Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

Позивач в особі свого представника - адвоката Криніна І.О. звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до Київської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що батько позивачки, [PERSON] , [INFO] , помер у м. Києві [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири за адресою: [ADDRESS] та квартири за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є єдиною спадкоємицею першої черги за законом після померлого батька. За фактом смерті [PERSON] , за заявою громадянки [PERSON] , донька якої на день смерті проживала в одній квартирі з [PERSON] , Печерським УП ГУНГІ у м. Києві 27.12.2023 було внесено відомості в ЄРДР за № 12023100060002608 та розпочато кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке закрито 30.12.2024 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України. Батьки позивачки розлучились 15.01.1991 і після їх розлучення, вона проживала разом з мамою [PERSON] . Між батьками були складні стосунки, мама постійно стягувала з батька аліменти на її утримання, а він їх злісно не платив і за це притягувався до кримінальної відповідальності судом та не намагався приймати будь-якої участь у вихованні дитини. Після повноліття, позивачка сама поїхала до батька і намагалася налагодити з ним відносини. Вона декілька разів до 2018 року навідувалась до нього до дому, телефонувала йому, у нього був і номер її телефону, і номер телефону матері позивачки. Однак батько ніколи не відповідав на телефонні дзвінки позивачки і сам їй ніколи не телефонував. Згодом батько почав зловживати спиртними напоями і вона припинила з ним взагалі будь-яке спілкування, у тому числі і в телефонному режимі, а з початку повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну 24.02.2022 і до початку липня 2024 року позивачка не мала про нього будь-якої інформації. Про смерть батька позивачка дізналась на початку липня 2024 року у телефонній розмові від працівника Київського міського управління ДВБ НПУ [PERSON] , який їй сам зателефонував і відразу поїхала в м. Київ, оскільки з вересня 2022 року перебуває у цивільному шлюбі з [PERSON] та з ним проживає у місті Харкові. Надалі позивачка в поліції дізналась про обставини смерті батька і про те, що існує нотаріально посвідчений заповіт її батька на відповідача - [PERSON] , складений нібито 16.03.2009, про який їй нічого відомо не було. Враховуючи вище викладене, позивачка звернулась до Печерського УП ГУНП в м. Києві з заявою про вчинення злочину, а саме шахрайства з метою заволодіння майном, що належало її батьку [PERSON] , на підставі якої СВ Печерського УП ГУНП в м. Києві 31.07.2024 до ЄРДР було внесено відомості № 12024100060001796 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України за фактом закінченого замаху невстановленими особами на заволодіння шляхом шахрайства нерухомим майном, що належало [PERSON] , оскільки вважає, що вищезазначені особи свідомо перешкодили їй виконати вимогу закону щодо звернення з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини вчасно і намагаються незаконно заволодіти майном померлого батька. Для забезпечення збереження майна від незаконного заволодіння шахраями, слідчий звернувся у кримінальному провадженні № 12024100060001796 з клопотаннями до Печерського районного суду м. Києва про накладення арешту на квартири за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] , які судом 02.08.2024 задоволено та накладено арешт на вказане нерухоме майно. Тоді ж у свідоцтві про смерть батька позивачем було виявлено помилку, а саме невірно була зазначена дата його народження, а саме було вказано, що він народився [INFO] , а не [INFO] , а тому 13.07.2024 позивач звернулась до органів РАЦС із заявою про виправлення помилки і отримала 29.08.2024 повторне свідоцтво про смерть батька із зазначенням у ньому правильної дати його народження. Позивачка переконана, що відповідач [PERSON] , на ім`я якого нібито батьком позивача складений заповіт, а також інші особи, які діяли за змовою з відповідачем, навмисно не повідомили позивача про смерть батька, щоб позивачем було пропущено строки прийняття спадщини та незаконно заволоділи при цьому правовстановлюючими документами на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини стали об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивачки щодо здійснення дій з прийняття спадщини в межах передбаченого законом шестимісячного строку, позивачка була змушена звернутися до суду з вище зазначеним позовом у якому просить визначити додатковий строк для подачі [PERSON] до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , померлої [INFO] , який помер [INFO] , терміном в один місяць з часу набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою судді від 01.10.2024 року вище вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачці строк для усунення її недоліків. Представником позивачки на виконання ухвали суду у встановлені суддею строки, було усунено зазначені судом недоліки. Ухвалою судді від 11.10.2024 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11.11.2024 було витребувано від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мамай Ірини Володимирівни належним чином посвідчену копію матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , що проживав на момент смерті за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10.12.2024 було витребувано з матеріалів кримінального провадження №62024100120000102 від 09.02.2024, досудове розслідування у якому проводить слідчий 2 слідчого відділу ТУ ДБР розташованого у м. Києві Архипенко Р.І. належним чином посвідчену копію матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , що проживав на момент смерті за адресою: [ADDRESS] ., за заявою [PERSON] , розпочатої Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай Іриною Володимирівною. 10.02.2025 року на виконання ухвали суду від 10.12.2024 року надійшла копія процесуальних документів з матеріалів кримінального провадження. Ухвалою судді від 19.03.2025 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Позивачка та її представник - адвокат Кринін І.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі просили суд ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та визначити додатковий строк для подачі позивачкою до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом після смерті батька терміном в один місяць з дня набрання рішенням законної сили, стягнути судові витрати пов`язані з розглядом справи. Відповідач у судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлений судом належним чином, причини не прибуття у судове засідання невідомі. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус КМНО Мамай І.В. у судове засідання не прибула, на адресу суду направила повідомлення, у якому просила розглядати справу у її відсутність та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи вимоги ст.ст.279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позиивачки та її представника, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшв висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступник підстав. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, ЦПК України, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина 1 статті 3 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частини 1-4 ст. 12 ЦПК України). Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є донькою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження позивачки. Згідно із копією свідоцтва про смерть у віці 57 років, [INFO] [PERSON] помер (а/з №1120). Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина яка складається з квартири за адресою: [ADDRESS] та квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала на праві власності спадкодавцю. Відповідно до заповіту від 16.03.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Гнідюком О.Б., [PERSON] [INFO] заповів усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право [PERSON] , [INFO] РНОКПП - [NUMBER] . В обґрунтування вимог позовної заяви позивач посилається на те, що про смерть батька позивач дізналась на початку липня 2024 року у телефонній розмові від працівника Київського міського управління ДВБ НПУ [PERSON] який їй сам зателефонував і відразу поїхала в м. Київ, оскільки з вересня 2022 року перебуває у цивільному шлюбі з [PERSON] та з ним проживає у місті Харкові, що підтверджується довідкою від 13.09.2024 ОСББ «Холодногірський-8». Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із вимогами ст.ст. 1220, 1221 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. За приписами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із вимогами ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Разом з тим, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд вважає, що строк на звернення із заявою про прийняття спадщини пропущений позивачкою з поважних причин, а відтак приходить до висновку про можливість визначення позивачці додаткового строку для подачі до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , терміном в один місяць з часу набрання рішенням суду законної сили. Що ж стосується вимог про відшкодування понесенх позивачкою судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України). Частиною першою та другою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до вимог п.4 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Як встановлено судом в ход розгляду справи, позивачці було відмовлено у вчинені нотаріальної дії у зв`язку з пропущенням нею встановленого строку для прийняття спадщини. В числі обгрунтувань поважності пропуску такого строку, позивачкою було зазначено, що СВ Печерського УП ГУНП в м. Києві 31.07.2024 до ЄРДР було внесено відомості № 12024100060001796 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України за фактом закінченого замаху невстановленими особами на заволодіння шляхом шахрайства нерухомим майном, що належало [PERSON] , оскільки вважає, що вищезазначені особи свідомо перешкодили їй виконати вимогу закону щодо звернення з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини вчасно і намагаються незаконно заволодіти майном померлого батька. Разом з тим, в ході розгляду справи, доказів на підтвердження факту, що відповідач був обізнаний про наявність у померлого рідної доньки - позивачки у справі та відповідно вчинення відповідачем свідомих перешкод позивачці виконати вимогу закону щодо звернення з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини вчасно, суду не надано та самостійно судом не здобуто. Таким чином, суд приходить до висновку, що за вказаних обставин, доказів на підтвердження понесення позивачкою судових витрат по розгляду даної справи саме з вини відповідача, надано не було, а відтак суд не вбачає підстав для покладення тягара по відшкодуванню понесених позивачкою судових витрат з метою відновлення свого процесуального права на звернення з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, саме на відповідача у справі. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial