Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-10 00:00:00

20 листопада 2024 року (вх.№34125/24) представник позивача - адвокат Васечко Ю.А. звернувся до Франківського районного суду м. Львова з позовом, у якому просить стягнути: - з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (надалі - відповідач-1) на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 10 883,04 грн, - з [PERSON] (надалі - відповідач-2) на користь позивача 26 435,31 грн матеріальної шкоди та вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 23.12.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи (а.с. 44-45). 22 січня 2025 року (вх.№ 1883/25) від представника відповідача-2, адвоката Крамар А.О., надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 52-66). 29 січня 2025 року (вх.ЕП559/25) від представника позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 30.01.2025 (а.с. 71-74). 29 січня 2025 року (вх.№ 2704/25) від представника відповідача-1, адвоката Шиліна В.А., надійшла заява про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку із відсутністю предмета спору та повідомленням про виплату страхового відшкодування у розмірі 10 883,04 грн (а.с. 75-80). 29 січня 2025 року (вх.№ 2703/25) від представника відповідача-2, адвоката Крамар А.О. надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 30.01.2025 (а.с. 81-88). 19 березня 2025 року (вх.№ 8432/25) від представника позивача надійшло клопотання про долучення копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 101-105). 17 квітня 2025 року (вх.№ 12150/25) від представника відповідача-2, адвоката Крамар А.О. надійшли додаткові письмові пояснення (а.с. 106-111). 18 квітня 2025 року (вх.ЕП2200/25) від представника позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 18.04.2025 (а.с. 113-116). Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що йому завдано матеріальної шкоди внаслідок пошкодження його транспортного засобу («Chevrolet», реєстраційний номерний знак транспортного засобу [NUMBER] ) в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 14.06.2024 з вини водія, відповідача-2, в момент керування ним транспортним засобом «Renault», реєстраційний номерний знак транспортного засобу [NUMBER] . З урахуванням п. 33.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники дорожньо-транспортної пригоди прийняли рішення про складення спільного повідомлення про таку (Європротокол). У подальшому, 26.06.2024 від відповідача-1 позивач отримав страхову виплату у розмірі 30 970,31 грн, яка є недостатньою, з урахуванням складеного пізніше, на замовлення позивача, висновку експерта. Тому, з відповідача-1 просить стягнути 10 883,04 грн недоплаченої суми страхового відшкодування, а з відповідача-2 - 26 435,31 грн різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Представники відповідачів з вимогами позовної заяви не погодились. Представник відповідача-1 просив про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку із відсутністю предмета спору та повідомленням про виплату страхового відшкодування у розмірі 10 883,04 грн, проведеною після пред`явлення позивачем позову. Представник відповідача-2 у відзиві на позовну заяву звернув увагу на наявність у відповідача-2 договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту, що підтверджується Полісом №NN9ANY9 від 06.02.2024, укладеного для забезпечення покриття розміру шкоди, що перевищує страхові суми, встановлені згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», укладеного із відповідачем-1 і чинного станом на дату настання ДТП. Відтак, вартість відновлювального ремонту, без урахування фізичного зносу, мала б покладатись на відповідача-1. Крім цього, у матеріалах справи взагалі відсутні докази проведення відновлювального ремонту, а наданий висновок експерта є сумнівним у зв`язку із проведенням огляду автомобіля значно пізніше (30.07.2024), ніж відбулося ДТП, тобто може містити ушкодження, які не пов`язані з ДТП (а.с. 52-66). У судове засідання, призначене на 11.07.2025, сторони не з`явились. Представник позивача 11.07.2025 (вх.№21718/25), відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подав клопотання про розгляд справи без його та позивача участі, із зазначенням про підтримку позовних вимог. Представник відповідача-1, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у заяві від 29.01.2025 (вх.№ 2704/25) про закриття провадження у справі, просив здійснити її розгляд за відсутності відповідача-1 та його представника. Представник відповідача-2 11.07.2025 (вх.№21769/25), подав клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтувавши його представництвом інтересів одного з національних підприємств за кордоном, без надання підтверджуючих документів. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд зазначає, що участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено у ст. 43 ЦПК України, тому неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи без їх участі. За таких обставин суд дійшов висновку про проведення розгляду справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, з`ясувавши доводи на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що позивач є власником транспортного засобу «Chevrolet aveo», реєстраційний номерний знак транспортного засобу [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 103). Встановлено, що 14.06.2024, близько 07 год. 30 хв., за адресою: м. Львів, вул. Петлюри, 2А, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Chevrolet aveo», реєстраційний номерний знак транспортного засобу [NUMBER] , яким керувала позивач та транспортного засобу «Renault», реєстраційний номерний знак транспортного засобу [NUMBER] , яким керував відповідач-2. Внаслідок зазначеного ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с. 8). На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Chevrolet aveo», реєстраційний номерний знак транспортного засобу [NUMBER] , була застрахована у ТДВ «СК «Гардіан» (а.с. 8). Цивільно-правова відповідальність відповідача-2, як власника наземного транспортного засобу «Renault», реєстраційний номерний знак транспортного засобу [NUMBER] була забезпечена відповідачем-1 за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (поліс № NN9ANY9 від 06.02.2024 - Поліс № 219270577 (надалі - Договір добровільного страхування) (а.с. 8, 9, 63). Цей поліс № NN9ANY9 підтверджує укладення Договору добровільного страхування у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 3 Полісу забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «Renault Megane Scenic», реєстраційний номерний знак транспортного засобу [NUMBER] . Згідно з п. 4 Полісу страховим випадком є ДТП, що сталася за участю та в процесі руху забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність [PERSON] або допущеної особи, за шкоду життю, здоров`ю та/або майну потерпілих третіх осіб, у розмірі, що перевищує страхові суми, встановлені згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Умовами вказаного полісу передбачено страхову суму 1 000 000,00 грн (а.с. 63). Суд звертає увагу, що Договором добровільного страхування франшиза не передбачена. Зазначену дорожньо-транспортну пригоду її учасниками було оформлено у вигляді повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол), зі змісту якого вбачається, що дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок ненадання водієм транспортного засобу «Renault», під час повороту ліворуч переваги в русі транспортному засобу «Chevrolet aveo». Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) містить схему дорожньо-транспортної пригоди, зазначено обставини ДТП, посвідчення та техпаспорт учасника ДТП №1 та №2. Будь-які відмітки про наявність з боку сторін зауважень стосовно відомостей, які зазначені у повідомленні відсутні (а.с. 8). 26 червня 2024 року відповідач-1 виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 30 970,31 грн, що стверджується позивачем. Відповідно до висновку експерта № 22607, складеного пізніше (02.09.2024) за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження: 1. Ринкова вартість автомобіля «Chevrolet aveo», реєстраційний номерний знак транспортного засобу [NUMBER] , без врахування пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП (до ДТП), становила 193 690,00 грн. 2. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Chevrolet aveo», реєстраційний номерний знак транспортного засобу [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, становила 68288,66 грн. 2. Вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, автомобіля «Chevrolet aveo», реєстраційний номерний знак транспортного засобу [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП 14.06.2024, в цінах на дату ДТП, без урахування податку на додану вартість, становила 41 853,35 грн, без ПДВ (а.с. 11-27). 29 січня 2025 року відповідач-1 доплатив позивачу 10 883,04 грн страхового відшкодування (а.с. 78). Оцінка судом Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За підставами виникнення зобов`язання поділяють на договірні та недоговірні (позадоговірні). Метою договірних зобов`язань є досягнення їх сторонами певних правових результатів у зв`язку з чим особливого значення набуває їх виконання. Виконання зобов`язання - це вчинення кредитором і боржником дій, що становлять його предмет. Згідно з частиною першою статті 626, частиною першою статті 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У розумінні положень цивільного законодавства договір спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто виникнення цивільного правовідношення, яке, у свою чергу, може включати певні права та обов`язки, виконання яких призводить до бажаного для сторін результату. Отже, предмет договору визначається у момент його укладення, без нього не може існувати договору, а тому не може виникати зобов`язання; предмет договору має відображати головну сутність договору даного виду. Аналогічні правові висновки викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/22058/17. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункти 72, 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15). Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (пункт 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц). Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (пункти 60-62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 752/16797/14-ц). У даному ж випадку суд бере до уваги наявність добровільного страхування. Поняття добровільного майнового страхування розкривають положення статті 6 Закону України «Про страхування» та статей 979, 982 ЦК України. Добровільне страхування здійснюється на основі договору між страховиком і страхувальником. Основним призначенням добровільного страхування є майновий захист інтересів страхувальника, що покликаний зменшити шкідливі для власника (володільця) наслідки пошкодження чи знищення його майна. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Предметом Договору добровільного страхування, укладеного між відповідачем-1 та відповідачем-2, є майнові інтереси відповідача-2 пов`язані з відшкодуванням шкоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілих третіх осіб, у розмірі, що перевищує страхові суми, встановлені згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю та в процесі руху забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність [PERSON] або допущеної особи, за шкоду життю, здоров`ю та/або майну потерпілих третіх осіб, у розмірі, що перевищує страхові суми, встановлені згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (п. 4 Полісу). Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Chevrolet aveo», пошкодженого внаслідок ДТП (фактичний розмір шкоди) позивача в сумі 68288,66 грн підтверджується висновком експерта від 02.09.2024 № 22607. Відповідач-1 виплатив позивачу 41 853,35 грн страхового відшкодування, згідно із вимогами позивача. Іншу частину просить стягнути з відповідача-2, як водія цивільно-правова відповідальність якого, була забезпечена відповідачем-1 за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорт. При цьому, сторони оформили Європротокол. Щодо оформлення європротоколу Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Спеціальні норми цього Закону (чинного на час виникнення спірних правовідносин) обмежували розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно з п.33.2. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол). У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку. Згідно із п. 17.5 ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), зобов`язує страховика видавати страхувальнику бланк повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка (Європротокол). Відтак, у разі ДТП скласти Європротокол можуть лише водії ТЗ, які є забезпеченими в розумінні п. 1.7 ст. 1 Закону, тобто кожен із яких має відповідний страховий поліс. Отже, в межах справи, що розглядається, сторони мали право на складання Європротоколу. Судом встановлено, що Європротокол складений обома учасниками ДТП у частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб В, не містить виправлень, у відповідних пунктах зазначено дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема ДТП, а також відсутні будь-які відмітки про наявність з боку сторін зауважень стосовно відомостей, зазначених у європротоколі. Тож, сторони обрали дозволений чинним законодавством України спосіб фіксування ДТП без виклику працівників поліції, заповнивши бланк повідомлення про ДТП, яким передбачено, що вина у вчиненні даної ДТП покладається саме на відповідача-2 (а.с. 8). Відповідно до примітки ст. 124 КУпАП, особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники ДТП скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону, а відтак, винна у ДТП особа несе ризики, пов`язані з оформленням європротоколу, зокрема щодо ліміту відповідальності страховика винуватця ДТП, який не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку. Відтак, вина відповідача-2 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не потребує доведенню. Постановою правління НБУ України «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №108 від 30.05.2022 року затверджено за поданням Моторного (транспортного) страхового бюро України максимальні розміри страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Національної поліції України в розмірі 80 000 гривень на потерпілого. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.11.2024 у справі № 756/2755/22, при перегляді якої Суд вирішував питання про те чи відповідає за майнову шкоду потерпілому винуватець ДТП, якщо розмір завданої ним шкоди перевищує розмір страхового відшкодування за європротоколом (повідомленням страховика про ДТП, яке дозволяє оформити ДТП без виклику поліції). У зазначеній справі, Суд, беручи до уваги максимальний розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення Європротоколу дійшов висновку про правомірність відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою за Європротоколом, за рахунок винуватця ДТП. За таких обставин, учасники ДТП під час складання Європротоколу визнали та підтвердили той факт, що компенсація за пошкодження автомобіля марки «Chevrolet aveo», реєстраційний номерний знак транспортного засобу [NUMBER] , яким керував позивач не може перевищувати суми відшкодування в розмірі 80 000 грн. Проте, згідно із висновком експерта від 02.09.2024 № 22607, складеним за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Chevrolet aveo», пошкодженого внаслідок ДТП склала 68 288,66 грн. З урахуванням складеного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротоколу), відповідальність страховика за Європротоколом на час ДТП становила 80 000,00 грн, а сума страхової виплати позивачу 41 853,35 грн страхового відшкодування, згідно із заявленими вимогами позивача відповідачу-1. Заявлена позивачем різниця між фактичним розміром шкоди (68 288,66 грн вартості відновлюваного ремонту) та 41 853,35 грн страхової виплати становить 26 435,31 грн. Проте, згідно з п. 4 Полісу страховим випадком є ДТП, що сталася за участю та в процесі руху забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність [PERSON] або допущеної особи, за шкоду життю, здоров`ю та/або майну потерпілих третіх осіб, у розмірі, що перевищує страхові суми, встановлені згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Договором добровільного страхування франшиза також не передбачена. Оскільки позивач просив указану суму, яка не перевищує 80 000,00 грн стягнути саме з [PERSON] , то з урахуванням принципу диспозитивності, суд залишає вказану вимогу без задоволення. При цьому звертає увагу на те, що Верховний Суд також неодноразово, востаннє в постанові від 26.06.2025 у справі № 947/3185/21, звертав увагу на те, що непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. При цьому, посилаючись на п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», окреслив, що при пред`явленні позовних вимог про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Відтак, 26 435,31 грн різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою стягненню з відповідача-2 не підлягає, а до відповідача-1 позивач таких вимог не заявляв. Щодо вимоги про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь позивача страхового відшкодування у розмірі 10 883,04 грн, то зважаючи на встановлені обставини у цій частині провадження слід закрити за відсутністю предмета спору. Зокрема, встановлено, що після звернення позивачем до суду з указаним позовом відповідачем-1 здійснено доплату страхового відшкодування у розмірі 10 883,04 грн, з наданням на адресу суду платіжної інструкції від 29.01.2025 №6596 (а.с. 78) та клопотання про закриття провадження у справі у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Суд зазначає, що закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ЦПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові. З огляду на викладене, у зв`язку зі сплатою відповідачем-1 грошових коштів у розмірі 10 883,04 грн після пред`явлення позову позивачем, провадження у справі в цій частині підлягає закриттю за відсутності предмету спору. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України). Тлумачення норм права, щодо розмежування порядку проголошення судового рішення (скороченого або повного) у разі явки учасників справи у судове засідання та складання повного судового рішення за відсутності учасників справи здійснено Верховним Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11. У зазначеній справі ним вказано про те, що для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм. З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону та правові висновки, датою ухвалення судом судового рішення у даній справі, призначеній до розгляду на 11.07.2025, є та дату, на яку було призначено розгляд справи, 11.07.2025, а датою складення повного тексту судового рішення 17.07.2025. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed