Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

У травні\~2025\~року позивач\~звернулась до\~суду із\~позовом до\~відповідачів [PERSON] ,\~ [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності на житловий будинок. В обґрунтування заяви посилалася на те, що 26.01.1991 позивач уклала шлюб з [PERSON] , від якого вони мають доньку [PERSON] . 21.08.1997 [PERSON] спільно з позивачем на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на товарній біржі «Єкатеринославська» за № 565-Н, було придбано у спільну сумісну власність житловий будинок літ.А-1, житловою площею 32,4 кв.м, з надвірними побудовами: літня кухня літ. Б, сарай літ. В, сарай літ.Г, сарай літ. Д, сарай літ. д, погріб з шийкою літ. Е, вхід до погрібу літ. Ж, вбиральня літ. З, душ літ. І, К, інші споруди № 1-3, які розташовані на земельній ділянці, площею 1485 кв.м. Право власності на даний будинок зареєстровано за [PERSON] . Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 93 від 29.10.1997. [INFO] чоловік позивача [PERSON] загинув внаслідок виконання бойових завдань у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Після його смерті позивач належним чином прийняла спадщину шляхом подання заяви до нотаріальної контори. Утім, з`ясувалося, що позивач не має можливості оформити свої спадкові права, оскільки право власності на житловий будинок зареєстровано в бюро технічної інвентаризації на підставі договору, укладеного на товарній біржі, без нотаріального посвідчення. При цьому на даний час нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу будинку позивач не може, оскільки її чоловік загинув, місцезнаходження продавця позивачу невідомо. На момент укладення правочину позивач з відповідачем [PERSON] досягли всіх істотних умов договору, що підтверджується договором від 21.08.1997, який був повністю виконаний сторонами позивач з [PERSON] передали [PERSON] грошові кошти, а вона передала їм житловий будинок, яким вони користувалися та володіли вже майже 30 років, а тому є всі підстави, передбачені ст.ст. 219, 220 ЦК України для визнання його дійсним. У зв`язку з вищевикладеним, з метою захисту своїх прав, позивач вимушена звернутися до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомості від 21.08.1997, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованого на товарній біржі «Єкатеринославська» за № 565-Н, та зареєстрованого Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації, про що в зроблено запис в реєстрову книгу № 508, за реєстровим № 93 від 29.10.1997, а також визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , як набутого нею у власність в період шлюбу з [PERSON] , та в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 07.05.2025 відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання по справі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 04.06.2025 задоволено клопотання адвоката Скочко О.А. представника позивача та витребувано з Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 17.06.2025 витребувано з Амур-Нижньодніпровського районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у разі наявності, повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть на [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 16.07.2025 провадження у справі в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] закрито. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Скочко О.А. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно ч.ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Враховуючи, що визнання позову відповідачами не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому засіданні. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 26.01.1991 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , актовий запис №51. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають доньку [PERSON] , [INFO] . 21.08.1997 [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між ним та [PERSON] , діючого на підставі довіреності від імені [PERSON] , зареєстрованого на товарній біржі «Єкатеринославська» за № 005/565-Н, придбав у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами: літ. А-1 житловий будинок, житловою площею 32,4 кв.м., літ. Б - літня кухня, літ. В сарай, літ. Г сарай, літ. Д сарай, літ. д сарай, літ. Е - погріб з шийкою, літ. Ж - вхід до погребу, літ. З вбиральня, літ. И душ, літ. К, №1-3 інші споруди, що знаходяться на земельній ділянці, площею 1485 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . 29.10.1997 Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації за [PERSON] було зареєстровано за реєстровим № 93 та записано в реєстрову книгу №508 право власності на будинок [ADDRESS] , що підтверджується реєстраційним посвідченням та листом КП «ДМБТІ» ДМР від 28.11.2024 за вих.№14242. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] . 08.10.2024 [PERSON] звернулась до Четвертої дніпровської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після її чоловіка [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . 08.10.2024 [PERSON] звернулась до Четвертої дніпровської нотаріальної контори з заявою про відмову від спадщини після її батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . 09.11.2024 [PERSON] звернувся до Четвертої дніпровської нотаріальної контори з заявою про відмову від спадщини після його сина [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. від 01.04.2025 позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , через те, що договір купівлі-продажу від 21.08.1997 за реєстраційним №005/565-Н, посвідчений Коганом К.Ю., генеральним директором товарної біржі «Екатеринославская» м. Дніпропетровська на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , не посвідчено нотаріально, що суперечить нормам ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року), згідно якої договори купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладаються у письмовій формі і підлягають нотаріальному посвідченню та реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України). Згідно ст.\~9 Житлового Кодексу України (в редакції, чинної станом на 21.08.1997) громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законодавством України. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст.ст.57,58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 21.08.1997 було укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР), згідно ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири (житлового будинку), якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу, недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинної станом на 21.08.1997), відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню та вважаються укладеними з моменту їх реєстрації на біржі. При укладанні договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.08.1997 сторони керувались чч. 2 та 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинної станом на 21.08.1997), угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню та вважаються укладеними з моменту їх реєстрації на біржі. У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. В укладеному 21.08.1997 договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови договору. Усі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Факт купівлі-продажу квартири і виконання умов укладеного договору не оскаржено і ніким не оспорюється. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. У зв`язку з тим, що сторони за договором купівлі-продажу нерухомого майна повністю виконали свої зобов`язання за цим договором, однак не мають можливості його нотаріально посвідчити, то суд вважає позовну вимогу про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсним обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (в редакції, чинної станом на 21.08.1997) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Припиняється право власності, зокрема, у разі смерті власника (п. 11 ч. 1ст. 346 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 1218, 1220, 1221, 1223, 1264 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року). Верховний Суд України у постанові Пленуму № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в п.23 роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, згідно п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] у встановлений законом строк вчинила усі належні дії для оформлення спадщини, але не змогла зареєструвати своє право з незалежних від неї обставин. Наведене, з урахуванням зазначених вище норм законодавства України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , як набутого нею у власність в період шлюбу з [PERSON] , та в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , а тому позов в цій частині також підлягає задоволенню. Оскільки визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб, позов належить задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає можливим віднести судові витрати на рахунок позивача.

Outcome: approved