Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

\~ \~ [PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує на те, що 12.09.2020 зареєструвала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] [INFO] , яка на сьогоднішній день проживає з позивачкою. Матеріальну допомогу на утримання дочки відповідач не надає, аліментів на утримання інших осіб не сплачує, відтак позивачка просить стягувати з нього аліменти у розмірі 1/4 усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, що не буде обтяжливо для відповідача, та витрати на правничу допомогу. Ухвалою суду від 06.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судові засідання 29.05.2025 та 20.06.2025 були відкладені в зв`язку з неявкою відповідача. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та зазначила, що згоди щодо фінансового забезпечення дитини з відповідачем немає. Дитина проживає разом з нею, відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, хоч за її інформацією перебуває на військовій службі та отримує доходи. Відповідач в судові засідання, які відбулися 29.05.2025, 20.06.2025 не з`явився. Судом вживалися заходи для повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи шляхом скерування судової повістки за місцем його реєстрації, однак судові повістки про призначення судового засідання повернулися на адресу суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзив на позовну заяву, як і інші клопотання, до суду не надходили, причини неявки відповідач не повідомив. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Згідно ч. 8\~ ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Як передбачено ч. 1 ст.\~280\~ЦПК\~України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дійшов наступного висновку. 12.09.2020 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який вони зареєстрували у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Тростянецькому та Чечельницькому районах Вінницької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 12.09.2020, про що складено відповідний актовий запис №38. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.9). В шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Тростянецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 08.12.2021 (а.с. 6). \~Із витягів з реєстру Тростянецької територіальної громади №2025/007406484, №2025/007406787 від 04.06.2025, вбачається, що позивачка та її дочка [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] . При ухваленні даного рішення суд керується наступними нормами. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3ст.51 Конституції України). Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 1\~ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2\~ст. 150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття Згідно з ч. 3\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно із ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, а відповідно до ч.2\~ ст. 182 СК України\~\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положенням ч. 1\~ст. 183 СК України\~передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.5 \~ст. 183 СК України\~той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину Відповідно до п.п.3 п.17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Прожиткові мінімуми для різних категорій населення на 2025 рік в Україні встановлюються Законом України «Про Державний бюджет на 2025 рік", \~зокрема станом на 1 січня 2025 року на дітей віком до шести років 2563,00 грн. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів - 50% прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку становить для\~дітей\~віком до шести років 1281,50 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився, не скористався наданим йому правом на висловлення своєї позиції по справі та не надав до суду документи про стан його здоров`я, свої доходи, наявність у нього інших дітей чи осіб, які перебувають на його утриманні. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно\~ і до досягнення старшою дитиною повноліття. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а оскільки [PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів 02 травня 2025 року, тому є підстави для стягнення аліментів із 02 травня 2025 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що позивач на підставі п.3 ч.1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~звільнений від сплати судового збору. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Також позивачка при зверненні до суду понесла витрати на правову допомогу у сумі 2000 грн, які просить стягнути з відповідача. На підтвердження витрат на правничу допомогу, понесених в суді надала: - копію договору про надання правничої допомоги у цивільній справі від 02.05.2025 адвокатом Конякіним М.С. та акт прийому-передачі наданих послуг від 02.05.2025; - копію квитанції до платіжної інструкції від 02.05.2025 про сплату [PERSON] за надання правничої допомоги в розмірі 2000,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з ч.8\~ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, критерій реальності адвокатських витрат та розумність їхнього розміру, виходячи з обставин даної справи суд дійшов висновку, що з позивача на користь відповідача слід стягнути витрати на правничу допомогу, понесені ним в суді, в розмірі 2000,00 гривень.

Outcome: approved