Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-10 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінпром маркет» звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 15.07.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] укладено Договір позики №75626431 (надалі - Договір позики), за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 5400,00 грн, строк позики - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису U24QkET21p), що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу, у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Того ж дня, позикодавець на виконання п.1 Договору позики виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 5400, 00 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , за посередництвом платіжної установи ТОВ «ФК Фінекспрес». Відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за Договором позики та заборгованості за процентами - не виконав ні перед Позикодавцем (Первісним кредитором), ані перед Позивачем - фактором ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», що набуло право вимоги за договором позики №75626431 на підставі договору факторингу. Так, 21.12.2021 ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» уклали Договір факторингу № 2112 від 21.12.2021, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75626431. 31.03.2023 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали Договір факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №75626431. Заборгованість відповідача за договором позики складає 18295, 20 грн, зокрема: 5400, 00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 12895, 20 грн. - сума заборгованості за відсотками, які позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати по справі, в тому числі і на правничу допомогу адвоката. \~ \~ \~ \~ Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 24 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. 06.06.2025 відповідач подав до суду клопотання про визнання письмових доказів неналежними, в якому зазначив, що позивачем не надано жодних банківських документів на підтвердження факту здійснення оплати за договором факторингу № 2112 від 21.12.2021 між первісним кредитором TOB «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та новим кредитором, ТОВ «Фінансова компанія управління активами», а також за договором факторингу № 310323-ФМ від 31.03.2023, між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та Позивачем, як новим кредитором. А надані Позивачем копії актів звірок, а саме акт сверки взаємних розрахунків за період: Грудень 2021 р. Грудень 2023 р. між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за договором факторингу №2112, та акт звірки між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» і ТОВ «Фінпром Маркет» за договором факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023, є неналежними доказами на підтвердження факту набуття позивачем права вимоги до відповідача за договором позики як новим кредитором, на підставі договорів факторингу № 2112 від 21.12.2021 та № 310323-ФМ від 31.03.2023, а тому просив визнати їх неналежними доказами. Крім того, 06.06.2025 відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що він повністю заперечує проти позовних вимог позивача. Зокрема, щодо незаконності нарахування відсотків поза межами строку дії договору позики зазначив, що відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022у справі № 910/17048/17, щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). З огляду на викладену правову позицію Верховного Суду, за умовами договору позики, укладеного з Відповідачем, проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто протягом строку, на який були надані такі кошти. Згідно положень п. 2.2, п. 2.3 договору позики строк позики (строк договору) 30 днів, процентна ставка базова 1,99% в день фіксована. Тобто, за умовами договору позики встановлено строк кредитування до 14 серпня 2021 року включно. Однак, із розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що проценти нараховані поза межами вказаного строку, аж до 12 листопада 2021 року. Отже, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку, що є не правомірним. При цьому, є безпідставними посилання позивача на п. 5.2 договору позики, в якому вказано, що позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Позивачем додано до позовної заяви Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних коштів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), затверджені наказом директора № 14/05/2021 від 14.05.2021. Верховний Суду у постанові від 16.10.2019 у справі №344/12617/16-ц зазначив, що «наданий банком витяг із сервісу «Миттєва розстрочка», з посиланням на Умови і Правила надання банківських послуг ПриватБанк, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропо\-нованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору». Також, Верховний Суду у постанові від 27.08.2020 у справі № 188/1815/17 зазначив, що «надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору». Із наданої Позивачем копії вказаних вище Правил, вбачається, що Відповідач не підписував такий документ, Відповідач вперше ознайомлений з текстом вказаних Правил після подання позову до суду. При цьому, у договорі позики вказано, що Правила розміщені на сайті первісного кредитора, однак Позивачем не надано жодних доказів, що саме у зазначені редакції ці Правила були доведені до відома Відповідача та йому були зрозумілі умови цих Правил. Водночас, згідно з положеннями п 6.5 зазначених Правил, на які Позивач посилається у позовній заяві, у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення Позики та процентів, Позичальнику на таку неповернуту Позику (або її частину) Товариство має право нараховувати Проценти у розмірі, передбаченому Договором позики, за кожний день понадстрокового користування Позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення Позики (або її частини) та Процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування Процентів на Позику (або її частину) за понадстрокове користування Позикою за Договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на Позику за понадстрокове користування. Тобто, норми п 6.5 зазначених Правил не містить жодних умов стосовно автопролонгації договору позики на 90 днів у разі не виконання умов щодо своєчасного повернення позики, а містить виключно умови щодо понадстрокового нарахування процентів за користування позикою, що є протиправним. До того ж, й договором позики не передбачено жодних умов щодо автопролонгації договору позики у разі несвоєчасного повернення позики. А відповідно зважаючи на те, що договором позики визначено строк позики 30 днів, відповідно лише у межах вказаного строку є правомірним нарахування процентів за користування позикою. Отже, нарахування процентів поза межами строку договору позики у період з 15.08.2021 по 12.11.2021 у розмірі 9 563,94 грн. є незаконним. Щодо відсутності у позивача, як нового кредитора, права вимоги до нього за договором позики зазначив, що доказом який засвідчує факт набуття прав вимоги за договором позики є, в тому числі й докази на підтвердження оплати за договором факторингу. Водночас, позивачем на підтвердження факту здійснення оплати за договорами факторингу, та відповідно набуття права вимоги за договором позики як новим кредитором, надано акти звірок, які є неналежними доказами на підтвердження здійснення оплати між юридичними особами, первісним кредитором та новими кредиторами. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 15 грудня 2015 року у справі № 21-4266а15, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, а свідчить про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг. До того ж, Верховний Суд у постанові від 05 березня 2019 року у справі № 910/1389/18 дійшов правового висновку про те, що акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу. Також Верховний Суд у постанові від 12 червня 2020 року у справі № 169/506/17 вказав на те, що про факт отримання та повернення коштів свідчать банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунка, а також прибуткові та видаткові касові ордери в разі внесення грошей до каси підприємства. При цьому, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (стаття 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Однак, позивачем не надано жодних банківських документів на підтвердження факту здійснення оплати за договором факторингу № 2112 від 21.12.2021 між первісним кредитором TOB «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та новим кредитором, ТОВ «Фінансова компанія управління активами», а також за договором факторингу № 310323-ФМ від 31.03.2023, між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та Позивачем, як новим кредитором. А відповідно, за таких обставин Позивачем не доведено факту переходу права вимоги до Відповідача за договором позики від первісних кредиторів. На підставі викладеного, просив відмовити повністю у задоволенні позовних вимог про стягнення з нього заборгованості за договором позики. 12.06.2025 позивачем до суду подано відповідь на відзив, в якій зазначив, що доводи представника відповідача, щодо безпідставного нарахування заборгованості за процентами - є передчасними, оскільки таке нарахування здійснювалось у відповідності до умов договору та додатків до них/правил, й саме через неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань. Більш того, позивач просить стягнути суму заборгованості за договорами позики лише до моменту відступлення права вимоги первісними кредиторами, інших нарахувань позивачем не заявлялось, зокрема процентна ставка за понадстрокове користування позикою - 2.70 % за кожен день, яка передбачена договором позики, погодженими відповідачем та регламентована правилами надання грошових коштів у позику - не нараховано, оскільки зазначена процента ставка значно фінансово навантажить відповідача. Посилання представника відповідача на положення ст.625 ЦК України також вважає помилковими, оскільки позивач звертаючись з позовом до суду обраховував заборгованість відповідача за базовою/фіксованою процентною ставкою, а не за Процентною ставкою «понадстрокове користування Позикою» в розмірі 2,7% (відповідальність штраф за порушення умов договору позики, згідно правил нараховується після 120 днів нарахування процентів за базовою процентною ставкою). Щодо необхідності доведення оплати за договором факторингу зазначив, що підтвердження оплати за договорами факторингу №2112 від 21.12.2021 та №310323-ФМ від 31.03.2023 у даній справі немає вирішального значення, адже сторони за договорами факторингу визначили, що моментом переходу права грошової вимоги є підписані сторонами додатки №4 та №5 до Договору факторингу №2112 від 21.12.2021 та додатки №4 та №5 до Договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023, докази укладання зазначених додатків містяться в матеріалах справи. Верховним Судом у постановах від 29 вересня 2021 року у справі № 2- 879/11, (провадження № 61-10005св21), від 03 листопада 2021 року у справі № 301/2368/14-ц (провадження № 61-11546св21) зроблено висновок, що перевіряти перерахунок коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги/факторингу необхідно у випадку якщо зазначеним договором визначений момент набуття новим кредитором права вимоги до боржника після здійснення оплати за вказаним договором. У даній справі момент переходу права грошової вимоги є підписання додатків до договору та прийняття реєстру прав вимог які передаються. (Додаток №4 та №5 до Договору №2112 від 21.12.2021 року та Витяг з реєстру прав вимог від 21.12.2021 року до договору факторингу №2112 від 21.12.2021 року.., Додаток №4 та №5 до Договору факторингу№310323-ФМ від 31.03.2023 р. та Витяг з реєстру прав вимог від 31.03.2023 року до договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 р.. - містяться у справі). Щодо клопотання представника відповідача про визнання письмових доказів неналежними, просив залишити таке без задоволення, оскільки у постанові Верховного суду у справі №910/1389/18 встановлено, що підписання акту звірки уповноваженими особами є доказом, що свідчить про визнання заборгованості у разі її наявності (5 сторінка, 2 абзац зверху). Звертаючись з позовною заявою до суду, позивач не позиціонував акт звірки як первинний бухгалтерський документ, а надав як доказ відсутності заборгованості за відповідними договорами факторингу, тобто в матеріалах справи наявний документ, підписаний директором/уповноваженою особою попереднього кредитора про відсутність заборгованості Фактора перед Клієнтом за відповідними договорами факторингу. Крім того, акт звірки підписано за допомогою програмного забезпечення «ВЧАСНО» електронно цифровим підписом (відповідний протокол перевірки міститься в матеріалах справи), а тому докази розрахунків містяться в матеріалах справи. Крім того зазначив, що відповідач/представник відповідача - доказів на підтвердження або спростування позовних вимог позивача до відзиву долучено не було, а тому відзив ґрунтується на припущеннях та зводиться до незгоди з доказами позивача та їх оцінки , тоді як оцінка доказів, є виключно компетенцією суду. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, доводи сторін, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 15 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 75626431 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) (надалі договір позики). Відповідно до умов договору позики, відповідач отримав позику у розмірі 5400,00 грн, строком на 30 днів, зі сплатою фіксованої базової процентної ставки 1, 99% за день. Відповідно до п. 2 договору позики, дата повернення позики 14 серпня 2021 року, орієнтовна загальна вартість позики 8623, 80 грн. Згідно п. 4 договору позики проценти за цим Договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок Позики. Відповідно до п. 5.2. договору позики, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents license/ (надалі «правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Згідно п. 12 договору позики, цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України\~«Про електронну\~комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Згідно п. 17 договору позики інші умови цього правочину регулюються Правилами, які є невід`ємною частиною Договору. У пункті 18 договору позики зазначено інформацію про [PERSON] , а саме: дата народження [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , банківська картка № [NUMBER] . Згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком до договору позики № 75626431, строк повернення позики 14 серпня 2021 року, розмір позики 5400,00 грн, проценти за користування кредитом 3223, 80 грн, загальна вартість позики 8623, 80 грн. Відповідно до довідки про ідентифікацію, [PERSON] був ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Акцепт договору позичальника здійснено шляхом підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора «U24QkET21p» 15 липня 2021 року о 15:14:30. Згідно копії платіжної інструкції, 15 липня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» здійснило переказ на картку № [NUMBER] у розмірі 5400,00 грн. Відповідно до листа Акціонерного товариства «Приват Банк» № 20.1.0.0.0/7-250428/85410 від 30 квітня 2025 року, на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , емітовану карту № [NUMBER] . Згідно виписки по рахунку № [NUMBER] , на вказаний рахунок 15 липня 2021 року перераховані грошові кошти у розмірі 5400,00 грн. Згідно розділу 6 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики) за користування позикою позичальник сплачує товариству проценти у розмірах, визначених у договорі позики. Позичальник зобов`язаний повернути отриману суму позики та проценти за користування нею відповідно до умов укладеного договору позики. Проценти за користування позикою нараховуються на суму позики (її залишок), виходячи із строку фактичного користування позикою. Нарахування процентів за користування позикою починається з дати зарахування коштів на платіжну картку позичальника та нараховується за процентними ставками, зазначеними в договорі позики, за кожен день (календарну дату) користування позикою, включаючи день (дату) видачі позики та включаючи день (дату) її повернення. Позичальник зобов`язаний повернути повністю суму отриманої позики та сплатити проценти в строк, визначений договором позики, будь-яким доступним йому способом. У раз неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. Сторони домовились, що у разі якщо після спливу строку позики позичальником не було подовжено строк користування Позикою/строк такого подовження закінчився та/або автоматичне подовження Строку Позики припинилось (відповідно до умов розділу 7 Правил) але, при цьому, позичальник продовжує користуватися позикою (її частиною), товариство має право нараховувати проценти за понадстрокове користування позикою (її частиною) у порядку, визначеному цими правилами та договором позики. Позичальник надає свою згоду, що у період з першого дня понадстрокового користування позикою (її частиною) і до дати повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором позики, на суму позики (її частину) нараховуються проценти у розмірі, встановленому договором позики. Сума нарахованих процентів за понадстрокове користування позикою не може перевищувати розміру суми, визначеної Законом України «Про споживче кредитування». Зазначений договір є чинним та підлягає виконанню сторонами. Доказів належного виконання зобов`язань за кредитним договором, стороною відповідача не надано, а відповідно до розрахунку суми заборгованості за договором позики № 75626431 від 15 липня 2021 року, за період з 15 липня 2021 року по 24 лютого 2025 року він має заборгованість у розмірі 18295, 2 грн, з яких 5400,00 грн заборгованість за тілом позики; 12895, 2 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами. Водночас, слід зазначити, що заявлена позивачем до стягнення сума процентів значно перевищує суму процентів, яка передбачена умовою договору позики (кредиту) у межах погоджених строків користування грошовими коштами. Будь-яких дій щодо продовження кредитного періоду (пролонгації/авто пролонгації) відповідачем не здійснювалось. Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок Верховний Суд зробив у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 4-10цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Підстав для відступу від вказаних правових висновків не вбачає також Велика Палата Верховного Суду від 18.01.2022 у справі №910/17048/17. Доказів того, що між позивачем і відповідачем укладено договір про продовження строку правомірного користування кредитом, або що відповідач вчинив дії, передбачені Договором на пролонгацію/авто пролонгацію, суду не надано. Лише наявність у відповідача заборгованості за договором не свідчить про продовження строку правомірного користування кредитом, і такий строк договором не визначений. Таким чином, проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами (кредитом) становлять 3223, 80 грн (5400 грн * 1,99% на день*30 днів). Поряд з тим судом встановлено, що 21 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу № 2112, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» право грошової вимоги за кредитними договорами. Відповідно до акта прийому-передачі реєстру заборгованостей за договором факторингу № 2112 від 21 грудня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» прийняло реєстр заборгованостей від 21 грудня 2021 року та стало новим кредитором в тому числі по відношенню до боржника [PERSON] за договором позики № 75626431 від 15 липня 2021 року. Крім того, щодо факту відступлення Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» права грошової вимоги до відповідача за договором позики укладеним відповідачем з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», судом встановлено, що 31 березня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу № 310323-ФМ, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» право грошової вимоги за кредитними договорами. Посилання сторони відповідача на те, що доказом який\~засвідчує факт\~набуття прав\~вимоги за\~договором позики\~є,\~в тому\~числі й\~докази на\~підтвердження оплати\~за договором\~факторингу,\~а надані\~акти звірок,\~є неналежними\~доказами на\~підтвердження здійснення\~оплати між\~юридичними особами,\~первісним кредитором\~та новими\~кредиторами,\~суд не\~бере до\~уваги,\~оскільки згідно п.5.2. зазначеного вище Договору факторингу встановлено, що перехід від Клієнта до Позивача/Фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання Актів прийому-передачі Реєстру Заборгованостей, після чого Позивач/Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідних Прав Вимог. Підписані сторонами Акти прийому-передачі Реєстру Заборгованостей підтверджують факт переходу від Клієнта до Позивача/Фактора відповідних Прав Вимоги та є невід`ємними частинами цього Договору. (Додатки №4 та №5 до Договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 р. та Договору факторингу №2112 від 21.12.2021 р.додаються). Разом з тим, позивач у позовній заяві зазначив, що відповідно до Реєстру прав вимог від 31.03.2023 до договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 18295, 20 грн, з яких: 54 00,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 12895, 20 грн - сума заборгованості за відсотками. (витяг з Реєстру прав вимог від 31.03.2023 додається). Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 тощо). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження ним набуття права вимоги до відповідача за договором позики № 75626431 від 15 липня 2021 року, до матеріалів позовної заяви додано акт прийому передачі Реєстру заборгованостей за Договором факторингу №310323-ФК від 31 березня 2023 року, який є додатком №4 до Договору факторингу №310323-ФК від 31 березня 2023 року та акт прийому передачі Реєстру заборгованостей за Договором факторингу №310323-ФК від 31 березня 2023 року, який є додатком №5 до Договору факторингу №310323-ФК від 31 березня 2023 року, які не підтверджують факту набуття позивачем права грошової вимоги до відповідача, оскільки стосуються Договору факторингу №310323-ФК від 31 березня 2023 року, а не Договору факторингу №310323-ФМ від 31 березня 2023 року, як на то вказує позивач у позовній заяві. За встановлених обставин справи відсутні підстави вважати, що ТОВ «Фінпром Маркетза договором факторингу №310323-ФМ від 31\~березня 2023\~рокунабуло право вимоги до відповідача. Частинами 2, 4 статті 83\~ЦПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У пунктах 6, 7 частини другої статті 43\~ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків у цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.11.2023 № 686/15112/22, провадження № 61-5229св23). Згідно з ч. 1 ст.\~126\~ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Як зазначено у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.11.2023 у справі № 757/19682/18-ц (провадження № 61-11480св23), від 16.11.2023 у справі № 344/1404/22 (провадження № 61-5922св23), від 08.11.2023 у справі № 442/7748/20 (провадження № 61-4119св22), від 13.01.2021 у справі № 264/949/19 (провадження № 61-16692св19): вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, суд повинен врахувати як вимоги ч. 1 ст.\~44\~ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні. Суд повинен врахувати як вимоги ч. 1 ст.\~44\~ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи (див. постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.06.2023 у справі № 205/7739/21 /провадження № 61-3175св23/, від 16.11.2023 у справі № 757/19682 /провадження № 18-ц (61-11480св23/). Суд наголошує,\~що звертаючись\~до суду\~із позовом,\~позивач в\~такому не\~повідомляв,\~що докази,\~які мають виключне значення для розгляду даної справи з об`єктивних причин не можуть бути подані у встановлений законом строк, і з клопотанням про витребування доказів до суду не звертався, з огляду на що суд вирішив спір за наявними матеріалами справи. За таких обставин, на підставі долучених до позову доказів, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову. Частинами першою-другою статті 141\~ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору та витрат на правничу допомогу, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд покладає на позивача. На підставі ст.ст. 509, 526, 553, 625, 1046, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed