Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором №00-9617220 від 07.02.2024 у сумі 48\~000,00 грн., що складається з 9\~350,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 38\~650,00 грн. заборгованість за відсотками, витрати на сплату судового збору в сумі 2\~422,40 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 7\~000,00 грн. У обґрунтування вимог позивач зазначив, що 07.02.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії №00-9617220, відповідно до якого кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. За умовами договору відповідач отримав кредит у сумі 8\~500,00 грн. 21 жовтня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» укладено Договір факторингу №21102024-МК/ЕЙС, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №00-9617220 від 07.02.2024, укладеного з [PERSON] . Відповідач своїх зобов`язань за договором позики належним чином не виконав. У зв`язку з чим заборгованість [PERSON] за кредитним договором №00-9617220 від 07.02.2024 становить 48\~000,00 грн., з яких: 9\~350,00 грн. заборгованість по кредиту, 38\~650,00 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 червня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання на 01 липня 2025 року. 26 червня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги визнав частково, а саме заборгованість за кредитом у сумі 8\~500,00 грн., комісію у сумі 850,00 грн. Щодо стягнення заявленого розміру відсотків за користування кредитом зазначив, що щоденна процентна ставка за користування кредитом встановлена в розмірі 0,5% перші 25 днів користування при виконанні умови Програми лояльності для отримання знижки, та 2,47% з 26 дня користування (річна ставка 852,30%), що суттєво перевищує максимально допустимий розмір, встановлений чинним законодавством України. Просив відмовити у стягненні витрат на правову допомогу. Представник позивача до судового засідання не з`явився, в позовній заяві зазначає про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судовому засіданні підтвердив отримання ним кредиту у сумі 8\~500,00 грн. Представник відповідача у судовому засіданні наголосила, що нарахування комісії та розмір відсотків, нарахований позивачем, суперечать Закону України «Про споживче кредитування». Щодо витрат на професійну правничу допомогу зазначила, що 2\~000,00 грн. є достатнім розміром стягнення витрат на правову допомогу для указаної категорії справи. Заслухавши думку відповідача та його представника, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд зазначає таке. Судом встановлено, що 07.02.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №00-9617220, відповідно до якого позикодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді Кредитної лінії на умовах, передбачених Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п. 1.1. Договору). Пунктами 1.2., 1.3. Договору визначено суму кредитного ліміту 8\~500,00 грн., строк дії кредитного ліміту 360 календарних днів, дату повернення кредиту 01.02.2025. Згідно з п. 1.3.1. Договору позичальник зобов`язаний оплатити проценти в Періодичну дату оплати процентів, а саме 03 березня 2024 року та на кожний 25 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом Строку дії кредитної лінії. Пунктом 1.4. Договору передбачено тип процентної ставки фіксована. Згідно п. 1.4.1. Договору стандартна процента ставка складає 2,47% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору (за виключенням строку кредитування, коли позичальник має право на використання Зниженої процентної ставки). Відповідно до п. 1.4.2. Договору знижена процентна ставка становить 0,5% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається Позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою періодичною датою оплати процентів, визначеною п.1.3.1. даного Договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 25 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування Кредитом (дати видачі кредиту) протягом Строку кредитування, зазначеного в пункту 1.3. цього Договору. Відповідно до графіку платежів, що відображений у п. 7.20 Договору, визначено дату видачі кредиту 07.02.2024, дату платежу 01.02.2025, суму кредиту 8\~500,00 грн., комісію за надання кредиту 850,00 грн., реальну річну процентну ставку 880,12%, загальну вартість кредиту 80\~754,75 грн. Згідно договору факторингу №21102024-МК/ЕЙС від 21.10.2024, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» (Фактор) та ТОВ «Макс Кредит» (Клієнт), Клієнт зобов`язується відступити Факторові Права Вимоги за укладеними кредитними договорами згідно Реєстру Боржників в обсязі та на умовах, що існують на Дату відступлення Прав Вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати (сплатити) Клієнту Суму Фінансування в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. З Акту приймання-передачі Реєстру Боржників до Договору факторингу №21102024-МК/ЕЙС від 21.10.2024 вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» отримало від ТОВ «Макс Кредит» Реєстр Боржників у кількості 6187. Згідно витягу з Реєстру Боржників до Договору факторингу №21102024-МК/ЕЙС від 21.10.2024 під номером 5812 зазначено боржника [PERSON] , номер договору 00-9617220 від 07.02.2024, загальна сума заборгованості 48\~000,00 грн., з яких 9\~350,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 38\~650,00 грн. заборгованість за відсотками. Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627\~ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором. Статтею 1054\~ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно інформаційної довідки №1289/10 від 30.10.2024 ТОВ «Платежі Онлайн» повідомляє про проведення успішних транзакцій, зокрема на банківський рахунок відповідача [NUMBER] на суму 8\~500,00 грн. Матеріалами справи та відповідачем у судовому засіданні підтверджено, що відповідач користувався отриманими кредитними коштами, однак в добровільному порядку не повернув. З позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по кредиту у сумі 9\~350,00 грн., однак згідно договору кредитної лінії №00-9617220 від 07.02.2024 та інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» №1289/10 від 30.10.2024 [PERSON] було перераховано грошові кошти у сумі 8\~500,00 грн. З аналізу положень договору кредитної лінії №00-9617220 від 07.02.2024 можна дійти висновку, що розмір пред`явленої заборгованості по кредиту указаний з урахуванням комісії у розмірі 10% від суми кредиту, що складає 850,00 грн. (п. 1.5. Договору кредитної лінії). Суд зазначає, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 10 січня 2024 року, справа № 727/5461/23, провадження № 61-17096св23. Судом установлено, що умовами Договору кредитної лінії №00-9617220 від 07.02.2024 визначено сплату комісії за надання кредиту, у розмірі 10% від суми кредиту, що становить 850,00 грн. (п. 1.5. Договору). При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена комісія. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо сплати комісії за надання кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням викладеного, врахування комісії в сумі 850,00 грн. до розміру заборгованості за кредитом є необґрунтованим, а тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у сумі 8\~500,00 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення відсотків у сумі 38\~650,00 грн., суд зазначає наступне. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, первісним кредитором ТОВ «Макс Кредит» нараховані відсотки за користування кредитом за період з 07.02.2024 по 29.08.2024 сумі 38\~650,00 грн. Згідно виписки з особового рахунку за Кредитним договором №00-9617220 від 07.02.2024 заборгованість [PERSON] станом на 15.05.2025 складає 48\~000,00 грн., з яких 9\~350,00 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 38\~650,00 грн. прострочена заборгованість за процентами. Договором кредитної лінії №00-9617220 від 07.02.2024 встановлений строк кредитування 360 днів, визначено дату повернення кредиту 01.02.2025, що також відображено у графіку платежів до договору. Статтею 1054\~ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Зі змісту укладеного кредитного договору вбачається, що сторони погодили строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх сплати. Також договір містить інформацію про реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту. Підписавши кредитний договір, позичальник погодився з усіма його умовами, зокрема, й щодо сплати процентів, розмір яких визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору. Відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із товариством, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим. Суд зазначає, що відсотки за період з 07.02.2024 по 29.08.2024 у сумі 38\~650,00 грн., нараховані відповідно до узгоджених сторонами розмірів процентної ставки в межах строку кредитування, однак суд вважає, що розмір таких відсотків, з огляду на обставини справи (зокрема розмір кредиту), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків. Так, згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про споживче кредитування» та частини 1 статті 534 ЦК України у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. Разом з тим, щодо розміру заявлених до стягнення з відповідача процентів суд зазначає, що відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Крім того, з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Указане узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 12 лютого 2025 року у справі №679/1103/23, провадження № 61-92св24, де зазначено, що суд апеляційної інстанції не спростував доводів боржника щодо несправедливих умов нарахування розміру відсотків за несвоєчасно виконане зобов`язання за кожен день прострочення, зазначивши лише про те, що позичальник із позовом про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії не звертався. Відсутність такого позову не є перешкодою для врахування інтересів відповідача у цій справі з метою дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, провадження № 12-79гс19. Суд зазначає, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача проценти за користування кредитом у сумі 8\~500,00 грн. На підставі\~зазначеного вище,\~ураховуючи,\~що отримані\~та використані\~відповідачем кредитні\~кошти в\~добровільному порядку\~позивачу не\~повернуті,\~позовні вимоги\~підлягають частковому\~задоволенню шляхом\~стягнення з\~боржника [PERSON] заборгованості за договором кредитної лінії №00-9617220 від 07.02.2024 у сумі 17\~000,00 грн., яка складається з суми боргу 8\~500,00 грн., заборгованості за нарахованими відсотками 8\~500,00 грн. У решті вимог позивача слід відмовити за необґрунтованістю. Позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7\~000,00 грн. На підтвердження понесених витрат позивачем надано договір про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року, укладений між Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», додаткову угоду №38 до договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07 квітня 2025 року, та акт прийому-передачі наданих послуг, з яких вбачається, що вартість послуг, наданих адвокатським об`єднанням складає 7\~000,00 грн. Відповідач просив зменшити витрати на правничу допомогу до 2\~000,00 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Щодо заявленого розміру витрат на правничу допомогу, суд погоджується з доводами відповідача про те, що він є завищеним. Згідно з актом прийому-передачі наданих послуг від 15 травня 2025 року правнича допомога складається з: складання позовної заяви вартістю 5\~000,00 грн., вивчення матеріалів справи вартістю 1\~000,00 грн., підготовка адвокатського запиту вартістю 500,00 грн., підготовка клопотання про витребування доказів вартістю 500,00 грн. Так, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним зі складністю справи, тобто не має бути явно завищеним. Дослідивши надані позивачем документи, враховуючи наведені норми права, суд дійшов висновку, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на правничу допомогу в даному випадку є неспівмірним із виконаними адвокатом роботами (послугами). Вказана справа є справою, яка не є складною, адвокатським об`єднанням складено лише адвокатський запит, клопотання про витребування доказів та позовну заяву, яка є типовою у цій категорії справ, справа є малозначною, а отже вартість наданих послуг у розмірі 7\~000,00 грн. є занадто завищеним. Тому, з огляду на обставини справи та з урахуванням часткового визнання відповідачем витрат на оплату професійної правничої допомоги, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 2\~000,00 грн. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом задоволено позовні вимоги у сумі 17\~000,00 грн., що становить 35,42% позовної вимоги, а отже з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 858,00 грн.

Outcome: partial