Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

Заявник, [PERSON] , звернулась до суду із заявою, в якій просила: - встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , рнокпп: [NUMBER] , громадянин України, який помер [INFO] , є батьком дитини [PERSON] , [INFO] , рнокпп: [NUMBER] ; - внести зміни до актового запису №296 від 06 березня 2013 року, вчиненого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції про народження [PERSON] , [INFO] , рнокпп: [NUMBER] , у графі "батько" вказати " [PERSON] , громадянин України", в графі "прізвище" вказати " [PERSON] " та видати нове свідоцтво про народження дитини. В обґрунтування заяви вказує, що у період з січня 2006 року до липня 2024 року заявниця проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з громадянином [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , громадянином України. З липня 2012 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , за місцем реєстрації заявниці, у квартирі, яка їй належить на праві власності. Між ними були відносини як чоловіка та дружини, вони вели спільний бюджет та домашнє господарство, піклувалися один про одного, проводили спільно час, спілкувалися з родичами та друзями один одного, що підтверджується спільними фотознімками. Під час спільного проживання у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина, донька [PERSON] , [INFO] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції був вчинений актовий запис №296 від 06 березня 2013 року. Дитину [PERSON] зареєструвала на своє прізвище, в порядку ст. 135 Сімейного кодексу України, а ім`я та по-батькові батька вказала справжні з її слів, так як на той час шлюбні стосунки між нею та [PERSON] у встановленому законом порядку органами ДРАЦС зареєстровані не були. [PERSON] як під час вагітності [PERSON] , так і після народження дитини визнавав, що [PERSON] є його донькою. Він супроводжував [PERSON] під час візитів у жіночу консультацію, забрав її з дитиною з пологового будинку, приймав активну участь у вихованні та утриманні їх спільної доньки, дарував їй подарунки, вітав на свята, проводив з нею спільно час, відвідував разом з донькою дитячий садочок, дитячу поліклініку, школу, що підтверджується їх спільними фотознімками, відповідями на адвокатські запити. У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, 06 вересня 2022 року [PERSON] був призваний на військову службу [INFO] . Після чого він проходив військову службу на посаді командира танку танкового взводу танкової роти батальйону забезпечення навчального процесу [INFO]. Незважаючи на військову службу [PERSON] продовжив допомагати заявниці та їх спільній донці [PERSON] матеріально, регулярно спілкувався з ним по телефону, при можливості навідував їх та ночував вдома. Повністю оплатив вартість лікування [PERSON] протягом 2022-2023 років. Постійно перераховував грошові кошти на утримання сім`ї, що підтверджується копіями скрін-шотів із відповідних банківських застосунків. Вказує, що 03.07.2024 року [PERSON] зателефонував безпосередній командир [PERSON] і повідомив, що останній загинув під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Слатине Харківської області. [INFO] на офіційному сайті Південної міської територіальної громади Харківського району Харківської області ([INFO]) була розміщена публікація наступного змісту: "Зі скорботою в серці повідомляємо, що під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України, відданий Військовій присязі на вірність Українському народові біля н. п. Слатине, Харківської області загинув ( [INFO] ) старший сержант, командир танка танкового взводу танкової роти батальйону забезпечення навчального процесу [INFO] (мешканець сел. Буди) - [PERSON] , 1967 р.н. Пізніше заявниці стало відомо, що [PERSON] був похований на цвинтарі села Буди Харківського району Харківської області. Про дату та час поховання їй не повідомили. Згідно відповіді Комунального закладу охорони здоров`я Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи від 05.08.2024 року №02-06/1769 повідомлено, що для проходження судово-медичної експертизи 04.07.2024 року тіло загиблого військовослужбовця, військової частини № [NUMBER] командира танка, старшого сержанта [PERSON] було доставлено до Дергачівського міського відділення КЗОЗ ХОБСМЕ, та зареєстровано під номером 12-17/248-Дт/24 де 04.07.2024 року була проведена судово-медична експертиза трупу. Причиною смерті гр-на [PERSON] явилась а) вибухова травма. Було проведено відбір біологічних зразків. Вказує, що встановлення факту батьківства має для заявниці юридичне значення, оскільки це відповідатиме інтересам дитини, дасть змогу їй юридично закріпити відомості про батька дитини, який загинув обороняючи свою державу та відповідно отримати передбачені чинним законодавством пільги. Ухвалою суду від 01.10.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами окремого провадження. Призначено судове засідання. Міністерством оборони України до суду надано письмові пояснення, в яких просить залишити без розгляду заяву. Ухвалою суду від 13.03.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання Міністерства оборони України про залишення без розгляду заяви. Ухвалою суду від 13.03.2025 року задоволено клопотання представника заявника про призначення судової експертизи. Призначено у справі судову молекулярно- генетичну експертизу. Проведення експертизи доручено експертам Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (61036, м. Харків, вул. Ковтуна, буд. 34), попередивши експертів про кримінальну відповідальність відповідно до ст. ст.384, 385 КК України. Провадження по справі зупинити на час проведення судової експертизи. 16.04.2025 року до суду з Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичний центру МВС України надійшло клопотання експерта № СЕ-19/121-25/8923-БД від 15.04.2025 про надання додаткових матеріалів для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи за матеріалами справи №645/5773/24. Ухвалою суду від 17.04.2025 року провадження у справі поновлено у зв`язку з виниклою необхідністю щодо вирішення вказаного клопотання експерта, призначено засідання. Ухвалою суду від 24.04.2025 року задоволено клопотання судового експерта та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи. 26.06.2025 року до суду з Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичний центру МВС України надійшов висновок експерта від 03.06.2025 року №СЕ-19/121-25/8923-БД. Ухвалою суду від 26.06.2025 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання. Сторони у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у визначеному законом порядку. Від представника заявника - адвоката Кайданніка Д.А. надійшла заява, в якій він просив провести судове засідання без його участі та участі заявниці, вимоги заяви підтримав та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи - Міністерства оборони України, у наданих до суду письмових поясненнях просив проводити розгляд справи без його участі. Представник заінтересованої особи - Третього відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у судове засідання не прибув, причин неявки не повідомив, із заявами до суду не звертався. Враховуючи, що судове засідання відбувається у відсутності сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення заяви, з огляду на наступне. Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав. Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Заяви про встановлення факту батьківства (материнства) суд розглядає у разі смерті особи, яку заявник визнає батьком (матір`ю) дитини, і вирішує їх з огляду на обставини, передбачені статтями 125, 130 Сімейного кодексу України. Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється, або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. У п. 15 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини. В третьому абзаці п.13 постанови Пленуму зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 за № 3 визначено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст.135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року за №3 питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Доказами походження дитини від певної особи можуть бути будь-які фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, визнання особою батьківства, а також інші обставини, що засвідчують походження дитини від певної особи. Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Батьківство може бути визнано особою як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Вказані обставини та інші обставини, що стосуються справи, можуть бути підтверджені поясненнями сторін і третіх осіб, показаннями свідків, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Зокрема, доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Як встановлено судом, [PERSON] народилася [INFO] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції був вчинений актовий запис №296 від 06 березня 2013 року. В графі батько зазначено « [PERSON] » в графі мати « [PERSON] » (а.с. 19, зворот). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України ( № витягу 00022865348) відомості про батька [PERSON] записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України та вказано « [PERSON] » (а.с. 20, зворот). Довідкою за підписом директора Комунального закладу «Харківський ліцей №72 ХМР» від 15.08.2024 року №02-23/258 вказано, що [PERSON] , [INFO] навчається у 6-В класі вказаного навчального закладу (а.с. 42). Також, директором Комунального закладу «Харківський ліцей №72 ХМР» та класним керівником на дитину, [PERSON] , складено характеристику, у якій вказано, зокрема, що вихованням дитини займається мати [PERSON] та батько [PERSON] (а.с. 41). Відповідно до відповіді Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №15» ХМР від 20.08.2024 року №289/1/0/554-24 повідомлено, що [PERSON] , [INFO] , знаходилась на медичному обслуговуванні у поліклініці з 2013 року. В 2018 році укладено Декларацію з лікарем, який надає первинну медичну допомогу - з лікарем-педіатром [PERSON] . Після грудня 2023 року, у зв`язку з необхідністю переукладення декларацій через верифікацію профілів лікарів, для переукладення Декларації батьки дитини не з`явились. За інформацією лікаря-педіатра [PERSON] та відповідно до записів в історії розвитку дитини (форма №112/о): при зверненні за медичною допомогою до поліклініки з дитиною знаходились і мати - [PERSON] , і [PERSON] , який визнавався батьком дитини; [PERSON] , був присутній при відвідуванні поліклініки дитиною, а також був присутній при відвідуванні дитини лікарем вдома, але частіше з дитиною була присутня мати - [PERSON] (а.с.37-38) Згідно Витягу з наказу начальника [INFO] від 06.09.2022 року №269 (по стройовій частині), військовослужбовця за призивом, сержанта [PERSON] призначено на посаду за татами воєнного часу до [INFO] навідником третього танкового взводу першої танкової роти батальйону забезпечення навчального процесу, [INFO]. З 06.09.2022 року зараховано його до списків особового складу інституту та на всі види забезпечення (а.с. 90). Відповідно до Актового запису про смерть №145 від 08.07.2024 року, [PERSON] , громадянин України, помер [INFO] у віці 56 років; місце смерті: України, Харківська обл., Харківський район, селище Слатине; причина смерті: вибухова травма (а.с. 107) Згідно Витягу з наказу начальника [INFO] від 16.10.2024 року №309 (по стройовій частині), старшого сержанта [PERSON] , командора танку танкового взводу танкової роти батальйону забезпечення навчального процесу [INFO], який загинув [INFO] внаслідок вибухової травми, у зв`язку зі смертю, виключено зі списків особового салуд інституту та всіх видів забезпечення. Смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (захистом Батьківщини) (а.с. 91). Відповідно до Висновку експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 03.06.2025 року №СЕ-19/121-25/8923-БД, проведеної на виконання ухвали суду від 13.03.2025 року, вказано, що «Гр. [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] . Ймовірність даної події становить не менше ніж 99,999999998%» (а.с. 183-201). Закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи. У постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 643/9245/18 зроблено висновок, що доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання особою свого батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Такі правові висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц,від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц,від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц. Згідно з ч.ч.1-7 ст.102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК - тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення від 07 травня 2009 року в справі Калачова проти РФ № 3451/05, § 34). У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає особливостей предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved