Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

Представник позивача - адвокат Ярошенко О.О., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення понесених витрат по оплаті комунальних послуг, в якій просить суд: Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму сплачених житлово-комунальних послуг, згідно рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2024 року у цивільній справі №333/2191/24 на користь Концерну МТМ за період з 01.11.2018 року по 31.12.2023 року за адресою: [ADDRESS] , відповідно частки (1/2), яка належить відповідачці [PERSON] , в розмірі 7 176,28 грн. та судовий збір сплачений ним на користь Концерну МТМ, відповідно частки (1/2), яка належить відповідачці, в розмірі 1211,20 грн., а всього 8 387,48 грн. Та стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1600 грн. та витрати, пов`язані з відправкою цінного листа [PERSON] . Позовна заява обґрунтована тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 21.06.2012 року на ім`я позивача - [PERSON] , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , була придбана квартира [ADDRESS] . 10.08.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі №333/2191/24. У зв`язку із погіршенням стосунків між сторонами, позивач тимчасово переїхав до іншого місця проживання. За рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2024, ухваленому у справі за позовом КОНЦЕРНУ «МТМ» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, позовні вимоги задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.11.2018 року по 31.12.2023 року в розмірі 14352 грн. 56 коп. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп. 29.01.2025 року позивач добровільно погасив суму заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 14352,56 грн. та 29.01.2025 року добровільно оплатив суму судового збору у розмірі 2 422,40 грн. Відповідно до частин, які належать позивачу 1/2 (одна друга) та відповідачці 1/2 (одна друга) , сторона позивача просить стягнути половину сплачених ним витрат: - за послуги централізованого опалення відповідно частки, яка належить відповідачу, а саме 14 352,56 : 2 х 1 = 7 176,28 грн.; - судовий збір, відповідно частки, яка належить відповідачці, а саме 2 422,40: 2 х 1 = 1 211,20 грн. Ухвалою Комунарського районного\~суду міста\~Запоріжжя від 21 лютого 2025 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням справи до судового розгляду. 18 березня 2025 року відповідач подала зустрічну позовну заяву. 19 березня 2025 року від представника позивача адвоката Ярошенко О.О. надійшла заява про повернення зустрічної позовної заяви. Ухвалою Комунарського районного\~суду міста\~Запоріжжя від 01 травня 2025 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви. Повернуто [PERSON] зустрічну позовну заяву. 13 червня 2025 року від представника відповідача адвоката Косякової З.М. надійшло клопотання про долучення доказів. У судовому засіданні представник позивача адвокат Ярошенко О.О. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав зазначених в ньому. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Косякова З.М. заперечувала, щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування зазначила, що за змістом позовних вимог [PERSON] , з нього на підставі заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2024 р. стягнуто на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за житлово-комунальні послуги (опалення та постачання гарячої води) за період з 01.11.2018 р. по 31.12.2023 р. в розмірі 14 352 грн.56 коп. та судовий збір в сумі 2422 грн. 40 коп. При цьому відповідно до розрахунку, доданого до позову по справі № 333\\2191\\24, заборгованість за послуги, надані Концерном «Міські теплові мережі» за особовим рахунком [NUMBER] ( [ADDRESS] ) за зазначений період (з 01.11.2018 р. по 31.12.2023 р.) складала 63 292,77 грн., з яких станом на 31 грудня 2023 р. було сплачено 48 940,21 грн., а залишок боргу станом на 01.01.2024 р. складав 14 352,56 грн., який було стягнуто з [PERSON] та сплачено останнім відповідно до рішення суду. Сума коштів в розмірі 48 940,21 грн. (різниця між нарахованою сумою комунальних платежів за період з 01.11.2018 р. по 31.12.2023 р. та сумою стягнутого за рішенням суду боргу) була сплачена одноособово відповідачем за первісним позовом [PERSON] .. З зазначеної суми солідарного боргу [PERSON] на рахунок Концерну МТМ сплатив суму боргу в розмірі 14 352,56 грн., а [PERSON] сплатила 48 940,21 грн. Оскільки частки в спільному майні подружжя є рівними, нарахована надавачем послуг (Концерн «Міські теплові мережі») заборгованість за період з 01.11.2018 р. по 31.12.2023 р. в сумі 63 292,77 грн. за солідарним зобов`язанням для кожного із співвласників складає 31 646,39 грн. (63 292,77 грн.: 2 = 31 646,39 грн.). Крім того, впродовж 2024 - 2025 років [PERSON] сплатила на рахунок Концерну «МТМ» кошти за надані послуги з теплопостачання на загальну суму 10 914,66 грн., Суд, дослідивши зібрані в справі докази, вислухавши пояснення представника позивача, пояснення представника відповідача, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 21 червня 2012 року на [PERSON] , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , була придбана квартира [ADDRESS] . 10.08.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі № 333/3442/21. Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2024 року, за позовом КОНЦЕРНУ «МТМ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, позовні вимоги задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.11.2018 року по 31.12.2023 року в розмірі 14352 грн. 56 коп. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп. 29.01.2025 року позивач добровільно погасив суму заборгованості за житловокомунальні послуги у розмірі 14352,56 грн. та 29.01.2025 року добровільно оплатив суму судового збору у розмірі 2 422,40 грн. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України, визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Статтями 68, 69 СК України, встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 5 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Згідно ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Крім того «Правила користування приміщеннями житлових будинків», затверджені Постановою КМУ України від 8 жовтня 1992 року № 572, зобов`язують наймача, власника й орендаря житлового приміщення оплачувати житлово-комунальні послуги. Згідно ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Враховуючи положення ст. 541 ЦК України, зобов`язання з оплати комунальних послуг мають солідарний характер. Таким чином, особи, які мають право власності на квартиру, залежно від частки, несуть солідарні зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг. Статтею 544 ЦК України встановлено, що боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку про те, що співвласник користувач комунальних послуг, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого користувача комунальних послуг їх відшкодування (право зворотної вимоги (регрес). Якщо хтось із споживачів відмовляється брати участь у витратах, інші споживачі можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього користувача відшкодування понесених витрат або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з користувача, який відмовився нести тягар утримання майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18), який застосовано також у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20). Щодо тверджень представника відповідач адвоката Косякової З.М., що [PERSON] було сплачено було сплачено 48 940,21 грн заборгованість за житлово-комунальні послуги, то суд не приймає до уваги, оскільки дані вимоги виходять за рамки заочного рішення рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2024 року по справі № 333/2191/24. Та можуть бути пред`явленні [PERSON] окремим позовом про стягнення з [PERSON] в регресному порядку суми боргу. Встановивши дані\~обставини,\~суд приходить\~до висновку,\~що позовні\~вимоги [PERSON] \~є обґрунтованими\~та підлягають\~задоволенню в\~повному обсязі,\~з відповідача\~в якості\~відшкодування витрат\~за сплату\~заборгованості \~за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2024 року, а саме 1/2 частини заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 листопада 2018 року по 31 грудня 2023 року та суми судового збору. Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України). Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Частинами першою та другою статті 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відповідно роз`яснень, які містяться в 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правничу допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представником позивача на підтвердження витрат на правову допомогу було надано ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1160667 від 18 лютого 2025 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 608, договір про надання правничої (юридичної) допомоги від 14 лютого 2025 року, додаткову угоду № 1 до договору від 14 лютого 2025 року про узгодження вартості послуг від 14 лютого 2025 року, рахунок № 01/02 від 18 лютого 2025 року, квитанцію про сплату правової допомоги, акт про надання правничої (юридичної) допомоги від 18 лютого 2025 року. Відповідачем клопотання про зменшення суми судових витрат до суду не подавалося. З огляду на наведене витрати на правничу допомогу також підлягають розподілу між сторонами. Частиною першою та другою\~ст.141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в разі задоволення позовних вимог покладаються на відповідача. Також, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача документально підтвердженні витрати,\~пов`язані з\~вчиненням інших\~процесуальних дій,\~необхідних для\~розгляду справи\~або підготовки\~до її\~розгляду (п.\~4\~ч.\~3\~ст.\~133,\~ч.\~2\~ст.\~140\~ЦПК України),\~а саме:\~ поштова відправка відповідачу на фактичну адресу 100 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційного розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, враховуючи подачу позовної заяви позивачем до суду в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», тому підлягає застосуванню понижений коефіцієнт 0,8. Судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, у розмірі 968 гривень 96 копійок.

Outcome: approved