміни в заявку та акцепт з дати укладання Додаткового договору №05.04.2024-100002338 від 05.04.2024 року. [PERSON] \~свої зобов`язання\~за Договором\~належним чином\~не виконує,\~у зв`язку\~з чим,\~утворилась заборгованість\~у розмірі\~16500грн.,\~що складається\~з заборгованості\~по тілу\~кредиту в\~розмірі 11000грн\~та по\~процентам в\~розмірі 5500\~грн.,\~чим порушуються\~права та\~інтереси ТОВ\~«Споживчий центр». Вказані обставини і змусили позивача звернутися до суду з вищезазначеною позовною заявою. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27.01.2025 року провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. 18.02.2025року сторони в судове засідання не з`явилися. 12.03.2025 року судом постановлено явку представника позивача у судове засідання, визнати обов`язковою для надання особистих пояснень по справі. 18.03.2025року ТОВ «Споживчий центр» надіслано уточнену позовну заяву з проханням здійснювати розгляд справи без участі представника. 19.03.2025року ТОВ «Споживчий центр» надіслано відповідь на відзив. 01.04.2025 року представник позивача, будучи належним чином повідомлений судом про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, внаслідок чого судом постановлено відкласти розгляд справи на 17.04.2025 року та здійснено повторний виклик представника позивача. 17.04.2025 року ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області задоволено клопотання представника позивача та витребувано у АТ КБ «Приватбанк» інформацію про належність банківської карти відповідачу та рух коштів по ній за 16.03.2024 року. 14.05.2025 року відкладено розгляд справи у зв`язку з не надходженням витребуваної судом інформації. 06.06.2025 року ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області задоволено клопотання представника позивача та повторно витребувано у АТ КБ «Приватбанк» інформацію про належність банківської карти відповідачу та рух коштів по ній за 16.03.2024 року. 01.07.2025 року до суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшла витребувана судом інформація. 04.07.2025року представник позивача у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином. Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживання процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення. Одними із засад цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи, а також неприпустимість зловживання процесуальним правом. Визначення розумного\~строку наводить\~ЄСПЛ у\~п.\~25\~Рішення «Соломахін\~проти України»\~від 24.09.2012\~року (заява\~№24429/03)\~-\~що розумність\~тривалості провадження\~повинна визначатися\~з огляду\~на обставини\~справи та\~з урахуванням\~таких критеріїв:\~складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France) [ВП], заява № 30979/96, п. 43, ECHR\~2000-VII). Відповідно до частини третьої статті 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, подання. Суд під час вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. При цьому, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалися розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони. (Рішення ЄСПЛ у справах «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27.10.1993 р., п. 33, та «Ankerl v. Switzerland» від 23.10.1996 р.). Крім того, як неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Вказана практика ЄСПЛ знайшла своє відображення також і у частині першій статті 44 ЦПК України, якою встановлено, що учасники судового розгляду та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Відтак, позивач, будучи ініціатором судового розгляду справи, в першу чергу має активно, не зловживаючи, використовувати свої процесуальні права, тобто здійснювати їх з метою, з якою такі права були надані. Натомість, представник позивача, явка якого судом визнана обов`язковою, у судові засідання не з`явився, в позовній заяві та уточненій позовній заяві просив проводити розгляд справи без участі представника. У зв`язку із наведеним суд розглядає справу та ухвалює рішення на підставі документів, що в ній містяться. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, подав відзив на позов, у задоволенні позову просить відмовити, зазначаючи, що позивачем не доведено факту перерахування коштів за кредитним договором на картковий рахунок відповідача, доказів, що картковий рахунок дійсно належить йому, заперечує підписання будь-яких документів одноразовим ідентифікатором та отримання коштів від ТОВ «Споживчий центр», стверджує що має заблоковані платіжні карти АТ «Приватбанк» і відкритими по них рахунками не користується, а номер телефону зазначений позивачем йому не належить, також зазначив, що відсутня заявка, яка є невід`ємною частиною договору. У зв`язку\~з неявкою\~учасників справи,\~з підстав\~передбачених ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 16.03.2024 року укладено Кредитний договір (оферти) №16.03.2024-100000945, шляхом підписання одноразовим ідентифікатором Е767, який був відправлений на номер телефону вказаний відповідачем Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), Заявки на отримання кредиту, що містяться у матеріалах справи. У заявці зазначено дані позичальника, його адресу, дані паспорта, номер ІПН, реквізити електронного платіжного засобу. Згідно умов, викладених у заявці, підписаних позичальником: сума кредиту 11000 грн; первинний період користування кредитом 21 день з дня його надання; черговий період користування кредитом кожні наступні 21 днів з дня закінчення первинного періоду; ставка «Економ» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ»; ставка «Стандарт» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит, окрім первинного періоду та періоду «Економ»; денна процентна ставка 2,33%; спосіб ідентифікації споживача отримання даних через Систему BankID НБУ; позичальник підтверджує, що йому надані та він отримав інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, ознайомився з нею за посиланням https://sgroshi.com.ua/laq/. паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» Під час ідентифікації Позичальника [PERSON] під час укладання договору №16.03.2024-100000945 пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 11000 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 16.03.2024 року, строком на 63 дні та випискою про рух коштів по картці № [NUMBER] , яка відповідно до інформації витребуваної судом у АТ КБ «Приватбанк», належить відповідачу [PERSON] . Пунктом 3.2. встановлено, що Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника Відповідно до п. 4.1 Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Надання Кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5168-74ХХ-ХХХХ-9982. Згідно п. 4.3 Договору Днем надання Кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитодавця, а днем погашення Кредиту/сплати платежу день зарахування коштів на поточний рахунок Кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку Кредитодавця. У випадку перерахування коштів Позичальником на поточний рахунок Кредитодавця, Позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку сплати платежу. Відповідно до п. 6.1. Договору Позичальник зобов`язався використати Кредит на зазначені в Договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення Кредиту та Процентів за користування шляхом внесення в касу Кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок Кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата Процентів - до дати, вказаній у Заявці, якає невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована Кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором, - негайно, з моменту пред`явлення Кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. У матеріалах справи міститься відповідь позичальника про прийняття пропозиції кредитного договору №16.03.2024-100000945 у якому погоджено канал комунікації, смс інформування на фінансовий номер 0500223093, зазначено E-mail позичальника, наявне також інформаційне повідомлення позичальника та Паспорт споживчого кредиту. 05.04.2024 року сторони домовились за ініціативою та на підставі звернення Позичальника продовжити строк дії договору, внести зміни в заявку та акцепт та з дати укладання Додаткового договору №05.04.2024-100002338 від 05.04.2024 року, виклавши норми в наступній редакції: Строк, на який надається кредит 84 днів з дати його надання; Дата повернення (виплати) кредиту 07.06.2024; Первинний період користування кредитом 21 день з дня його надання та 21 днів з дня, наступного за днем укладання додаткового договору про продовження строку, на який надається кредит. Пропозиція про укладення додаткового договору до кредитного договору (оферта) була підписана відповідачем одноразовим ідентифікатором К883, який був відправлений на номер телефону позичальника. Згідно з пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) ТОВ «Споживчий центр» пропонує укласти кредитний договір на умовах, встановлених товариством. Кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: дана пропозиція про укладення договору (оферта), розміщена на сайті кредитора заявка, сформована на сайті кредитора після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та схвалення їх кредитором; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитора, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду), отриманого позичальником в смсповідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті. Відповідач підтвердив, що ознайомлений і приймає умови кредитного договору (оферти), а також підтверджує, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору №16.03.2024-100000945\~від 16.03.2024\~року, з якими він попередньо ознайомився. Акцептовані ним умови кредитного договору містяться у вказаних заявці та оферті. Крім того, відповідач розумів, що підписує та укладає кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором (код смсповідомлення). Матеріалами справи підтверджено, що 16.03.2024 року у встановленому вказаними заявкою та пропозицією порядку, а також у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію», ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] уклали кредитний договір за заявкою в електронній формі №16.03.2024-100000945 від 16.03.2024 року. На підтвердження прийняття заяви на видачу кредиту позивачем було надіслано відповідачу підтвердження укладення договору на вищевказаних умовах. Цього ж дня вказана сума позики була перерахована відповідачу на його платіжну картку, що підтверджується квитанцією, ID платежу 2438078766 від 16.03.2025року та випискою про рух коштів по картці № [NUMBER] , яка відповідно до інформації витребуваної судом у АТ КБ «Приватбанк», належить відповідачу. Як вбачається із квитанції LIQPAY відбулося перерахування коштів у розмірі 11000грн 16.03.2024року за призначенням платежу видача за договором №16.03.2024-100000945, платник sgroshi.com.ua, отримувач карта 516874*82. Згідно карти субконтрагента « [PERSON] договір №16.03.2024-100000945» наявні відомості за 16.03.2024рік, документ платіжний ордер на списання коштів, Приватбанк- бистрий кредит, дебет 11000грн. Згідно виписки про рух коштів за банківською картою відповідача №5168745030799982, 16.03.2024 року відбулося зарахування 11000грн, деталі операції: bistrij kredit. Не опадковується. Viplata kredit TOV SPOZhIVChCENTR. Id- платежу: 2438078766. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. Кредитором надано Позичальнику кредит у розмірі 11000 грн. строком на 84 дні. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1, 2 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до абз.2 ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Після акцептування Позичальником Оферти, що (акцептування Позичальником Оферти) є укладенням Договору відповідно до ч.3\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»), відповідно до умов Договору (та включно цих Правил), Кредитодавець направляє Позичальнику підтвердження вчинення (укладення) Договору у формі електронного документа. Підтвердження направляється в Особистий кабінет Позичальника та/або на електронну адресу Позичальника, вказану ним у Заявці. Підтвердження містить обов`язкові відомості відповідно до ч.11\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~. Укладаючи Договір, Кредитодавець та Заявник/Позичальник визнають усі документи (в тому числі Договір), підписані з використанням Електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), еквівалентними за значенням (з точки зору правових наслідків) документам у письмовій формі, підписаним власноручно, що відповідає положенням ч. 12.\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Сторони підтверджують, що Договір, укладений в електронній формі, має таку саму юридичну силу для Сторін, як і документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами Сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі. Підписуючи Договір шляхом використання Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, Заявник/Позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма (в тому числі істотними) умовами Договору (умовами цих Правил та Кредитного Договору). Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Із матеріалів справи встановлено, що кредитний договір підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором тому, враховуючи наведене вище, зазначений договір укладений у вигляді електронного документа: шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно з Законом України «Про електронну комерцію». Використання для підписання договорів електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який містить комбінацію цифр та букв, узгоджується із вимогами законодавства. Підписання електронного договору за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто укладення договору без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету не є можливим. У постанові Верховного Суду від 01 липня 2024 року у справі № 638/161/22 зазначено, що «укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів». Також Верховний Суд у постанові від 01 липня 2024 року у справі № 638/161/22 погодився з тим, що «без введення позичальником відповідних даних, здійснення його верифікації, передання ним та отримання товариством персональних даних від позивача з метою укладення договору, таке укладення кредитного договору є неможливим. А в матеріалах справи відсутні докази протиправності дій третіх осіб стосовно позивача, які стосуються підписання кредитного договору». Ідентифікація [PERSON] в інформаційно-телекомунікаційних системах здійснена відповідно до вимог законодавства, з використанням його особистих даних, а саме: паспортних даних, РНОКПП, місця реєстрації та проживання, номеру телефону, номеру банківської картки, на яку слід перерахувати кошти. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що всі ці дії вчинені не від імені [PERSON] невстановленими особами внаслідок шахрайських дій, матеріали справи не містять, не подано таких доказів і самим [PERSON] . Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20 червня 2024 року у справі № 523/13603/21. У постанові Верховного Суду від 30 грудня 2024 року у справі № 174/968/23 викладено висновок про те, що «за правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа». Відповідно до правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/1689115 про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. При цьому згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу). Виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (постанова Верховного Суду від 25 грудня 2024 року у справі № 501/2018/16-ц). Отже, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за відповідним договором. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2024\~року у справі № 298/825/15-ц. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до змісту ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ч.2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 22.01.2024 року, утворилась заборгованість у розмірі 16500 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 11000 грн. та по процентам в розмірі 5500 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр», що підтверджується наявною у справі довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором. При укладенні договору сторони є вільними у виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що визначено чинним законодавством (стаття 627 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно частини 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Також суд зауважує, що Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у даних правовідносинах не підлягає застосуванню, так як відповідно до вимог пункту 15 статті 14 зазначеного Закону - військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. З огляду на зазначене військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період проценти за користування кредитом не нараховуються на весь час їх призову, саме з моменту отримання статусу військовослужбовця, відповідно ж до Закону. [PERSON] у відзиві зазначає, що був призваний до ЗСУ і відповідно до мобілізаційного плану направлений у розпорядження командира ВЧ [NUMBER] , згідно витягу з наказу начальника [INFO] №155 від 04.06.2024року, однак доказів зазначеного суду не надає, в той же час Кредитний договір\~(оферти)\~№16.03.2024-100000945укладено 16.03.2024\~року,\~ строк\~дії якого\~було продовжено\~та \~визначено строк\~ надання кредиту 84 дні з дати його надання. Згідно з вимогами ст.ст.12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1\~ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1\~ст.80 ЦПК України). Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до\~ст.263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Отже, матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] був укладений кредитний договір №16.03.2024-100000945 від 16.03.2024 року в електронній формі, умови якого позивачем були виконані. Відповідач у передбачений договором строк заборгованість не повернув. Доводи викладенні у відзиві на позов судом до уваги не приймаються. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання про обґрунтованість заявлених позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» та\~вважає,\~що позовні\~вимоги підлягають\~задоволенню,\~шляхом стягнення\~з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості за кредитним договором №16.03.2024-10001945 від 16.03.2024 у розмірі 16500грн., з яких: 11000грн. - заборгованість по тілу кредиту, 5500 грн. нараховані проценти. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають також документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, понесені останнім при поданні позовної заяви до суду, а саме в розмірі 2422,40 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved