Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява. Предметом позову є стягнення 7203,26 грн. відшкодування шкоди. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Макаренко А.І. На підставі розпорядження № 01-08-1446 від 24.04.2025 року щодо повторного автоматизованого розподілу справи № 761/36485/21 за підписом керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Зборщік А.О., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані на розгляд судді Саадулаєву А.І. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.04.2025 р. відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.01.2021 року було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №006-1004821/01НT між [PERSON] та Страховою Компанією «БРОКБІЗНЕС». Строк дії Договору № 006-1004821/01НТ з 10.01.2021 року по 09.01.2022 року, на території України. Відповідно до зазначеного договору було застраховано транспортний засіб: Марка: HYUNDAI; модель: 130; № кузова/шасі: [NUMBER] ; рік випуску: 2011; д.н.з. [NUMBER] ; заявлена вартість ТЗ: 220000,00 грн. Зазначений автомобіль був 15.02.2021 року у ДТП, що призвело до механічних пошкоджень та травмувань водія ТЗ. Експертом [PERSON] , було проведено експертизу, та надано висновок експертного авто товарознавчого дослідження №80/21 про визначення матеріального збитку від 15 червня 2021 року. Відповідно до зазначеного висновку, сума матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля «HYUNDAI i30 1.4i» реєстраційний номерний знак: [NUMBER] ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , складає 21222,53 грн. Так, витрати стахувальника [PERSON] складають: 21222,53 грн., оскільки транспортний засіб застрахований на підставі та у відповідності до Договору №006-1004821/01НТ. Перевід коштів здійснювався на рахунок СТО, а саме ФОП [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), у сумі 14019,27 грн. Однак станом на 19.08.2021 року, сума коштів, яка підлягає поверненню була зменшена на 7203,26 грн. та виплачена лише частково. 14019,27 грн. - це лише авансовий платіж який дорівнює 70% від загальної суми яка підлягає відшкодуванню, тобто залишається сплатити ще 30%. Відповідно до цього, [PERSON] було недоотримано 7203,26 грн. від суми, яку було обумовлено у якості відшкодування витрат ремонту транспортного засобу «Hyunday» д.н.з. [NUMBER] та обраховано експертом у висновку експертного авто-товарознавчого дослідження № 80/21 про визначення матеріального збитку від 15 червня 2021 року. Виходячи з цього, Страховою компанією «БРОКБІЗНЕС» було проведено самостійне визначення кошторису вартості відновлювального ремонту (ремонтна калькуляція), на підставі якого була визначена сума страхового відшкодування, що і була виплачена за вирахуванням франшизи. У зв`язку з тим, що виплаченої суми не достатньо, виникла необхідність у поданні позовної заяви до суду, з метою захисту порушених прав позивачів та відшкодування збитків заподіяних внаслідок ДТП. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що представником СК «ББС ІНШУРАНС» складено ремонтну калькуляцію № 94465 від 19.07.2021, згідно з якою вартість відновлювального ремонту склала - 20192,76 грн. Щодо здійсненого Страховою компанією «ББС ІНШУРАНС» розрахунку зазначеної виплати зазначає наступне: 20192,76 грн. (сума відновлювального ремонту згідно ремонтної калькуляції № 94465 ввід 19.07.2021, яка складена представником Страхової компанії «ББС ІНШУРАНС») - 1100,00 грн. (франшиза згідно Договору: 0,50% від страхової суми, що складає 220000,00 грн.) = 19092,76 грн. - 70/100 = 13364,93 грн. (вірна сума страхового відшкодування). У даному випадку 70 % застосовується при виплаті страхового відшкодування у разі виплати страхового відшкодування у спосіб, відмінний від перерахування коштів на поточний рахунок погодженої СТО. Оскільки, позивачем СТО не погоджувалося із Страховою компанією «ББС ІНШУРАНС», сума виплати складала 70% від суми страхового відшкодування (п. 15.10.2.2 Договору). Однак, при виплаті страхового відшкодування, Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» допустила технічну помилку та виплатила не 13364,93 грн., а 14019,27 грн., тобто більше на 654,34 грн. Третя особа пояснень суду не надала. В судове засідання, яке відбулось 07.07.2025 року, позивачі та їх представник не з`явились, представник подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі посилаючись. В судовому засіданні, яке відбулось 07.07.2025 року, представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Додатково зазначив, що було змінено назву з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БрокБізнес» на Акціонерне товариство «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС». В судове засідання, яке відбулось 07.07.2025 року, представник третьої особи не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши сторін, врахувавши їх процесуальні заяви, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.02.2021 за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Одеська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Hundai і30, д.н.з. [NUMBER] (під керуванням [PERSON] ) та транспортного засобу Nissan, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого, транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Між Страховою компанією «ББС ІНШУРАНС» та [PERSON] був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту № 0-800-500-123 від 04.01.2021 (далі - Договір). Відповідно до умов Договору, Страховою компанією «ББС ІНШУРАНС» було застраховано транспортний засіб Hundai і30, д.н.з. [NUMBER] . Франшиза по Договору - 1100,00 грн. (0,50 % від 220 000,00 грн., як страхової суми). 16.02.2021 до Страхової компанії «ББС ІНШУРАНС» від [PERSON] надійшло повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу від 16.02.2021. 16.02.2021 до Страхової компанії «ББС ІНШУРАНС» надійшла заява щодо напрямку виплати та/або доплати страхового відшкодування від [PERSON] . Представником Страхової компанії «ББС ІНШУРАНС» складено ремонтну калькуляцію № 94465 від 19.07.2021, згідно з якою вартість відновлювального ремонту склала - 20192,76 грн. Страховою компанією «ББС ІНШУРАНС» здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 14019,27 грн. за реквізитами вказаними у заяві [PERSON] щодо напрямку виплати та/або доплати страхового відшкодування від 16.02.2021 на рахунок ФОП [PERSON] . Відповідно до Висновку експертного авто-товарознавчого дослідження № 80/21 по визначенню матеріального збитку від 15.06.2021, відповідно до якого сума матеріального збитку, заподіяної з технічної точки зору власнику Hundai і30, д.н.з. [NUMBER] , складає 21222,53 грн. Відповідно до акта виконаних робіт від 06.06.2021 ФОП [PERSON] (У вказаному Акті зазначено, що дата прийому заказу - 06.06.2021, дата початку робіт 09.08.2021) на суму 31498,00 грн. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків може бути, серед іншого, завдання шкоди (збитків). Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Так, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). Підставою для застосування такого виду майнової відповідальності, як відшкодування шкоди, є сукупність таких чотирьох елементів, які входять до складу правопорушення: - протиправна поведінка особи; - настання шкоди; - причинний зв`язок між такою протиправною поведінкою і настанням шкоди; - вина завдавача шкоди. Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку)виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначений у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Відповідно до частини 3 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Окрім обов`язкового страхування (поліс ОСЦПВ), кожен може укласти договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності (КАСКО). У цьому разі умови й порядок отримання страхової виплати та її розмір установлюють у договірному порядку. Умовами договору передбачено, що страховик відшкодовує збитки самому винуватцеві ДТП. Згідно ст. 6 Закону України «Про страхування», добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Добровільне страхування у конкретного страховика не може бути обов`язковою передумовою при реалізації інших правовідносин. Види добровільного страхування, на які видається ліцензія, визначаються згідно з прийнятими страховиком правилами (умовами) страхування, зареєстрованими Уповноваженим органом. Відповідно до зазначеної вище статті, до видів добровільного страхування можуть бути включені: 1) страхування життя; 2) страхування від нещасних випадків; 6) страхування наземного транспорту (крім залізничного); 10) страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явиш; 11) страхування майна (іншого, ніж передбачено пунктами 5-9 цієї статті); 12) страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (включаючи відповідальність перевізника); 23) інші види добровільного страхування. Ст. 8 Закону України «Про страхування» встановлює, що страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується Страховиком за будь-яких умов згідно з умовами Договору та розраховується у відсотках від страхової суми або визначається в грошовому еквіваленті. Відповідно до статті 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. У відповідності до ст. 26 Закону України «Про страхування», підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров?я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; інші випадки, передбачені законом. Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону. Згідно з статтею 16 Закону України «Про страхування» (в редакцій чинній на момент ДТП) договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до підпункту 8.1 пункту 8 Договору розрахунок відшкодування на підставі рахунків СТО здійснюється на СТО, рекомендованої Страховиком. Згідно з пунктом 9.2 Договору страховий випадок - подія, передбачена Договором, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок Страховика здійснити виплату страхового відшкодування Страхувальнику (Вигодонабувачу). Підпунктом 12.5 пункту 12.5.1 Договору встановлено, що Страхувальник має право отримати страхове відшкодування в порядку та на умовах, передбачених Договором. Також, розділ 15 Договору визначає порядок та умови виплати страхового відшкодування. Відповідно до пункту 15.1 Договору страхове відшкодування підлягає виплаті після того, як будуть повністю встановлені причини та обставини настання страхового випадку та розмір збитку, розраховані всі складові відшкодування. Згідно з пунктом 15.2 Договору з метою визначення розміру страхового відшкодування та порядку його виплати Страховик: визначає дійсну вартість майна на дату настання страхового випадку; визначає розмір заподіяного збитку, як суму прямого та непрямого збитків, яких зазнав Страхувальник/Вигодонабувач в результаті страхового випадку; встановлює розмір страхового відшкодування та порядок його виплати. Поміж іншого варто звернути увагу, що підпунктами 15.7.1, 15.7.2 пункту 15.7 Договору встановлено, що розмір прямого збитку може визначатися на підставі таких документів: попередньої калькуляції, кошторису, наряду-замовлення, рахунку, акту виконаних робіт та/або інших документів, що підтверджують обсяг та вартість ремонтних робіт, і були отримані від СТО, обраної для ремонту ТЗ у відповідності з п. 8.1 Договору (п. 15.7.1); кошторису вартості відновлювального ремонту, складеного Страховиком, або калькуляції, складеної із застосуванням програмного комплексу «АІШАТЕХ», або застосуванням середньоринкових цін на проведення відновлювального ремонту (п. 15.7.2). Разом з цим слід зазначити, що відповідно до пункту 15.10 Договору розрахунок страхового відшкодування у разі пошкодження ТЗ або викрадення його окремих складових здійснюються з врахуванням таких умов: зазначена в підпункті 8.1 пункту 8 Договору станція технічного обслуговування (надалі - погоджена СТО) є ремонтним підприємством, на основі рахунків та калькуляцій якого, та відповідно до пунктів 15.10.2 - 15.10.10. Договору, Сторони при укладенні цього Договору домовились провести розрахунок витрат на відновлювальний ремонт пошкодженого ТЗ, і на основі якого домовились здійснити відновлювальний ремонт ТЗ (п. 15.10.1 Договору). Також, згідно з підпунктами 15.10.2.1, 15.10.2.2, пункту 15.10.2 Договору, сума страхового відшкодування розраховується наступним чином: за умови перерахування коштів на поточний рахунок погодженої СТО, сума страхового відшкодування перераховується в повному обсязі згідно з п. 15.7.1 Договору; різниця між рахунком-фактурою цієї СТО та сумою страхового відшкодування сплачується на поточний рахунок СТО Страхувальником (п. 15.10.2.1); при виплаті страхового відшкодування у будь-який спосіб, відмінний від перерахування коштів на поточний рахунок погодженої СТО, Страховик здійснює авансову виплату в розмірі 70 % від суми страхового відшкодування, що розраховується на підставі п. 15.7.2 Договору (п. 15.10.2.2). В свою чергу, умовами п. 15.7.2 Договору розмір прямого збитку визначається на підставі кошторису вартості відновлювального ремонту, складеного Страховиком, або калькуляції, складеної із застосуванням програмного комплексу «АUDАТЕХ», або застосуванням середньоринкових цін на проведення відновлювального ремонту. У даному випадку 70 % виплати страхового відшкодування застосовується при виплаті страхового відшкодування у разі виплати страхового відшкодування у спосіб, відмінний від перерахування коштів на поточний рахунок погодженої СТО. Оскільки, позивачем СТО не погоджувалося із Страховою компанією «ББС ІНШУРАНС», сума виплати складала 70% від суми страхового відшкодування (п. 15.10.2.2 Договору). Таким чином, вказана виплата здійснена 23.07.2021 з урахуванням складеного Страховою компанією «ББС ІНШУРАНС» кошторису вартості відновленого ремонту (ремонтної калькуляції), на підставі якого була визначена сума страхового відшкодування, що і була виплачена за вирахуванням франшизи, передбаченої пунктом 8.8 Договору та з урахуванням пункту п. 15.10.2.2 Договору щодо виплати в розмірі 70 % від суми страхового відшкодування, що розраховується на підставі п. 15.7.2 Договору, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів не підлягають задоволенню. Суд відхиляє доводи позивачА, про можливість визначення розміру збитку на підставі вказаних акта та висновку, з огляду на те, що такий Акт виконаних робіт і, обов`язково докази оплати робіт, повинен бути отриманий від СТО, рекомендованої страховиком, обраної для ремонту ТЗ у відповідності з п.8.1. Договору та надати Страховику протягом 90 днів з дня перерахування страхового відшкодування в розмірі 70% (п. 15.10.3 Договору). Таким чином, Позивач безпідставно посилається на документи ФОП [PERSON] . Тобто, СТО ФОП [PERSON] не є рекомендованою страховиком СТО, та не була погоджена Страховою компанією «ББС ІНШУРАНС», як цього вимагають умови Договору, про що й відсутні документи, які можуть підтвердити факт такого погодження. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно залишити без задоволення.

Outcome: dismissed