Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання поважними причини пропуску позовної давності, визнання майна спільним майном подружжя, визнання права власності на частину домоволодіння, визнання договору дарування частково недійсним. В обґрунтування позову позивач зазначив, що [PERSON] постійно мешкав однією сім`єю за адресою [ADDRESS] , в будинку батьків, вели сумісне господарство та підтримували сімейно-шлюбні стосунки. Перебуваючи у фактичних шлюбних стосунках, [PERSON] з [PERSON] придбали житловий будинок, право власності на який було зареєстровано за [PERSON] . Договір купівлі-продажу було посвідчено Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 26 лютого 2002 року за реєстром №3-438. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у спірному домоволодінні [INFO] .З цього часу сім`я постійно мешкала в цьому житловому будинку. 18 жовтня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар житловий будинок [ADDRESS] . Зазначений договір було посвідчено Четвертою дніпровською державною нотаріальною конторою за реєстром №3-2093. Позивач просить суд Встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю, як чоловіка та жінка без реєстрації шлюбу з 2003 року по [INFO] , а з 13 січня 2006 року по 2014 рік, як подружжя. Визнати спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] 61/100 частини домоволодіння [ADDRESS] (покращення, прибудов та перебудов). Визнати за [PERSON] право власності на 61/200 частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 77,1 кв.м, житловою площею 53,0 кв.м. та на 61/200 частину земельної діляннки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Визнати договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар житловий будинок [ADDRESS] , посвідчений 18 жовтня 2019 року Четвертою дніпровською державною нотаріальною конторою за реєстром №3-2093 - частково недійсним на 61/200 частину та договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , посвідчений 18 жовтня 2019 року Четвертою дніпровською державною нотаріальною конторою за реєстром №3-2095 - частково недійсним на 61/200 частину. Витребувати із володіння [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), на користь [PERSON] , (РНКОПП [NUMBER] ) 61/200 частину житлового будинку з господарськими будівлями та судами по [ADDRESS] і на 61/200 частину земельної ділянки по [ADDRESS] .? Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна на 61/200 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] та на 61/200 частину земельної ділянки по [ADDRESS] на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська Богун О.О. від 29.11.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження у підготовче засідання. Ухвалою суду від 01.06.2022 року пизначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз. Ухвалою від 21.11.2022 року поновлено провадження. Ухвалою від 20.12.2022 року призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз. Ухвалою від 19.09.2024 поновлено провадження. Ухвалою від 10.12.2024 закрито провадження та призначено справу до рогляду по суті. 09 липня 2025 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. Відповідачка [PERSON] надала до суду відзив у якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Також просила стягнути із [PERSON] на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача через канцелярію суду надала заяву про проведення судового засідання у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Позивач з [PERSON] постійно мешкав однією сім`єю за адресою [ADDRESS] , в будинку моїх батьків, вели сумісне господарство та підтримували сімейно- шлюбні стосунки. Позивач був приватним підприємцем, що підтверджується сертифікатом про право провадження торговельної діяльності за №520 від 14 листопада 1995 року, ліцензією №001783 від 13 березня 1996 року, свідоцтвом про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи від 06.09.2000 року. 13 січня 2006 року в Амур-Нижньодніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом №2 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 травня 2014 року шлюб було розірвано. Фактично шлюбні стосунки було припинені у 2014 році, вже після розірвання шлюбу. Перебуваючи у фактичних шлюбних стосунках, [PERSON] з [PERSON] придбали житловий будинок, право власності на який було зареєстровано за [PERSON] . Договір купівлі-продажу було посвідчено Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 26 лютого 2002 року за реєстром №3-438. Відповідно до технічного паспорту складеному у 1989 році домоволодіння за адресою: [ADDRESS] складалося з наступних будівель: житлового будинку під літ.А-1, сараїв під літ. Б, б, В, уборної під літ.Г, душу під літ.Д. Житловий будинок під літ.А-1 складався з наступних приміщень: №1 - коридор, площею 7,1 кв.м; №2 - житлова кімната, площею 4,5 кв.м; №3 - кухня, площею 9,2 кв.м; №4 - житлова кімната, площею 5,2 кв.м; №5 -- житлова кімната, площею 17,8 кв.м; №6 - житлова кімната, площею 7,8 кв.м. загальна площа будинку складала 51,6 кв.м, а житлова-35,3 кв.м. Відповідно відповіді КП ДМБТІ ДОР від 16.06.2019 року, згідно матеріалів інвентарної справи на дату останньої інвентаризації проведеної 18.01.2002 року, об`єкт нерухомого майна на адресою: [ADDRESS] складався з житлового будинку літ.А-1 (загальною площею 51,6 кв.м, житловою площею 35,3 кв.м), літньої кухні Б, сараїв В, Е, Ж, вбиральні Г, душу Д, зливної ями №, споруд №1-7, 1. Земельна ділянка на час придбання домоволодіння була не приватизована, але була надана попередньому власнику [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Амур- Нижньодніпровської районної ради народних депутатів трудящихся за №1032 від 20 травня 1957 року, що підтверджується відповіддю КП ДМБТІ ДМР від 08.10.2021 року. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у спірному домоволодінні 28 березня 2002 року, що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 09 серпня 2021 року.З цього часу сім`я постійно мешкала в цьому житловому будинку. До реєстрації шлюбу [PERSON] та відповідачкою [PERSON] за сумісні кошти були - зроблені наступні будівельні роботи: - у 2003 році розібрано старий душ, туалет, курятник, забито фундамент під душ, баню, прибудову до житлового будинку, викопано яму під вбиральню, збудовано вбиральню та душ. - у 2004 році був зроблений фундамент під гараж та був збудований гараж, криша на гаражі, викопана оглядова яма під гаражем, огорожа між домоволодінням [NUMBER] та нашим будинком. Була бетонована ділянка перед гаражем, викопана зливна яма біля бані та обкладена цеглою, збудована бня, залита бетоном підлога у душі та бані, обшито баню деревом. - у 2005 році було збудовано прибудову до літньої кухні під. Літ.Б, здійснено перекриття даху над цією прибудовою, залито фундамент під огорожу. [PERSON] працював на Дніпропетровському масло екстракційному заводі 0020«0лейна» і мав акції цього підприємства, які позивач продав підприємству і отримав за них 1200 доларів США. За ці кошти позивач найняв будівельників, які збудували огорожу з білої силікатної цегли по всій стороні [ADDRESS] , більше ніж 20 метрів. Також було зроблено дві хвіртки. У період перебування у зареєстрованому шлюбі стронами були проведені наступні будівельні роботи: - у 2006 році було проведено капітальний ремонт у всьому будинку, поштукатурено, проклеєно шпалери у всьому будинку, замінена електропроводка, замінені розетки та вмикачі, перенесено ектролічильник до коридору. Була перебудована спальня і вхід до неї зроблено з іншого боку. - у 2007 році приміщення кухні було перебудовано у ванну кімнату, в якій зроблено капітальний ремонт. - була викопана зливна яма під ванну та вбиральню, обкладено її шлакоблоком. - у 2008 році було зроблено фундамент під прибудову до житлового будинку і повністю дована прибудова, яка складається з однієї житлової кімнати, кухні та коридору. - у 2009 році було повністю замінений старий дах над усім будинком, зроблено та утеплено стелю, підлогу, проведено електропроводка в прибудові, була зроблена свердловина для подачі води до будинку, встановлено насосну станцію і проведено воду на кухню та ванну кімнату, зроблено зливну яму для кухні, встановлено вхідні двері на металеві і замінені другі вхідні двері на нові сталеві, була проведена заміна системи опалення у всьому будинку, замінені радіатори, замінені труби, встановлений новий газовий двоконтурний котел італійського виробництва, вартість 1000 доларів США. 28 серпня 2019 року Управлінням державного архітектурно- будівельного контролю дніпровської міської ради на ім`я [PERSON] було видано Декларацію про готовність об`єкта ДП 181192400243, а саме житловий будинок літ.А-1 (після реконструкції), житлова прибудова літ.А1-1, ганок літ.а, сарай літ.К, вбиральня літ.Л, баня літ.М, гараж літ.Н (з оглядовою ямою під Н) за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, усі прибудови та переобладнання в домоволодінні узаконені. Відповідно до технічного паспорту складеному 21.06.2019 року, домоволодіння [ADDRESS] складається з наступних будівель та споруд: житловий будинок під літ.А-1, . гріб під літ.А-1, житлова прибудова під літ.А 1-1, ганок під літ.а, літня кухня під літ.Б, навіс під літ. И, сарай К, погріб під К, вбиральня під літ.Л, баня під літ.М, гараж під літ.Н, оглядова яма під Н, вольєр під літ.О, споруди, мостіння №1-9,1. Житловий будинок складається з наступних приміщень: №1 - коридор, площею 7,1 кв.м; №2 - санвузол, 4,3 кв.м; №3 - житлова кімната, площею 9,7 кв.м, №4 - житлова кімната, площею 5,2 кв.м; №5- житлова кімната, площею 17,6 кв.м; №6 - вітальня, площею 7,5 кв.м; №7 - коридор, площею 2,7 кв.м; №8 - кухня, площею 10,0 кв.м; №9 - житлова кімната, площею 13,0 кв.м. В подальшому земельна ділянка площею 0,0532 га в домоволодіння [ADDRESS] була передана у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Відповідно до висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз за №315-23, складеного 06.09.2024 року ринкова вартість житлового будинку літ.А-1, ганку літ.а, сараю літ.К, вбиральні літ. Л, бані літ.М, гаражу літ. Н (з оглядовою ямою під Н) та земельної ділянки, площею 5,7 соток за адресою; [ADDRESS] станом на 25.04.2024 року складає: у національній валюті - 363 569,00 грн; у резервній валюті - 34 571,00 доларів США (курс долара США на дату оцінки 25.04.2024 року за даними Національного банку України становить 39,4716). Ринкова вартість покращень, прибудов та перебудов, які відбулися у період з 2004 року по 2006 рік, а саме будівництво душу, бані, будівництво гаражу з оглядовою ямою, огорожі між домоволодіннями [NUMBER] та [NUMBER] , бетонування ділянки перед гаражем, прибудови до літньої кухні під літ.Б, здійснення перекриття даху, над цією прибудовою, будівництво огорожі з білої силікатної цегли по всі стороні [ADDRESS] станом на 25.04.2024 року складає: у національній залюті - 423 650,00 грн; у резервній валюті: 10 733,00 доларів США (курс долара США на дату дінки (25.04.2024 року за даними Національного банку України становить 39,4716). Ринкова вартість покращень, прибудов та перебудов, які відбулись у період з 2006 року по 2010 рік, а саме капітальний ремонт у всьому будинку (поштукатурено, поклеєно шпалери у всьому будинку, замінена електропроводка, замінено розетки та вмикачі, перенесено електролічильник до коридору, замінена сантехніка, опалювальна система), перенесення входу до будинку, переобладнання приміщення кухні у ванну кімнату, викопана зливна яма під ванну та вбиральню, Укладення її шлакоблоком, будівництво прибудови до житлового будинку, яка складається з однієї житлової кімнати, кухні та коридору, замінено дах над усім будинком, улаштована свердловина для задачі води до будинку, встановлення насосної станції, проведення води на кухню та в ванну зімнату, улаштування зливної ями на кухні, встановлення вхідних металевих дверей і заміна других східних дверей на нові металеві в домоволодінні [ADDRESS] станом на 25.04.2024 року складає - 555 233,00 грн та в резервній валюті 14 067,00 доларів США (курс долара США на дату оцінки (25.04.2024 року за даними Національного банку України становить 39,4716). Покращення (ремонтні роботи, прибудова та будівлі) збільшили ринкову вартість нерухомого майна (садиби в цілому) на 61% від загальної вартості, що складає 61/100 частки садиби домоволодіння) по [ADDRESS] . Таким чином, у період перебування у фактичних шлюбних відносинах з 2003 по 2006 рік та в період перебування у шлюбі з 2006 по 2014 рік в результаті фізичних та матеріальних затрат вартість домоволодіння значно збільшилась, а тому позивач має право на частину покращень. (61/100:2=61/200). Відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто, при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано (збудовано) спірне майно. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не збувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом х`оновлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною, значеною законом підставою для виникнення у них прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Відповідно до ч.2 ст.З СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані .тльним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Рішенням Конституційного Суду України від 3.06.99 р. №5-рп/99, встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть 'ти не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках, зов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про тактику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що при астосуванні ст.74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних з дносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 2.12.2012р. у справі № 6-148цс 12. В правових позиціях постанови Верховного Суду України від 08 червня 2016 року № 6- 2253цс15 визначено, що згідно із частиною четвертою ст.368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, що проживають однією сім`єю, але не перебувають в шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю. Відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до статті 315 ЦПК України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку позовного провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, підлягає задоволенню позовна вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 2003 року по [INFO] , тобто до часу реєстрації шлюбу. Факт проживання однією сім`єю підтверджується фактом народження дітей, нашим сумісним проживанням в будинку батьків, сумісною реєстрацією в спірному будинку, фотокартками, спільним придбанням автомобіля, запрошеннями на весілля до племінниць [PERSON] у 1999 році, показами свідків. Відповідно до частини 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 2 статті 60 СК України встановлено презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а саме вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, що передбачено ч.1 ст.61 СК України. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна, тобто, коли джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Згідно із нормами ст.ст. 60, 63 СК України та ч.ч.3,4 ст.368 ЦК України, незалежно від того, що один з подружжя не мав з поважної причини самостійного заробітку, майно набуте під час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, у дружини та чоловіка рівні права на володіння та розпоряджання ним, якщо інше не встановлено договором чи законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частина друга ст.372 ЦК України та ч.1 ст.70 СК України встановлює презумпцію рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», в п.182 зазначено, що відповідно до положень ст.81, 116 ЗК України, окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст.120 ЗК, ст.377 ЦК України. 18 жовтня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар житловий будинок [ADDRESS] . Зазначений договір було посвідчено Четвертою дніпровською державною нотаріальною конторою за реєстром №3-2093. 18 жовтня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар земельну ділянку [ADDRESS] . Зазначений договір було посвідчено Четвертою дніпровською державною нотаріальною конторою за реєстром №3-2095. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Для того щоб угода мала юридичну силу вона повинна відповідати визначеним вимогам, які іменуються вимогами щодо дійсності правочину. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно вимог ст. 203,215 ЦК України, якщо зміст правочину суперечить Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, він може бути визнаний судом недійсним. Відповідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті ф, 8 Конституції України). Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст, 215 ЦК України та відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України п. 7 постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та з застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою ст, 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх неповнолітніх чи непрацездатних дітей. При посвідченні зазначених договорів були порушені норми Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (в поточній редакції на період 2020 року), а саме п.4 розділу II - посвідчення : правочину щодо розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю, зокрема подружжя: п.4.1. Правочини щодо розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю, підписуються всіма співвласниками цього майна або уповноваженими ними особами. п.4.2. При посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо документ, що посвідчує право власності, оформлений на ім`я одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена. Якщо в заяві про згоду на відчуження спільного майна зазначено прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, найменування юридичної особи, на відчуження якого дається згода, нотаріус при посвідченні відповідного договору зобов`язаний перевірити додержання умов, зазначених у такій заяві. п.4.3. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. п.4.4. Правочин щодо розпорядження майном може бути посвідчений нотаріусом без згоди другого з подружжя у разі, якщо з документа, що посвідчує право власності, договору, укладеного між подружжям, акту цивільного стану про укладення шлюбу та інших документів випливає, що зазначене майно є особистою приватною власністю одного з подружжя, тобто набуте до реєстрації шлюбу, за час шлюбу, але на умовах, передбачених шлюбним або іншим договором, укладеним між подружжям, за договором дарування, або в порядку спадкування, або за кошти, які належали їй (йому) особисто, тощо. Згідно з вимогами ЦК України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутись до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною, так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння. Оскільки, мої права як співвласника частини домоволодіння були порушені, то вони підлягають захисту шляхом пред`явлення індикаційного позову, що передбачено ст.388 ЦК України. У відповідності до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст. ст.215-235 ЦК України), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. ст. 330, 338 ЦК України). Статтею 388 ЦК України унормовано, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (шахрайство). Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Зважаючи на те, що спірна частина домоволодіння вибула із власності позивача поза його волею, вимоги позову про витребування майна від кінцевого набувача є обгрунтованими, оскільки такий спосіб захисту порушеного права є належним і узгоджується із приписами ст.388 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи звернутись до суду за захистом свого цивільного права, у разі порушення, невизнання або оспорювання такого права. Частинами 1,2 ст.16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до свого захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) правочину правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке інувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; - відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій - бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно ч.ч.1, 2 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин та на момент звернення позивача до суду з позовом), було встановлено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Оскільки, [PERSON] не повідомила про свій намір подарувати спірне домоволодіння донці, [PERSON] , то позивач не знав та не міг знати про наявність такого договору. Після розірвання шлюбу у 2014 році [PERSON] та наші доньки [PERSON] та [PERSON] переїхали на постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] . І після цього ми ще декілька років спілкувався з [PERSON] та дітьми. Але, [INFO] я зареєстрував шлюб з гр. [PERSON] і у нас народилася донька, [PERSON] , і після цього діти перестали зі мною спілкуватися. З моменту придбання домоволодіння - 26 лютого 2002 року і до теперішнього часу позивач мешкає за адресою: [ADDRESS] . В житловому будинку позивач був зареєстрований як чоловік власника будинку. Відповідачі не оспорювали право позивача на частину домоволодіння. Про порущення своїх прав дізнався тільки у вересні 2021 року з позовної заяви [PERSON] про визнання припиненим права користування житловим будинком, виселення і зобов`язання звільнити житловий будинок. Таким чином, строки позовної давності мною пропущені з поважних причин. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] мешкали однією сім`єю, як чоловік та жінка у період з 1994 року по день реєстрації шлюбу - 13 січня 2006 року, а до 2014 року мешкали, як подружжя. До реєстрації шлюбу на ім`я [PERSON] було придбано житловий будинок, вартість якого була суттєво збільшена у період з 2003 року по 2010 рік, з цих підстав у судовому порядку можливо визнати за [PERSON] право власності на 61/200 частину; домоволодіння [ADDRESS] . Саме з цих підстав [PERSON] не могла одноособово розпоряджатися цим домоволодінням і не могла подарувати усе домоволодіння, а тільки його частину. З цих підстав договір дарування необхідно визнати частково на 61/200 частину -дійсним та витребувати у [PERSON] 61/200 частину спірного домоволодіння. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про достатність правових підстав для задоволення позову,. Судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в порядку передбаченому ст..141 ЦПК.

Outcome: approved