Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-03 00:00:00

20 травня 2025 року до Центрального районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява [PERSON] до ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з 01 квітня 2014 року по 01 травня 2025 року позивач працював у відповідача. При звільненні з позивачем не було проведено остаточного розрахунку. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача заборгованості по заробітній платі в розмірі 122\~866 грн. (а.с.1-3) Ухвалою судді Центрального районного суду міста Дніпра від 21 травня 2025 року було відкрито провадження у справі та на підставі п.2 ч.1 ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін, а також витребувано додаткові докази. (а.с.18-19) 19 червня 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він просив відмовити у задоволенні позову, оскільки причиною несвоєчасної виплати є факт наявності обставин, що істотно ускладнюють своєчасну виплату грошових коштів, а саме той факт, що відповідач перебував та перебуває і зараз в тяжкому економічному стані, що спричинено фінансовою кризою в країні та великими фінансовими збитками. Зазначив, що затримка виплати заробітної плати почалася ще з вересня 2020 року і продовжується по даний час. У відзиві зазначив, що згідно довідки загальна сума не виплаченої позивачу заробітної плати з 01.12.2024 по 30.04.2025 становить 118\~927 грн. (а.с.23-25) В судовому засіданні 20 червня 2025 року за участю позивача та представника відповідача було ухвалено долучити відзив до матеріалів справи та оголосити перерву до 25 червня 2025 року. (а.с.41) В судовому засіданні 25 червня 2025 року за участю позивача та представника відповідача було розпочато розгляд справи по суті, з`ясовано думку щодо позовної заяви, досліджено письмові докази, залишено без розгляду клопотання про витребування доказів та ухвалено перейти до стадії ухвалення рішення, яке буде оголошено 04 липня 2025 року. (а.с.44) Позивач в судовому засіданні підтримав позовну заяву та просив її задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні вказувала, що сума заборгованості по заробітній платі є меншою ніж позивач зазначив у позовній заяві. Заслухавши думку сторін по справі, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 01 квітня 2014 року по 30 квітня 2025 року перебував у трудових відносинах з ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] . (а.с.4-7) 30 квітня 2025 року позивача було звільнено за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП у зв`язку з виходом на пенсію. (а.с.6 на зв.) В день звільнення 30 квітня 2025 року та станом до дня звернення до суду із даним позовом заборгованість не сплачена. При визначені розміру заборгованості по заробітній платі, суд бере до уваги довідку ДП «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» № 105/54 від 19.06.2025 р. про розмір заборгованості по заробітній платі, згідно якої заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] складає 118 927 грн. (а.с.29) Частиною 1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст.76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Основним Законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст.22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст.ст.115, 116 КЗпП України заробітна плата повинна сплачуватись двічі на місяць. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Згідно правового висновку, який викладено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 січня2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Оскільки судом встановлено, що при звільненні з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, однак згідно довідки, наданої представником відповідача, заборгованість складає не 122\~866 грн., як зазначив позивача, а є меншою, а саме 118\~927 грн., то суд вбачає підстави для часткового задоволення заявленого позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з урахування того, що позивач звільнений від сплати судового збору, а також враховуючи результати розгляду справи, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1 189 грн. 27 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial