Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

У жовтні 2024 року позивач звернувся з позовом, в якому зазначив, що з 12 вересня 2009 року він перебув у шлюбі з відповідачем, з якою мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . В подальшому шлюб між ним був розірваний. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 16 березня 2022 року з нього на користь відповідача були стягнуті аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повнолітня. На виконання цього рішення був виданий виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. Натепер дочка мешкає разом із ним у Німеччині в [ADDRESS] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про реєстрацію, та знаходиться на його утриманні. Відповідачка не бере участі в утриманні дитини. За цих підстав позивач просить припинити з дня подання цієї позовної заяви стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів, які були присуджені рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 16 березня 2022 року у справі № 202/7694/21, та стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 07 листопада 2024 року у даній справі було відкрито загальне позовне провадження. Під час підготовчого провадження відповідачем [PERSON] був поданий відзив на позов, в якому вона позов не визнала, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу з відповідачем дочка проживає з нею. Позивач систематично не сплачував аліменти на утримання дитини та згідно з довідкою-розрахунком, наданою державним виконавцем Індустріального відділу Державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеси), має заборгованість зі сплати аліментів. Після початку військової агресії Російської Федерації проти України, введення в Україні воєнного стану та оголошення загальної мобілізації в червні 2024 року позивач покинув територію України. В середині 2024 року, враховуючи небезпеку перебування дитини в Україні через постійні обстріли, між нею і відповідачем була досягнута усна домовленість про тимчасове перебування їх спільної дочки [PERSON] разом із батьком за кордоном, а саме до кінця серпня 2024 року. В подальшому, враховуючи небезпеку перебування дитини в Україні, вони домовилися про подовження тимчасового проживання дочки разом із позивачем на території Німеччини, а саме до жовтня 2024 року. Згодом вони знову домовилися про продовження тимчасового проживання дочки з позивачем на території Німеччини до січня 2025 року, після чого дитина повинна була повернутися в Україну. Відповідач вважає, що позивач не надав доказів постійного проживання з ним дитини. Звертає увагу, що в Німеччині позивачу та їх дочці надані дозволи на тимчасове перебування на території цієї країни: позивачу строком до 04.03.2025 року, а дочці - до 04.03.2026 року. Згідно зі свідоцтвами про реєстрацію датою заселення позивача з дочкою до житла, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є 15.08.2024, що, на її думку, свідчить про їх короткострокове сумісне проживання і не може свідчити про те, що дитина проживає з позивачем постійно. Після повернення до України дочка буде проживати разом із нею. Отже, просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] . Ухвалою суду від 09 травня 2025 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача адвокат Протопоп Ю.А. позов підтримала. Представник відповідача адвокат Березнякова К.О. в судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), про розгляд справи був повідомлений, явку свого представника в судове засідання не забезпечив. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом установлено, що сторони перебували у шлюбі з 12 вересня 2009 року. Мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 02 грудня 2020 року шлюб між сторонами розірваний. Після розірвання шлюбу між сторонами дитина проживала з матір`ю. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 16 березня 2022 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Також судом установлено, що з серпня 2024 року малолітня [PERSON] проживає з батьком у Республіці Німеччина в місті Ройтлінген, де їй виданий дозвіл на тимчасове проживання до 04.03.2026. Заявляючи позовні вимоги про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини, позивач посилається на те, що на цей час змінилися обставини, які впливали на стягнення з нього аліментів, а саме дитина проживає разом із ним та знаходиться на його утриманні. При вирішенні спору між сторонами суд виходить із того, що згідно з частинам 8 та 9 статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до частини 2\~статті 18\~СК України способами захисту сімейних прав та інтересів є, зокрема, припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. З а домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз наведеної норми свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той із батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину - той із батьків, хто проживає окремо від неї. В підпункті 1 пункту 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України\~\~від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Крім того, у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18) відзначено, що відповідно до положень статті 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яку ратифіковано\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. У статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). \~Якщо до регулювання сімейних відносин неможливо застосувати аналогію закону, вони регулюються відповідно до загальних засад сімейного законодавства (аналогія права). Відповідно до частини 4 статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 520/21069/18 (провадження № 61-1347св20). Суд вважає доведеним, що з серпня 2024 року змінилися обставини, які випливали на стягнення аліментів з позивача, а саме малолітня [PERSON] стала проживати з батьком, який згідно з рішенням суду зобов`язаний сплачувати аліменти на її утримання на користь матері (відповідача). Ця обставина, на переконання суду, впливає на припинення стягнення з позивача аліментів на користь відповідача, з якою дитина проживала на час ухвалення рішення про стягнення аліментів. Суд бере до уваги, що малолітня [PERSON] з серпня 2024 року і по теперішній час фактично проживає з батьком за кордоном, що відповідачем та її представником не заперечується. Отже, враховуючи той факт, що протягом одинадцяти місяців дитина проживає з позивачем, який забезпечує її усім необхідним, а відповідач фактично з дитиною не проживає та нею безпосередньо не опікується, суд вважає наявними підстави для звільнення позивача від сплати аліментів. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У своєму позові позивач просив припинити стягнення з нього аліментів з дня подання позовної заяви. Згідно з відміткою оператора поштового зв`язку «Укрпошта» позов був поданий до суду 22.10.2024. Таким чином позов [PERSON] в частині припинення стягнення аліментів потрібно задовольнити, звільнивши його з 22 жовтня 2024 року від сплати на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , які були присуджені рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 16 березня 2022 року. Крім того, суд бере до уваги, що відповідач як мати зобов`язана утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тому, враховуючи інтереси дитини, яка фактично проживає з батьком та для благополуччя та повноцінного розвитку якої необхідно матеріальне забезпечення її батьками незалежно від наявності між ними спору стосовно платника аліментів, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів на утримання дитини з відповідача на користь позивача. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд має враховати: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В силу статті 191 СУ України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, з урахуванням матеріального стану сторін, усіх інших обставин, передбачених статтею 182 СК України, зокрема відсутності на утримання відповідача інших дітей, слід визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову 22 жовтня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Твердження відповідача та її представника про те, що дитина за домовленістю між сторонами тимчасово проживає з батьком за кордоном і після повернення до України знову буде проживати з нею, не спростовують наявність підстав для задоволення позову [PERSON] , так як у разі настання обставин, які впливають на стягнення аліментів, зокрема фактичного проживання в майбутньому дитини з відповідачем, остання не позбавлена права також звернутися до суду з позовом про припинення стягнення з неї аліментів і стягнення аліментів на дитину з батька. Також не може бути підставою для відмови в позові про припинення стягнення аліментів та стягненні аліментів на дитину наявність у позивача заборгованості зі сплати аліментів на користь відповідача. Суд звертає увагу, що позивач не звільнений від сплати заборгованості по аліментам за минулий період (час фактичного проживання дитини з матір`ю) і суми такої заборгованості підлягають стягненню з позивача на користь відповідача у порядку, передбаченому для виконання судових рішень. При розподілі судових витрат суд ураховує положення статті 133 ЦПК України, згідно з якою судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Оскільки позов задоволено, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved