Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

Позиції позивача та відповідача, інших учасників справи У вересні 2024 року до Київського районного суду м. Одеси з позовом звернувся виконувач обов`язків керівника Київської окружної прокуратура міста Одеси Бондаренко Дмитро Григорович в інтересах держави (далі також - позивач, орган прокуратури) до Одеської міської ради (далі також - відповідач-1) та [PERSON] (далі також - відповідач-2) про: - визнання незаконним та скасування рішення Одеської міської ради від 21.02.2024 № 1959-VII «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,0990 га за адресою: [ADDRESS] , та надання її в оренду [PERSON] »; - визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 0,0990 га з кадастровим номером 5110136900:17:002:0206 за адресою: [ADDRESS] , укладеного між Одеською міською радою та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим № 494; - скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки площею 0,0990 га з кадастровим номером 5110136900:17:002:0206 за адресою: [ADDRESS] , проведеної за рішенням приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чужовської Н.Ю. від 28.03.3024 з індексним номером 72305446; - зобов`язання [PERSON] повернути територіальній громаді міста Одеси земельну ділянку площею 0,0990 га з кадастровим номером 5110136900:17:002:0206 за адресою: [ADDRESS] , у стані не гіршому, ніж одержав її в оренду. В обґрунтування своїх позовних вимог представник органу прокуратури Бондаренко Д.Г. зазначив, що у лютому 2024 року Одеською міською радою прийнято рішення про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0990 га з кадастровим номером 5110136900:17:002:0206, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та надання її в оренду [PERSON] . У березні 2024 року, на підставі вказаного рішення, між Одеською міською радою та [PERSON] укладено договір оренди означеної земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом із прийняттям відповідного рішення та внесенням інформації про право оренди до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Під час ухвалення рішення Одеською міською радою про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки та подальшому укладенні договору оренди землі, службовими особами органу місцевого самоврядування порушено приписи ст. 134 ЗК України в частині відведення та передачі в оренду оспорюваної земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності без проведення земельних торгів (аукціону). Також органом місцевого самоврядування допущено порушення розумного співвідношення площі наданої в оренду земельної ділянки із площею забудови об`єкта нерухомості - комплексу технічної діагностики транспортних засобів, який розташований на цій земельній ділянці (площа наданої земельної ділянки на 65 % перевищує площу забудови), що є окремою підставою для проведення земельних торгів (аукціону) при наданні такої земельної ділянки в оренду. Окрім цього у позові зазначається, що комплекс технічної діагностики транспортних засобів розміщений в охоронній зоні електричних мереж та в межах червоних ліній вулиць, а також на інженерних мережах. Як наслідок, надання оспорюваної земельної ділянки в оренду здійснено без відповідної експертизи проєкту землеустрою на відповідність державним будівельним та санітарним нормам. Також з оспорюваного рішення міської ради вбачається, що земельна ділянка надавалася не для обслуговування існуючого об`єкту нерухомості, а для будівництва нового. Як наслідок, договір оренди земельної ділянки, укладений на підставі оспорюваного рішення міської ради є недійсним, а саме рішення про затвердження проєкту землеустрою та рішення про реєстрацію права оренди в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є такими, що підлягають скасуванню. Саму ж земельну ділянку необхідно повернути територіальній громаді м. Одеси. Оскільки інтереси територіальної громади м. Одеси потребують захисту, а Одеська міська рада сама допустила порушення чинного законодавства під час ухвалення рішення та укладення договору оренди землі, Київська окружна прокуратура міста Одеси самостійно звернулася до суду з цим позовом в інтересах держави як позивач. У відзиві на позов представник Одеської міської ради Вишнивецька А.О. повідомила, що позов не визнає в повному обсязі. Просить залишити його без розгляду, оскільки представник органу прокуратури не мав повноважень звертатися до суду як позивач у разі наявності органу місцевого самоврядування, який має бути позивачем в означених спірних правовідносинах. По суті позовних вимог зазначила, що позивачем не доведено порушення приписів нормативно-правових актів під час прийняття рішення про затвердження проєкту землеустрою та надання земельної ділянки в оренду [PERSON] . Скасування рішення органу місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту, оскільки воно по суті виконано шляхом укладення договору оренди землі. Подальша передача в оренду вказаної земельної ділянки орендарю, який є власником об`єкта нерухомості, що знаходиться на ній, відповідає приписам ст. 134 ЗК України. Також позивачем не доведено мінімальної площі земельної ділянки, необхідної для обслуговування комплексу технічної діагностики транспортних засобів, належного [PERSON] . Договір оренди земельної ділянки укладений відповідно до приписів ЗК України, Закону України «Про оренду землі» та відповідає вимогам ЦК України. Підстав для визнання його недійсним не має. Отже й підстави для повернення земельної ділянки територіальній громаді м. Одеси також відсутні. У відзиві на позов представник відповідача-2 Бобровник Д.О. зазначив, що не визнає позовні вимоги у повному обсязі. Надання в оренду земельної ділянки [PERSON] здійснено в межах повноважень Одеської міської ради та в порядку, передбаченому ЗК України, зокрема ст. 134, яка жодним чином не ставить в залежність співвідношення між площею під об`єктом нерухомості та площею наданої земельної ділянки для його обслуговування. Скасування рішення органу місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту. Надана в оренду земельна ділянка використовується відповідачем виключно для обслуговування наявного об`єкту нерухомості, а не для будівництва нового. Визначення необхідної площі належить до компетенції органу місцевого самоврядування та здійснюється відповідно до технічної документації із землеустрою. Також не доведено жодної обставини, з якою ЦК України пов`язує визнання договору оренди землі недійсним, що виключає обов`язок повернення оспорюваної земельної ділянки територіальній громаді м. Одеси. У відповіді на відзиви відповідача-1 та відповідача-2 представник органу прокуратури Царелунга К.П. повідомив, що прокурор у цій справі звернувся з позовом в межах повноважень, оскільки оскаржується протиправне рішення органу місцевого самоврядування, який сам повинен слідкувати за дотриманням чинного законодавства під час надання земельних ділянок в оренду, але допустив порушення ЗК України при наданні в оренду оспорюваної земельної ділянки та не визнав таке порушення в подальшому. Отже Одеську міську раду правильно визначено у цій справі одним із відповідачів. Окрім цього, при наданні в оренду оспорюваної земельної ділянки було змінно її цільове призначення та допущено значне перевищення площі, необхідної для обслуговування об`єкту нерухомості, який знаходиться на ній. Також відповідачем-2 не було отримано спеціального дозволу на використання об`єкту дорожнього сервісу. У відповіді на відзив позивача представник Одеської міської ради Вишнивецька А.О. зазначила, що позивачем в мотивувальній частині позову не вказано конкретні нормативно-правові акти, приписам яких не відповідають оспорювані рішення та договір. В іншому навела аналогічні доводи, як і у відзиві. Також аналогічної позиції у запереченні на відповідь на відзив дотримався представник відповідача-2 Бобровник Д.О. Інших заяв по суті справи до суду не надходило. Заяви та клопотання учасників справи 19.09.2024 разом з позовом до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову. Ухвалою суду від 23.09.2024 позов забезпечено шляхом вжиття заходів у виді заборони [PERSON] , за його замовленням іншим фізичним та/або юридичним особам, укладення будь-яких договорів щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:17:002:0206, розташованої за адресою: [ADDRESS] , а також заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії відносно земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:17:002:0206, розташованої за адресою: [ADDRESS] . 17.10.2024 представником відповідача-1 заявлено клопотання про залучення до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради. Ухвалою суду від 05.12.2024, зазначеною в протоколі судового засідання, у задоволенні клопотання відмовлено. 05.12.2024 представником відповідача-2 Чукітовою В.В. заявлено клопотання про призначення у справі судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи. Ухвалою суду від 05.12.2024 у справі призначено комплексну судову земельно-технічну експертизу та будівельно-технічну експертизу. Провадження у справі зупинено. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 23.09.2024 справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 23.10.2024, яке неодноразово відкладалося на 23.10.2024, 13.11.2024, 05.12.2024. Ухвалою суду від 22.01.2025 провадження у справі поновлено. Задоволено клопотання експерта про витребування додаткових доказів. Після чого провадження у справі знову зупинено. Ухвалою суду від 13.05.2025 провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 10.06.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 03.07.2025. У судовому засіданні, 03.07.2025, представник органу прокуратури позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача-1 проти задоволення позову заперечила. Представник відповідача-2 просила розгляд справи здійснювати за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечила. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу від 09.07.2021 за реєстровим № 2471 та договору купівлі-продажу від 09.07.2021 за реєстровим № 2472, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А., [PERSON] придбав у [PERSON] по 1/2 частці у праві власності на нежилі будівлі комплексу технічної діагностики транспортних засобів, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Факт реєстрації права власності за [PERSON] на вказані об`єкти нерухомості підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 395680316 від 19.09.2024. У сукупності [PERSON] став одноосібним власником будівлі за адресою: [ADDRESS] , - комплексу технічної діагностики транспортних засобів. З метою належного обслуговування означеного об`єкту нерухомості, 07.11.2022 [PERSON] звернувся до Одеської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 0,1100 га за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Одеської міської Ради від 27.09.2023 № 1591-VII [PERSON] надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 0,1100 га за адресою: [ADDRESS] , вид цільового призначення - 12.11. для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу. Відповідно до проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду [PERSON] , розробленого ТОВ «Геоконсалтиенг» в 2023 році визначено необхідну площу земельної ділянки в розмірі 0,0990 га, що підлягає відведенню із земель комунальної власності за адресою: [ADDRESS] , для обслуговування комплексу технічної діагностики транспортних засобів, який належить [PERSON] на знаходиться на цій же земельній ділянці. Означену земельну ділянку віднесено до категорії земель промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення; цільове призначення земельної ділянки - 12.11. для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу. Межі та площа земельної ділянки визначені з урахуванням Генерального плану м. Одеси, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 09.11.2005 № 4858-VI та плану зонування території (зонінгу) м. Одеси, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 19.10.2016 № 1316-VII, відповідно до яких означена земельна ділянка розташована на території виробничої забудови та в межах зони змішаної житлової та громадської забудови. Зона призначена для розташування багатоквартирних житлових будинків поверховістю вище ніж 5 поверхів, супутніх об`єктів повсякденного обслуговування населення, комунальних об`єктів, окремих об`єктів загальноміського та районного значення. Одним із допустимих видів використання вказаної зони є розташування об`єктів автомобільного сервісу вздовж магістральних вулиць. Рішенням Одеської міської Ради від 21.02.2024 № 1959-VIІI затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:17:002:0206 площею 0,0990 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; категорія земель - земні промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення; цільове призначення земельної ділянки - 12.11. для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу. Також затверджено проєкт договору оренди земельної ділянки з [PERSON] без проведення земельних торгів (аукціону). На підставі вказаного рішення, 28.03.2024 між Одеською міською радою та [PERSON] укладено договір оренди землі за реєстровим № 494, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. Предметом договору оренди визначено земельну ділянку з кадастровим номером 5110136900:17:002:0206 площею 0,0990 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначена земельна ділянка сформована із земель комунальної власності територіальної громади м. Одеси (п. 1.2 договору). На земельній ділянці розташовані нежилі будівлі - комплекс технічної діагностики транспортних засобів, що належить [PERSON] (п. 2.2. договору). Договір укладено на 10 років (п. 3.1. договору). Орендна плата за земельну ділянку розрахована у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки та становить 150 442,77 грн на рік (п. 4.1. договору). Категорія земель за основним цільовим призначенням - земні промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення; вид цільового призначення згідно з Класифікатором видів цільового призначення земель - 12.11. для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу (п. 5.2. договору). Також у договорі визначено обмеження щодо використання земельної ділянки: охоронна зона навколо інженерних комунікацій (поширюється на 0,0437 га); охоронна зона навколо (уздовж) об`єкта енергетичної системи (поширюється на всю земельну ділянку); санітарно-захисна зона навколо об`єкта (поширюється на всю земельну ділянку); поверхня обмеження забудови (поширюється на всю земельну ділянку); умова додержання природоохоронних вимог або виконання визначених робіт (поширюється на всю земельну ділянку); заборона на проведення окремих видів діяльності (поширюється на всю земельну ділянку) (п. 8.1. договору). З метою державної реєстрації права оренди вказаної земельної ділянки приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. прийнято рішення № 72305446 від 28.03.2024, що стало підставою для внесення означеної інформації до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Обставин порушення виконання умов договору оренди землі від 28.03.2024 за реєстровим № 494 не встановлено. Отже, з аналізу заяв по суті справи та наданих сторонами доказів, на їх підтвердження, випливає, що сторони не заперечують факт розроблення та затвердження проєкту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки та укладення договору оренди землі, однак позивач уважає, що прийняття цього рішення та укладення означеного договору здійсненні з порушенням норм матеріального права, а саме приписів ст. 134 ЗК України, які обумовлюють необхідність надання вказаної земельної ділянки в оренду за результатами земельних торгів (аукціону), що стало підставою для звернення з цим позовом до суду. Мотиви прийнятого рішення Надаючи правову кваліфікацію встановленим обставинам, суд зазначає, що спірні правовідносини з приводу прийняття рішення органом місцевого самоврядування про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, укладення договору оренди землі, з подальшою реєстрацією цього права в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно врегульовані положеннями ЗК України, Закону України «Про оренду землі», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також приписами ЦК України (далі - у редакції нормативно-правових актів, чинних на час виникнення спірних правовідносин). При цьому, застосовуючи правові норми до спірних правовідносин та визначаючи їх зміст шляхом тлумачення, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (п. 45, рішення ЄСПЛ від 06.12.2007, справа «Воловік проти України», заява № 15123/03). Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України). Щодо права прокурора на звернення з цим позовом до суду В Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом (ст. 1311 Основного Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратур» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (ч. 5 ст. 56 ЦПК України). Як установлено під час судового розгляду, виявивши порушення чинного законодавства, допущені службовими особами Одеської міської ради під час затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:17:002:0206 площею 0,0990 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та укладення договору оренди землі з [PERSON] , прокурор 13.05.2024 звернувся з відповідним листом № 3500вих-24 до Одеської міської ради в якому виклав виявлені ним порушення. Листом від 21.05.2024 за № 01-19/760 Одеська міська рада повідомила про відсутність порушень чинного законодавства України при ухваленні означеного рішення на укладенні вказаного договору оренди землі. Відтак відмова органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах від вжиття заходів реагування на виявлені прокурором порушення, спонукали його з метою захисту інтересів держави звернутися з цим позовом до суду. Оскільки прокурор у цій справі оскаржує рішення органу місцевого самоврядування та дійсність договору оренди землі, де стороною є сам орган місцевого самоврядування, відтак він правильно визначив Одеську міську раду та фізичну особу відповідачами у цій справі. Інше могло б призвести до процесуального поєднання в одній особі позивача та відповідача - Одеську міську раду, що є неприпустимим та суперечить принципу розумності. Отже прокурором, який є позивачем у цій справі, правильно визначено процесуальний статус інших учасників справи, відтак у нього наявні підстави для представництва інтересів держави в суді. Вказані висновки суду кореспондують з висновками Великої Палати Верховного Суду у справі № 925/1133/18 (постанова від 11.06.2024) за подібних правовідносин. Щодо скасування рішення органу місцевого самоврядування Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (ч. 1 ст. 144 Основного Закону). Землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю (ч. 1 ст. 83 ЗК України) До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу (п. «в» ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 122 ЗК України). Рішення зазначених органів приймається на підставі проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) (ч. 1 ст. 123 ЗК України). Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу (ч. 1, 2 ст. 124 ЗК України). Відповідно до ч. 2 ст. 134 ЗК України не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі: - розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб (абз. 2) - будівництва, обслуговування об`єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, мультимодальних терміналів, об`єктів зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу) (абз. 13). Як установлено судом [PERSON] є одноосібним власником будівлі за адресою: [ADDRESS] , - комплексу технічної діагностики транспортних засобів. Водночас, відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільні дороги» вказаний комплекс відноситься до об`єктів дорожнього сервісу. З аналізу приписів абзаців 2 та 13 ч. 2 ст. 134 ЗК України випливає, що останні неоднаково регулюють спірні правовідносини, тобто має місце колізія між частинами статті нормативно-правового акта. Виходячи з усталеної практики ЄСПЛ, у разі неналежної «якості закону», який передбачає подвійне тлумачення, суд повинен керуватися в першу чергу інтересами фізичної особи на противагу інтересам держави. Відтак, суд уважає, що до спірних правовідносин у цій справі необхідно застосовувати саме приписи абзацу 2 ч. 1 ст. 134 ЗК України. Щодо доводів позивача з приводу значного перевищення площі наданої відповідачу-2 земельної ділянки для обслуговування комплексу технічної діагностики транспортних засобів суд зазначає, що чинне законодавство не містить приписів щодо конкретного співвідношення між площею забудови та площею земельної ділянки, необхідної для обслуговування об`єкту нерухомості. У кожному конкретному випадку це питання вирішується в залежності від функціонального використання об`єкту нерухомості, під яким виділяється/передається земельна ділянка, та з урахуванням дотримання будівельних норм та правил. Як зазначалося вище [PERSON] належить комплекс технічної діагностики транспортних засобів, що передбачає необхідність виділення для належного використання вказаного об`єкта нерухомості не тільки земельну ділянку під забудовою, а й таку за площею, яка буде достатньою для належного обслуговування вказаного об`єкту. Означене пов`язане з наявністю місць для заїзду/виїзду транспортних засобів, їх стоянки, у разі необхідності, тощо. Згідно з висновком комплексної судової земельно-технічної експертизи та будівельно-технічної експертизи № 052/2024 від 02.05.2025, проведеної експертами ПП «Одеський науково-дослідний центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.», установлено, що відповідно до державних будівельних норм та нормативно-правових актів з питань планування і забудови територій, а саме ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», затверджених Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.04.2019 № 104 (додаток Ж.2) для обслуговування нежитлової будівлі - комплексу технічної діагностики транспортних засобів, загальною площею 315,8 кв. м, розташованого за адресою: [ADDRESS] , необхідно 0,1 га земельної ділянки. Тобто, ще більше за площею, ніж було відведено [PERSON] відповідно до рішення Одеської міської Ради від 21.02.2024 № 1959-VIІI та передано в користування на підставі договору оренди землі від 28.03.2024 за реєстровим № 494. Указані висновки експертів сторони під сумнів не ставили. Відтак доводи позивача щодо значного перевищення площі наданої відповідачу-2 земельної ділянки для обслуговування комплексу технічної діагностики транспортних засобів також не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Отже посилання представника органу прокуратури на практику Верховного Суду не є релевантним, оскільки у цій справі встановлено факт надання в оренду оспорюваної земельної ділянки не для нового будівництва (поділу, об`єднання земельних ділянок), а відведення (створення нової) земельної ділянки та її надання для обслуговування вже існуючого об`єкту нерухомості. Також прокурором не доведено факт значного перевищення між площею забудови та площею наданої земельної ділянки для обслуговування об`єкту нерухомості. Щодо інших доводів позивача з приводу того, що відведена земельна ділянка для обслуговування комплексу технічної діагностики транспортних засобів розташована в охоронній зоні електричних мереж та в межах червоних ліній вулиць, а також на інженерних мережах суд зазначає, що зазначені обмеження (обтяження) передбачені як в проєкті землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду [PERSON] (витяг з містобудівної документації № 01-11/2441), так і в договорі оренди землі від 28.03.2024 за реєстровим № 494 (розділ 8 договору). Будь-яких доказів, що відповідачем-2 допущено порушення вказаних обмежень (обтяжень), або існує пряма заборона за їх наявності відводити для подальшого використання земельну ділянку комунальної власності позивачем не надано. Також відсутні докази наміру або фактичного використання оспорюваної земельної ділянки відповідачем-2 з метою будівництва нових об`єктів нерухомості. Посилання прокурора на необхідність здійснення обов`язкової експертизи проєкту землеустрою на відповідність державним будівельним та санітарним нормам є необґрунтованими, оскільки не зазначено, які конкретно нормативно-правові акти зобов`язують відповідача-2 та/або відповідача-1 провести вказану експертизу. Також прокурором не зазначається який саме спеціальний дозвіл, від кого і в якому порядку повинен був отримати відповідач-2 з метою використання об`єкта дорожнього сервісу. Окрім цього не знайшли свого підтвердження й доводи представника органу прокуратури щодо зміни цільового призначення земельної ділянки при її відведенні та наданні в оренду відповідачу-2. Обґрунтовуючи зазначений аргумент представник органу прокуратури допустив підміну/заміну таких понять як «категорія земель» та «цільове використання земельної ділянки», що призвело до наявної логічної помилки при умовиводах з цього питання. Так, земельна ділянка з кадастровим номером 5110136900:17:002:0206 площею 0,0990 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є новосформованою земельною ділянкою із земель комунальної власності. Відповідно до проєкту землеустрою означену земельну ділянку віднесено до категорії земель промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення; цільове призначення земельної ділянки - 12.11. для розміщення та експлуатації об`єктів дорожнього сервісу. Межі та площа земельної ділянки визначені з урахуванням Генерального плану м. Одеси, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 09.11.2005 № 4858-VI та Плану зонування території (зонінгу) м. Одеси, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 19.10.2016 № 1316-VII, відповідно до яких означена земельна ділянка розташована на території виробничої забудови та в межах зони змішаної житлової та громадської забудови. Зона призначена для розташування багатоквартирних житлових будинків поверховістю вище ніж 5 поверхів, супутніх об`єктів повсякденного обслуговування населення, комунальних об`єктів, окремих об`єктів загальноміського та районного значення. Одним із допустимих видів використання вказаної зони є розташування об`єктів автомобільного сервісу вздовж магістральних вулиць. Отже категорію земель проєктною організацією визначено правильно відповідно до приписів ст. 19 ЗК України, що узгоджується з даними Генерального плану м. Одеси та Плану зонування території (зонінгу) м. Одеси (детальний план території не розроблявся). Цільове призначення вказаної земельної ділянки визначено з урахуванням функціонального призначення об`єкта нерухомості, який знаходиться на ній, в межах категорії земель, до якої відноситься вказана земельна ділянка та відповідно до Класифікатора видів цільового призначення земельних ділянок (додаток № 59 до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» від 17.10.2012 № 1051). Підсумовуючи викладене суд зазначає, що під час ухвалення рішення Одеської міської Ради від 21.02.2024 № 1959-VIІI про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:17:002:0206 площею 0,0990 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , для обслуговування комплексу технічної діагностики транспортних засобів, який розташований на вказаній земельній ділянці та належить [PERSON] , органом місцевого самоврядування не допущено порушень процесуального та/або матеріального права. Саме ж рішення виконано шляхом відведення земельної ділянки та її передачі в оренду [PERSON] на підставі укладеного договору оренди. Оскільки представником органу прокуратури, окрім іншого, оспорювалося правильність визначення цільового призначення земельної ділянки під час її відведення, позовна вимога про скасування рішення органу місцевого самоврядування є ефективним способом захисту інтересів держави, однак не підлягає задоволенню з огляду на викладене вище. Вказані висновки суду кореспондуються з висновками Великої Палати Верховного Суду у справі № 925/1133/18 (постанова від 11.06.2024) за подібних правовідносин. Щодо визнання недійсним договору оренди земельної ділянки Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами земельних торгів (ч. 2 ст. 16 Закону). Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Водночас, відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Отже, під час вирішення спорів про визнання правочинів недійсними, підлягають встановленню наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) та настання відповідних наслідків, а також зазначається в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Відповідно до положень ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто правомірність правочину презюмується і обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача. Як установлено судом, під час ухвалення оспорюваного рішення Одеської міської Ради від 21.02.2024 № 1959-VIІI та укладення на його підставі договору оренди землі від 28.03.2024 за реєстровим № 494, службові особи Одеської міської ради діяли в межах правосуб`єктності, на підставі та у спосіб, передбачений приписами норм чинного законодавства. Відтак підстави для визнання договору оренди землі недійним відсутні. Щодо скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки та повернення її територіальній громаді міста Одеси Оскільки зазначені позовні вимоги є похідними від попередніх, а суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення, відтак означені позовні вимоги також не підлягають задоволенню. Висновки суду Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню та зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1, 2 ст. 13, ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України). Отже, проаналізувавши заяви по суті справи та надані сторонами докази на їх підтвердження у поєднанні із застосованими правовими нормами, враховуючи мотиви, покладені в основу рішення, суд доходить висновку, що позивачем не доведено перед судом належними та допустимими доказами факт порушення норм процесуального та/або матеріального права під час ухвалення рішення Одеської міської Ради від 21.02.2024 № 1959-VIІI та укладення договору оренди землі за реєстровим № 494 від 28.03.2024. Відтак підстави для задоволення позову відсутні. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, рішення від 10.02.2010). Отже суд, надавши відповідь на основні аргументи сторін, які відноситься до предмета спору, та обґрунтувавши прийняте рішення, не вбачає за необхідне надавати відповідь на кожний детальний аргумент, указаний в заявах по суті справи, які не стосуються предмета спору. Щодо судових витрат За приписами ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу. Судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки позов не підлягає задоволенню, судові витрати позивача не компенсуються. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed