Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-03 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, який обґрунтовує тим, що позивачка проживає у приватному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим 05 серпня 2024 року звернулася до ФОП [PERSON] з приводу виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), на якій розташований вищевказаний житловий будинок (далі Технічна документація). Під час ознайомлення із матеріалами Технічної документації, яку [PERSON] отримала від ФОП [PERSON] у кінці вересня 2024 року, було встановлено, що серед матеріалів, окрім акта № 1 від 22.03.2024 року складеного за заявою позивачки комісією Забродівської сільської ради, наявні Акти № 2 від 24.04.2024 року за заявою [PERSON] , № 3 від 24.04.2024 року за заявою [PERSON] та № 4 від 17.06.2024 року за заявою [PERSON] . Крім того, у матеріалах Технічної документації виявились копії протоколів засідання постійної комісії з питань комунального майна, земельних відносин, екології та раціонального використання природних ресурсів № 2 від 12.07.2024 року, про розгляд акта № 2 тимчасової комісії; № 3 від 12.07.2024 року, про розгляд акта № 3 тимчасової комісії; № 4 від 12.07.2024 року, про розгляд акта № 4 тимчасової комісії; копії виписок з рішення Забродівської сільської ради № 22/24 від 08.07.2024 року "Про затвердження протоколів постійної комісії з питань комунального майна, земельних відносин, екології та раціонального використання природних ресурсів", яким було затверджено вищенаведені протоколи засідання постійної комісії з питань комунального майна, земельних відносин, екології та раціонального використання природних ресурсів. Оскільки позивачка не брала участі у вирішенні та прийнятті рішень з вищевказаних питань, її представник Панасюк І.І. 27 вересня 2024 року скерував адвокатський запит з проханням надати копії документів, які стали підставою ухвалення Забродівською сільською радою рішення сесії № 22/24 від 08.07.2024 "Про затвердження протоколів постійної комісії з питань комунального майна, земельних відносин, екології та раціонального використання природних ресурсів" (далі Рішення Забродівської сільської ради № 22/24 від 08.07.2024 року). Уважно вивчивши отриману 07 листопада 2024 року відповідь Забродівської сільської ради та додатки до неї позивач та її представник дійшли висновку, що відповідачем при складанні та розгляді актів тимчасової комісії № 1, № 2, № 3, № 4 і ухваленні Рішення Забродівської сільської ради № 22/24 від 08.07.2024 року допущено низку порушень вимог ЗК України, ЦК України, ДБН-360-92 та інших нормативних актів, що виключає законність ухваленого сесією рішення. Так, питання розмежування земельної ділянки між сусідами визначається ЗК України, відповідно до якого власники та користувачі сусідніх земельних ділянок (сусіди) повинні обирати такі способи використання землі, що відповідають цільовому призначенню земельних ділянок, та за яких власниками і землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдаватиметься найменших клопотів. Позивачка, звертаючись 07 листопада 2023 року із письмовою заявою до сільського голови Забродівської об`єднаної територіальної громади Калачука М. М. мала на меті вирішити земельний спір щодо межі із сусідкою [PERSON] , однак виходячи із змісту актів комісії з питань комунального майна, земельних відносин, екології та раціонального використання природних ресурсів № 1 від 22.03.2024 року, № 2, № 3 від 24.04.2024 року, № 4 від 17.06.2024 року, протоколу засідання цієї комісії № 1-4 та Рішення Забродівської сільської ради № 22/24 від 08.07.2024 року, комісією межовий спір не вирішено, межові знаки не були встановлені та передані на зберігання сторонам спору. Складені акти, протоколи засідання комісії та рішення сесії не містять однозначних та категоричних висновків про вирішення земельного спору між суміжними землекористувачами, не зазначено конфігурацію земельних ділянок, площу кожної із суміжних земельних ділянок, не визначено конкретні параметри та не встановлено тверді межі. Натомість у змісті вказаних документів вжито висловлювання рекомендовано, що не є синонімом обо тотожним вирішено. Вказане свідчить про те, що комісією фактично спір не вирішено. Відповідач вимоги ст. 159 ЗК України при розгляді земельного спору щодо встановлення меж земельної ділянки позивачки проігнорував, чим порушив її права на об`єктивне та неупереджене вирішення земельного спору, оскільки розгляд спору фактично відбувся без участі [PERSON] , яка не висловлювала небажання брати участь у цьому процесі. Порушення інтересів позивачки полягає у відсутності можливості скористатися своїм правом на оформлення права власності на земельну ділянку в тому розмірі, у якому вона постійно користувалася. На переконання позивачки порушення її законного інтересу відбулося внаслідок прийняття органом місцеового самоврядування рішення з порушенням процедури вирішення земельного спору між сусідами землекористувачами. Просить скасувати рішення Забродівської сільської ради № 22/24 від 08.07.2024 року "Про затвердження протоколів постійної комісії з питань комунального майна, земельних відносин, екології та раціонального використання природних ресурсів" та стягнути з відповідача на користь позивачки понесені останньою судові витрати. Ухвалою суду від 24.04.2025 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 10 год. 00 хв. 23 травня 2025 року. Представник позивача 13 травня 2025 року скерував на адресу суду клопотання про долучення до матеріалів справи копії документів на право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: 0724286400:02:000:0203 та 0724286400:02:000:0204, спір щодо меж яких є фактично предметом даної справи. Крім того, у клопотанні зазначив, що відповідач позовні вимоги у справі не визнає, вважає доводи позовної заяви необґрунтованими, а тому просить відмовити у задоволенні позову. При розгляді справи просить взяти до уваги, що наслідком скасування рішення Забродівської сільської ради № 22/24 від 08.07.2024 року може стати подальше скасування права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: 0724286400:02:000:0203 та 0724286400:02:000:0204. Розгляд справи просить здійснювати у відсутності представника відповідача. Ухвалою суду від 23.05.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13 год. 30 хв. 11 червня 2025 року. Судове засідання 11.06.2025 року відкладено у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача 11.06.2025 року скерував до суду заяву, у якій просив розгляд справи провести без участі сторони позивачки, позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача 09.06.2025 року звернувся із заявою про розгляд справи без їх представника. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Здійснюючи право на судовий захист, звертаючись до суду, особа повинна вказати суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. При вирішенні спору по суті, важливе значення має встановлення наявності у особи, яка звернулась із позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 78 ЗК України, право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно з ч. 1 ст. 79 ЗК України, земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Статтею 106 ЗК України, передбачено, що спосіб закріплення спільних меж між земельними ділянками визначається за згодою власників таких земельних ділянок; витрати на встановлення спільних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними. Межовими знаками можуть бути природні чи штучні споруди і рубежі (річки, струмки, канали, лісосмуги, рослинні смуги, дерева, стежки, рівчаки, стіни, паркани, огорожа, шляхові споруди, бетонні або металеві стовпи, плити, моноліти, камені, інші споруди і рубежі), що збігаються із межею земельної ділянки або спеціально встановлюються на ній. Власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними; у разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду. У разі якщо межі земельних ділянок у натурі (на місцевості) збігаються з природними чи штучними лінійними спорудами, рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, рослинними смугами, шляхами, стежками, рівчаками, стінами, шляховими спорудами, парканами, огорожею, фасадами будівель, іншими лінійними спорудами, рубежами тощо) та раніше встановленими межами сформованих земельних ділянок, межові знаки можуть не встановлюватися. Місцезнаходження межових знаків у разі їх визначення або встановлення відображається у матеріалах землевпорядного проектування та геодезичних вишукувань, а також на кадастрових планах земельних ділянок. Відповідно до ст. 107 ЗК України, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки; якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Відповідно до ч. 3 ст. 158 ЗК України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Згідно із ст. 159 ЗК України, земельні спори розглядаються органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви. Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У разі відсутності однієї із сторін при першому вирішенні питання і відсутності офіційної згоди на розгляд питання розгляд спору переноситься. Повторне відкладання розгляду спору може мати місце лише з поважних причин. Відсутність однієї із сторін без поважних причин при повторному розгляді земельного спору не зупиняє його розгляд і прийняття рішення. У рішенні органу місцевого самоврядування визначається порядок його виконання. Відповідно до ст. 55 Закону України "Про землеустрій", встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує на порушення Забродівською сільською радою при ухваленні Рішення № 22/24 від 08.07.2024 року низки вимог ЦК України, не конкретизувавши, які саме норми, а також ДБН-360-92 та Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурів від 18.05.2010 року № 376, які на час виникнення спірних правовідносин втратили чинність. Судом встановлено, підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.08.2010, що на підставі рішення виконкому Річицької сільської ради № 6 від 30.07.2010 у власності [PERSON] перебуває житловий будинок, розташований на [ADDRESS] . Позивачка 07 листопада 2023 року звернулася до Забродівської сільської ради із заявою, у якій просила встановити межу її земельної ділянки із сусідом [PERSON] , яка розташована на [ADDRESS] . Згідно з актом № 1 від 22.03.2024 року комісією Забродівської сільської ради Ковельського району Волинської області проведено обстеження земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] . У результаті обстеження та перемовин з [PERSON] комісія встановила межу земельної ділянки з [PERSON] , збільшивши площу земельної ділянки останньої за рахунок земельної ділянки [PERSON] на 0,026 га. Крім того, комісія запропонувала замовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель [PERSON] та [PERSON] . Обидві сторони погодилися підписати акти погодження меж після виготовлення технічної документації. Відповідно до акта № 2 від 24.04.2024 року комісією Забродівської сільської ради Ковельського району Волинської області проведено обстеження земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] , на яку [PERSON] розроблено технічну документацію згідно встановленої 22 березня 2024 року комісією межі. Однак, незважаючи на відповідність розмірів земельної ділянки на місцевості з розмірами, зазначеними в технічній документації, [PERSON] відмовилася підписувати акт погодження меж. З акта № 3 від 24.04.2024 року слідує, що комісією Забродівської сільської ради Ковельського району Волинської області проведено обстеження земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] з метою встановлення межі земельної ділянки [PERSON] із сусідкою [PERSON] , які відмовлялися погоджувати межу земельних ділянок. Заслухавши аргументи сторін, комісія встановила межу земельних ділянок між [PERSON] та [PERSON] , яка була зафіксована інженером-землевпорядником [PERSON] геодезичним приладом GNSS приймач Elnavi 70. Згідно з актом № 4 від 17.06.2024 року комісією Забродівської сільської ради встановлено, що розмір земельної ділянки на місцевості, розташованої на [ADDRESS] , відповідає розмірам даної земельної ділянки відповідно до розробленої [PERSON] технічної документації. Рішенням Забродівської сільської ради № 22/24 від 08.07.2024 року затверджено протоколи засідання постійної комісії з питань комунального майна, земельних відносин, екологічного та раціонального використання природних ресурсів від 12.07.2024 року № 1 про розгляд акту № 1 тимчасової комісії, № 2 про розгляд акту № 2 тимчасової комісії, № 3 про розгляд акту № 3 тимчасової комісії, № 4 про розгляд акту № 4 тимчасової комісії. Таким чином, твердження представника позивача про те, що Забродівською сільською радою розглянуто земельний спір у порушеення ст. 159 ЗК України без участі [PERSON] не відповідає дійсності та спростовується вищевказаними актом № 1 від 22.03.2024, № 2 від 24.04.2024, відповідно до яких, збільшивши комісією площу земельної ділянки [PERSON] на 0,026 га, остання спочатку погодилася підписати акти погодження меж, а після виготовлення [PERSON] технічної документації згідно з встановленою комісією межею відмовилася. Крім того, згідно з актом № 3 від 24.04.2024 комісією сільської ради, заслуховувались аргументи сторін спору, зокрема [PERSON] , яка відмовилася підписати акт погодження меж земельної ділянки. У подальшому [PERSON] та [PERSON] виготовили Технічну документацію на власні ділянки згідно із межами встановленими тимчасовою комісією Забродівської сільської ради та оформили право власності на вищевказані земельні ділянки, що підтверджується протоколами засідання кпостійної комісії з питань комунального майна, земельних відносин, екології та раціонального використання природних ресурсів від 