Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

У червні 2024 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики в розмірі 955 227,14 грн, в тому числі 817 236 грн - борг за розпискою, 120 598,63 грн - проценти, 17 302,51 грн - інфляційні, та судові витрати. В обґрунтування позову вказано, що [PERSON] у жовтні 2023 року взяв у [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 817 326 грн на закупівлю безпілотних систем та зобов`язався повернути їх до 24.11.2023 з відсотками у розмірі 27,4%, про що написав розписку. Після настання строку повернення боргу, відповідач у телефонних розмовах відтерміновував повернення боргу посилаючись на матеріальні проблеми, а починаючи з березня 2024 року взагалі припинив будь-яке спілкування, що стало підставою для звернення до суду за захистом порушеного права про стягнення боргу з урахуванням процентів та інфляційних втрат за період з 27.11.2023 по 10.06.2024. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.06.2024 вказану справу передано за підсудністю до Таращанського районного суду Київської області, оскільки застосовано підсудність за зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] ,\~ яке з 17.07.2020 входить до складу Таращанської міської громади Білоцерківського району Київської області, у зв`язку з ліквідацією районів в Київській області. 15.08.2024 ухвалою Таращанського районного суду Київської області вказану справу передано за підсудністю до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 11.09.2024 ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовчий розгляд у відкритому судовому засіданні 22.10.2024. 03.12.2024 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. 28.01.2025 в судовому засіданні суд на місці ухвалив відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі на період досудового слідства № 12024111030003856. 28.01.2025 в судовому засіданні розпочато розгляд справи по суті, заслухані вступні слова (пояснення) представника позивача, відповідача та представника відповідача адвоката Босенка Ю.Г. В судових засіданнях представник позивача позов підтримав та просив задовольнити, надав пояснення. Вказав, що позивач позичив відповідачу власні кошти, однак відповідач кошти не повернув, тому позивачем за умовами договору нараховано відсотки за користування коштами за період до подання позову, така позиція позивача. Позивач, як ФОП мав таку суму. Розслідування кримінальної справи не стосується цієї цивільної справи. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що кошти були потрібні йому для військових потреб. Визнав, що дійсно він написав розписку від 14.10.2023, однак кошти він повернув позивачу з відсотками. Точна дата повернення коштів вказана у матеріалах кримінальної справи. Повернення коштів відбулось в нотаріальній конторі. Після цього, вони разом з позивачем обміняли гривні на євро і [PERSON] перерахував кошти своєму другу в безготівковій формі. Вказує, що коли повернув кошти, то запитав у позивача про розписку, однак спочатку той сказав, що забув її, а потім - що порвав. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Не заперечував написання розписки відповідачем. Підтвердив, що кошти були ним отримані, але також ці кошти були ним повернуті повністю.\~ Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Пояснив, що дав відповідачу більшу частину коштів готівкою та частину в безготівковій формі, однак кошти той не повернув. Заперечив, що вони разом з відповідачем вносили кошти через термінал. Знає також, що у відповідача були інші борги. 28.01.2025 в судовому засіданні за клопотанням сторони відповідача оголошено перерву для підготовки до судових дебатів, погоджена наступна дата судового засідання 18.03.2025, 12:00 год. Відповідач та його представник в судове засідання 18.03.2025, 03.06.2025 та 16.07.2025 не з`явились, належним чином повідомлялись про час і місце розгляду справи у встановленому порядку, позиція сторони суду зрозуміла з наданих в судовому засіданні пояснень. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 14.10.2023 [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти в розмірі 817 236 грн, що є еквівалентом 21 150 євро, та зобов`язався їх повернути з відсотками 27,4% до 24.11.2023, про що написав розписку. Оригінал розписки, яка надана в судовому засіданні представником позивача, міститься в матеріалах справи. Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12024111030003856, 02.12.2024 внесено відомості за ч. 2 ст. 190 КК України про те, що в листопаді 2023 року знайомий [PERSON] шляхом шахрайських дій заволодів грошовими коштами [PERSON] , чим заподіяв останньому майнової шкоди на суму, яка встановлюється. При вирішенні справи суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Відповідно до положень статей 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - ст. 610 ЦК України. Наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлено розпискою. Написання цієї розписки відповідач та його адвокат визнали в судовому засіданні. Отже сторони досягли згоди, що позичальник отримав «у борг» вказану у розписці грошову суму та зобов`язався здійснити повернення позики до 24.11.2023. Матеріали справи не містять доказів про сплату (повернення) грошових коштів. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із наведеного позивачем розрахунку вбачається, що за борговий період з 27.11.2023 по 10.06.2024 на суму боргу в розмірі 817 326 грн (помилково вказана сума замість 817 236 грн) позивачем нараховано 27,4% річних в розмірі 120 598,63 грн та інфляційні втрати в сумі 17 302,51 грн. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 (справа № 444/9519/12) та від 31.10.2018 (№202/4494/16-ц). Суд зауважує, що надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Така позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16. Таким чином, за умовами договору позики від 14.10.2023 передбачено надання кредиту в розмірі 817 236 грн строком на 42 дні - до 24.11.2023. Отже, позивач за вказаним договором мав право на стягнення процентів за користування кредитними коштами за 42 дні, однак останнім не заявлено до стягнення процентів в межах строку дії договору, при цьому право позивача нараховувати передбачені договором проценти за користування позикою припинилось 25.11.2023, тому в частині позову про стягнення процентів річних у розмірі 120 598,63 грн за період з 27.11.2023 по 10.06.2024 слід відмовити. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін (грошових зобов`язань) на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від 17.07.2012 № 01-06/928/2012). Інфляційні втрати розраховуються за формулою: [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] х [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу], де: [Сума боргу] - сума простроченого боргу, [Сукупний індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період. Отже у період з 01.12.2023 по 10.06.2024 індексація на суму 817 236 грн [Сукупний індекс інфляції] = 100.70% х 100.40% х 100,30% х 100.50% х 100,20% х 100.60% = 102,73% (за період грудень 2023 - травень 2024). [Інфляційні нарахування] - 817 236 грн (сума боргу) х 102.73% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 817 236 грн (сума боргу) становила 22 307,82 грн. Позивачем до стягнення заявлено суму інфляційних втрат за невиконання відповідачем зобов`язань у розмірі 17 302,51 грн, отже за принципом диспозитивності цивільного процесу, позов в цій частині підлягає задоволенню. Таким чином, позовна заява підлягає частковому задоволенню. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню сплачений та заявлений позивачем до стягнення судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 8 345,83 грн (9 552,28 х 87,37%).

Outcome: partial