Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. Адвокат Петричка О.Є., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся з позовною заявою до Снятинської міської ради про визнання\~права власності. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла баба позивача - [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно, частка у житловому будинку [ADDRESS] , який померла заповіла позивачу. 03 лютого 2025 року [PERSON] звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із тим, що не надав правовстановлюючий документ, який підтверджував би право власності спадкодавця на згаданий житловий будинок. Станом на 15 квітня 1991 року в житловому будинку [ADDRESS] (суспільна\~група колгоспний\~двір) були\~зареєстровані:[PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] . Отже, кожен з них мав право на 1/2 частки у колгоспному дворі. Після смерті [PERSON] спадкоємцем за заповітом всього її майна є внук померлої [PERSON] , що підтверджується довідкою нотаріуса від 03.02.2025. На підставі викладеного та з урахуванням клопотання про зміну позовних вимог від 20.06.2025, позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Петричка О.Є. подав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати без участі позивача та його представника, вказав, що позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити (а.с. 88). Представник відповідача Снятинської міської ради в судове засідання не з`явився. 10 червня 2025 року від представника до суду надійшла письмова заява, в якій вказав, що справу розглядати без його участі, рішення винести на розсуд суду (а.с. 84). Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 28 березня 2025 року Снятинським районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття загального позовного провадження у справі, призначення підготовчого судового засідання та витребування з Першої Снятинської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області копії спадкової справи. 23 квітня 2025 року ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 20 червня 2025 року від представника позивача, адвоката Петрички О.Є. до суду надійшло клопотання про зміну позовних вимог, в якому прохальна частина позову була викладена в редакції: визнати за [PERSON] , [INFO] , ІН [NUMBER] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.05.2007, [PERSON] померла [INFO] у с. Русів Снятинського району Івано-Франківської області, про що складено відповідний актовий запис за № 11 (а.с. 7). Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.12.1972, [PERSON] народився [INFO] у с. Русів Снятинського району Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис за № 35. Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 54). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.10.1957, [PERSON] народилася [INFO] у с. Русів Снятинського району Станіславської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 18. Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 53 звор.). Із копії свідоцтва про одруження, виданого 15 травня 1971 року, серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , 1948 р. нар., та [PERSON] , 1954 р. нар., зареєстрували шлюб у Потічківському сільському ЗАГС Снятинського району, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис за № 4. Прізвище дружини та чоловіка після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с. 53 звор.). Відповідно до копії дублікату заповіту від 10.05.2007, посвідченого 10.05.2007 секретарем виконавчого комітету Русівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області Гавенчук М.В., [PERSON] все належне ій майно і все те, що на день смерті буде їй належати, заповіла своєму онуку [PERSON] , 1972 р. нар. (а.с. 8). 03 лютого 2025 року [PERSON] отримав постанову державного нотаріуса Першої Снятинської державної нотаріальної контори Білоконь К.С. № 73/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що спадкоємець не надав правовстановлюючий документ на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] , який підтверджував би право власності спадкодавця на будинок (а.с. 9). Із довідки державного нотаріуса Першої Снятинської державної нотаріальної контори Білоконь К.С. від 03.02.2025 № 72/02-14 вбачається, що спадкоємцем за заповітом до всього майна після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , є її онук [PERSON] , житель с. Русів Коломийського району Івано-Франківської області. Інших спадкоємців немає. Спадкова справа № 496/2007 (а.с.10). Як вбачається із довідки Старостинського округу № 8 с. Русів від 15.02.2025, станом на 15.04.1991 у [ADDRESS] , зареєстровані та проживали: голова двору [PERSON] , 1925 р. нар., померла [INFO] , та онук [PERSON] , 1972 р. нар. (а.с. 12). Спадкова справа № 496/07 після смерті [PERSON] зареєстрована у Спадковому реєстрі під № 43421383, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 58). Із копії витягу із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 12.11.2007 № 11714607 вбачається, що заповіт [PERSON] , посвідчений 10.05.2007, чинний, його номер у Спадковому реєстрі 42935829 (а.с. 57 звор.). Отже, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, який відносився до суспільної групи колгоспний двір. Вказані правовідносини регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України. Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~п.\~6\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~20\~від 22.12.1995\~«Про судову\~практику у\~справах за\~позовами про\~захист права\~приватної власності» роз`яснено судам, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність»\~щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору; г) згідно зі\~ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність»\~загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»). Тому спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за одержанням свідоцтва в будь-який час після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Неодержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадкування. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~7\~від 30.05.2008\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Водночас, згідно з наведеною Постановою при розгляді справ даної категорії слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи, наявність в матеріалах спадкової справи повідомлення нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов таких висновків. З наведених матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті своєї бабусі, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, зокрема на спірний житловий будинок. Позивач спадщину прийняв відповідно до вимог закону, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Однак позивач отримав від нотаріуса відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, у зв`язку з тим, що не надав правовстановлюючий документ на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] , який підтверджував би право власності спадкодавця на будинок. Проте, суд вважає, що право позивача, у зв`язку з тим, що останній вчинив усі передбачені законом дії для прийняття спадщини, підлягає захисту, а тому позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання за ним права власності на майно в порядку спадкування за заповітом. Як встановлено\~у судовому\~засіданні спадковий\~житловий будинок,\~розташований за\~адресою:\~ [ADDRESS] належав\~до суспільної\~групи «колгоспний\~двір»,\~в якому\~станом на\~15.04.1991\~були зареєстровані\~ [PERSON] голова\~двору,\~та онук [PERSON] , а отже, їх частки у цьому майні були рівні та складали по 1/2 у кожного співвласника. Після смерті [PERSON] її частку за заповітом успадкував онук [PERSON] . На думку суду, без визнання права власності за позивачем на спадкове майно у судовому порядку позивач [PERSON] позбавлений можливості оформити свою спадщину за заповітом. Отже, в судовому засіданні встановлено, що доводи, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог є достовірними, підтверджені належними та допустимими доказами, сумніву у суду не викликають, у зв`язку з чим позовні вимоги адвоката Петрички Олександра Євгеновича, який діє в інтересах [PERSON] , до Снятинської міської ради про визнання права власності, підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат у справі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що даний спір виник виключно внаслідок дій позивачів, якими судових витрат до відшкодування заявлено не було. Отже, стягнення судових витрат з відповідача на користь позивачів в даному випадку буде несправедливим.

Outcome: approved