12.07.2024 року № 1, № 2, № 3, № 4, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 425655137 від 06.05.2025 року та витягом з Державного реєстру речових прав № 396232058 від 24.09.2024 року. Постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18) зроблено висновок про те, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справах №350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) та №514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) та від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19), постанові Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі № 404/3048/18 (провадження № 61-19228св19). На думку Великої Палати Верховного Суду у процесі оформлення права на земельну ділянку достатньо не підписати Акт погодження меж із суміжними землекористувачами та власниками земельної ділянки, а лише запропонувати їм це зробити. Якщо сусід відмовляється це зробити, то це його конституційне право на вільне волевиявлення та реалізація належних йому прав, або іншими словами: "ніхто не може нікого заставити щось підписувати". Головне тут, на думку Великої Палати Верховного Суду те, що підписання або непідписання Акту погодження меж із суміжними землекористувачами та власниками земельної ділянки не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, тому не може вплинути на саму процедуру приватизації. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Представник позивача, як на підставу звернення до суду з даним позовом зазначив відсутність можливості скористатися своїм правом на оформлення права власності на земельну ділянку в тому розмірі, у якому вона користувалася. Водночас будь-яких відостей про те на якій підставі у позивачки виникло право на користування земельною ділянкою, розташованою на [ADDRESS] , та у яких розмірах не навів. Суд зауважує, що одні тільки витяги з топографічного та генерального планів с. Мельники-Річицькі станом на 1982 рік не можуть бути доказами того, що встановлені тимчасовою комісією Забродівської сільської ради межі земельної ділянки позивачки не відповідають тим межам, якими [PERSON] постійно користувалася. Так, межі та форма земельної ділянки площею 0,1335 га за адресою: [ADDRESS] , визначені у технічній документації візуально відрізняються від меж визначених у топографічному та генеральному плані с. Мельники-Річицькі. Однак, згідно із схемою прив`язкою геодезичних пунктів Державної геодизичної мережі, форма та межі всіх інших земельних ділянок, на які вже оформлено право власноті та присвоєно кадастрові номери, також не відповідають генеральному та топографічному планам с. Мельники-Річицькі. Крім того, у матеріалах справи відсутня будь-яка інформація про користування [PERSON] земельною ділянкою у період з 1982 року по 2010 рік (винивнення права власності на житловий будинок) та про те, що площа даної ділянки була більшою за 0,1335 га. Водночас, будь-яких клопотань про витребування доказів у разі неможливості отримання їх стороною позивачки самостійно чи призначення земельно-технічної експертизи представником позивача не заявлено. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) зазначено, що "у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право позивача порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста". Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Зважаючи на те, що в ході розгляду справи не знайшли підтвердження наведені позивачем обставини, якими він обґрунтовував свої вимоги, у суду є всі підстави для відмови у задоволенні даних вимог. Водночас, вирішуючи даний спір, суд вважає за необхідне також навести обґрунтування щодо ефективності обраного позивачем способу захисту у даній справі. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що представник позивачки, крім того, що не довів порушення прав позивачки у зв`язку з ухваленням оспорюваного рішення сільської ради, також обрав неправильний спосіб захисту своїх прав і інтересів, оскільки погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації, у зв`язку з чим скасування рішення Забродівської сільської ради не призведе до відновлення права позивачки на володіння земельною ділянкою в тих межах, якими вона вважає, що користувалася постійно, оскільки оскаржуване нею рішення за умови його невідповідності закону, не тягне правових наслідків, на які посилається представник позивачки, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення. За вказаних обставин у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, підстави для стягнення судового збору з відповідача відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed