Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Керуючої компанії обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва (далі - третя особа, Керуюча компанія), в якому просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: виділити у користування [PERSON] житлову кімнату площею 14,6 кв. м; виділити у користування [PERSON] житлову кімнату площею 15 кв. м; інші приміщення: коридор площею 8,6 кв. м, комору площею 0,6 кв. м, вбиральню площею 1,3 кв. м, ванну кімнату площею 2,7 кв. м, кухню площею 7,2 кв. м залишити у спільному користуванні сторін; зобов`язати відповідача не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням, надати [PERSON] ключі від вхідних дверей квартири та замка дверей житлової кімнати площею 14,6 кв. м, яка знаходиться у спірній квартирі, та звільнити дану житлову кімнату від особистих речей; розділити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 51,8 кв. м, житловою площею 29,6 кв. м, відповідно до встановленого порядку користування, шляхом відкриття [PERSON] та [PERSON] окремих особових рахунків по оплаті за житлово-комунальні послуги по утриманню квартири. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що позивач разом з відповідачем є співвласниками квартири [ADDRESS] (по 1/2 часки). Згідно технічного паспорта на квартиру, вона складається з двох ізольованих житлових кімнат площею 15,0 кв. м. та 14,6 кв. м. У вказаній квартирі крім його брата - [PERSON] та [PERSON] зареєстровані також діти відповідача: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач не має можливості користуватися своїм майном, оскільки [PERSON] не надає доступу до квартири, здійснює перешкоди у праві користування належною йому часткою у спільному майні. Позивач звернувся до відповідача із вимогою щодо надання доступу до квартири та усунення перешкод у здійснені права власності, яка залишилася без реагування. Крім того, позивачу стало відомо про наявність заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у спірній квартирі. Відповідач не бажає в добровільному порядку надати йому право користування житловою кімнатою площею 14,6 кв. м. в квартирі [ADDRESS] , розділити особові рахунки по сплаті комунальних послуг, у зв`язку із чим, він був змушений звернутися до суду із вказаним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2023 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. На виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом було зроблено запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача та 30.06.2023 року отримано відповідь № 134829 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо місця реєстрації відповідача. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.06.2023 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва про усунення перешкод у здійснені права власності та встановлення права користування квартирою, та підготовче засідання у справі призначено на 19.10.2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.10.2023 року, у зв`язку з неявкою в підготовче засідання учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 29.01.2024 року. 29.01.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.01.2024 року, у зв`язку із задоволенням клопотання позивача, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 22.04.2024 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.04.2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва про усунення перешкод у здійснені права власності та встановлення права користування квартирою, та справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 06.08.2024 року. 06.08.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Філіна Е.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке було передано головуючому судді 08.08.2024 року. 06.08.2024 року з використанням підсистеми «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Желтухіна Є.О. надійшло клопотання про виклик свідків, яке було передано головуючому судді 08.08.2024 року. 06.08.2024 року справу було знято зі складу, у зв`язку із зайнятістю головуючого судді в розгляді клопотань слідчих органів, судове засідання призначено на 04.11.2024 року. 24.10.2024 року з використанням підсистеми «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Желтухіна Є.О. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії відповіді Печерського УП ГУ НП України в місті Києві та просив визнати поважними причини неподання доказів у встановлений законом строк. Вказане клопотання було передано головуючому судді 04.11.2024 року. 04.11.2024 року справу було знято зі складу, у зв`язку із зайнятістю головуючого судді в розгляді клопотань слідчих органів, судове засідання призначено на 14.01.2025 року. 05.11.2024 року з використанням підсистеми «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Філіна Е.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке було передано головуючому судді 18.11.2024 року. 14.01.2025 року справу було знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, судове засідання призначено на 31.03.2025 року. 14.01.2025 року з використанням підсистеми «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Філіна Е.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке було передано головуючому судді 24.01.2025 року. Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 31.03.2025 року приєднано до матеріалів справи копію відповіді Печерського УП ГУ НП України в місті Києві; відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про виклик свідків, та, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 29.05.2025 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.05.2025 року в судовому засіданні, на підставі ч. 2 ст. 240 ЦПК України, було оголошено перерву перед судовими дебатами до 03.07.2025 року. В судове засідання 03.07.2025 року з`явився представник позивача. Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Оскільки, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідача та представника третьої особи. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просив їх задовольнити. Вислухавши вступне слово представника позивача, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] (розмір частки по 1/2), що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 07.06.2023 року № 334885035 (а. с. 20-21). Згідно з технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] , квартира складається з двох кімнат житловою площею 29,6 кв. м (1 кімната - площею 15,0 кв. м; 2 кімната - площею 14,6 кв. м); коридора - 8,6 кв. м, комори - 0,6 кв. м, вбиральні - 1,3 кв. м, ванної кімнати - 2,7 кв. м, кухні - 7,2 кв. м. Загальна площа квартири становить 51,8 кв. м (а. с. 22-23). Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщені, станом на 01.06.2023 року в квартирі [ADDRESS] починаючи з 28.05.2002 року зареєстрований [PERSON] ; починаючи з 24.12.2002 року зареєстрована [PERSON] ; починаючи з 18.03.2014 року зареєстрований [PERSON] та починаючи з 18.03.2017 року зареєстрована [PERSON] (а. с. 17). Згідно з копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданим 11.12.1997 року Московським РУ ГУ МВС України в місті Києві [PERSON] з 13.06.2002 року зареєстрований в квартирі [ADDRESS] (а. с. 13-14). Відповідно до копії листа Печерського УП ГУ НП України в місті Києві за результатами розгляду звернення [PERSON] було встановлено, що [PERSON] неодноразово перешкоджала йому входу до квартири шляхом заміни замків. Роз`яснено, що повідомлення носить характер цивільно-правових відносин, які не відносяться до компетенції поліції (а. с. 146). 10.05.2023 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з листом-вимогою, в якому вимагав надати доступ до квартири [ADDRESS] та не вчиняти перешкод у користуванні вказаною квартирою. Крім того, повідомив, що 15.05.2023 року має намір завезти особисті речі для проживання в квартирі (а. с. 30). Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як визначено у ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 17.02.2016 року № 6-1500цс15, підстав для відступлення від якої не встановлено Верховним Судом у постанові від 03.10.2018 року у справі № 363/928/16-ц (провадження № 61-24395св18). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Як визначено у ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилається на те, що, порушуючи його права як співвласника квартири, відповідач чинить йому перешкоди у користуванні належним йому майном, а тому вважав, що усунути непорозуміння в користуванні майном можливо шляхом визначення в судовому рішенні порядку користування квартирою. Позивач просить суд виділити йому як співвласнику в користування ізольовану житлову кімнату меншою площею, відповідачу - більшою площею, а інші приміщення залишити в загальному користуванні. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Заперечень щодо запропонованого позивачем порядку користування квартирою, до суду від відповідача не надійшло, у зв`язку із чим суд приходить до висновку, що вказаний позивачем варіант є прийнятним у даному випадку і не суперечить інтересам іншого співвласника. За таких обставин, враховуючи баланс інтересів співвласників спірної квартири, розмір їх часток співвласників, суд вважає можливим встановити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS] : виділити у користування [PERSON] житлову кімнату площею 14,6 кв. м; виділити у користування [PERSON] житлову кімнату площею 15 кв. м; інші приміщення: коридор площею 8,6 кв. м, комору площею 0,6 кв. м, вбиральню площею 1,3 кв. м, ванну кімнату площею 2,7 кв. м, кухню площею 7,2 кв. м залишити у спільному користуванні сторін. Суд вважає, що саме такий варіант порядку користування квартирою найбільш буде враховувати інтереси усіх співвласників квартири, які мають право користуватися житлом. Щодо позовних вимог про розподіл особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг, суд зазначає наступне. У ч. 1 ст. 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 360 ЦК України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ст. 179 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця надання послуг своєчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Згідно з п. 2 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, здійснюється згідно із свідоцтвом на право власності або договором найму (оренди), а згідно з п. 7 власник зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктами 10, 13 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартир в разі, якщо між ними відсутня згода щодо сплати. Спори, що виникають під час користування приміщеннями житлових будинків, розв`язуються шляхом проведення переговорів між учасниками спору або у судовому порядку. Ураховуючи викладене, слід розділити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються на квартиру [ADDRESS] відповідно до встановленого порядку користування, шляхом відкриття [PERSON] та [PERSON] окремих особових рахунків по оплаті за житлово-комунальні послуги по утриманню квартири. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у здійснені права власності та встановлення права користування квартирою, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 220,80 грн., що підтверджується квитанцією № М1Р3-А6МВ-А584-В0ТЕ від 09.06.2023 року, які підлягають стягненню з відповідача на його користь, оскільки суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. Інших доказів на підтвердження понесення судових витрат сторонами не надано. Враховуюче викладене,

Outcome: approved