Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

У квітні 2025 року АТ «Сенс Банк» звернулося до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначено, що 14.12.2021 року\~ [PERSON] уклав з АТ «Альфа-Банк»\~Угоду про надання\~споживчого кредиту № 501406081. Підставою для укладення угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Відповідно до умов\~договору\~банк зобов`язувався надати\~позичальникові кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено: тип кредиту «Кредит готівкою», сума кредиту 250000,00 грн., процентна ставка фіксована 35% річних, строк кредиту 60 місяців, дата повернення кредиту 14.12.2026 року, порядок повернення кредиту до 14 числа кожного місяця у розмірі мінімального щомісячного платежу 8872,58 грн. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа Банк» на АТ «Сенс Банк», запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадянських формувань 30 листопада 2022 року. Відповідач отримав грошові кошти, на підтвердження чого надано меморіальний ордер та виписки по рахунках, проте не виконав взяті на себе зобов`язання, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ними. Тому, загальна заборгованість відповідача за угодою №501406081 від 14.12.2021 становить 460511,92 грн., з яких: 246680,38 грн.\~прострочене тіло кредиту; 213831,54 грн.\~відсотки за користування кредитом. З метою досудового врегулювання спору на адресу позичальника банком направлено вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, проте дану вимогу залишено відповідачем без реагування. Зважаючи на вищевикладене, позивач змушений звертатися до суду з вимогою про стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором у розмірі 460511,92 грн. разом із судовими витратами, які складаються з 5526,14 грн. судового збору та 36750,18 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 16.04.2025 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та ухвалою суду від 05.05.2025 року призначено до судового розгляду. 05.05.2025 року до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача, в якій просить відмовити у задоволенні позову, а також клопотання про застосування строків позовної давності. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки до суду не повідомили, у заяві зазначено про розгляд справи без участі відповідача та його представника. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 14.12.2021 року\~ [PERSON] уклав з АТ «Альфа-Банк»\~Угоду про надання\~споживчого кредиту №501406081. Відповідно до умов\~договору\~банк зобов`язувався надати\~позичальникові кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Сума кредиту\~250000 гривень, строк повернення кредиту 60 місяців, а саме:\~14.12.2026 року, 35% річних процентна ставка. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа Банк» на АТ «Сенс Банк», запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадянських формувань 30 листопада 2022 року. 02.04.2024\~року АТ «Сенс Банк» направило\~ [PERSON] досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, вимагає протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку, але\~в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання\~достроково повернути кредит в повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти користування кредитом, комісії, а саме\~426475,92 грн. З наданого АТ\~«Сенс Банк»\~розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 06.08.2024 року утворилась заборгованість по вказаному кредитному договорі в сумі\~460511,92 грн., з яких 246680,38 грн.\~прострочене тіло кредиту; 213831,54 грн.\~відсотки за користування кредитом. Вказані обставини підтверджуються: офертою на укладання угоди про надання кредиту №501406081 від\~14.12.2021 року;\~Додатком №1 до Угоди про надання кредиту №501406081 від\~14.12.2021 року\~(Графік платежів та розрахунок сукупної вартості\~споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням\~вартості всіх супутніх послуг);\~заявою про акцепт Публічної пропозиції\~АТ «Альфа-Банка» на укладення Договору\~від\~14.12.2021 року; паспортом споживчого кредиту, випискою по картковому рахунку [PERSON] та\~довідкою-розрахунком заборгованості станом на 06.08.2024 року. АТ «Альфа-Банк» замінено назву на АТ «СЕНС БАНК», що\~підтверджується протоколом №2/2022 позачергових загальних зборів акціонерів акціонерного товариства «Альфа-Банк»\~на АТ «СЕНС БАНК». Отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується меморіальним ордером від №777952828 від 14.12.2021 року. З виписки по особовому рахунку з 14.12.2021 по 06.08.2024 вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та вносив кошти на погашення заборгованості. Частиною 1\~ст.1054\~ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 2\~ст.\~638\~ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до\~ст.26\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2\~ст.1050\~ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048\~ЦК України. Згідно із ч. 1\~ст.1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до положень статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12\~Закону\~України «Про\~електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно положень оферти на обслуговування угоди про надання споживчого кредиту № 501406081 позичальник підтверджує, що до підписання цього договору ознайомився з усіма його умовами та нормами\~ЗУ «Про споживче кредитування»,\~ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», що розміщені на веб-сайті Товариства www.alfabank.ua та є невід`ємною частиною цього договору. Однак, суд констатує, що всупереч вимогам\~ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію»\~паспорт споживчого кредиту, оферта на укладення угоди не містять підпису ні власноручного, ні електронного підпису в розумінні\~Закону України «Про електронну комерцію». Враховуючи положення ч. 3 ст.12 ЦПК України\~саме на позивача покладається обов`язок доведення обставин, на які він посилається в обгрунтування своїх позовних вимог. Всупереч положень наведеної норми позивачем не надано доказів, що саме цю редакцію договору, яка надана до позовної заяви, підписував відповідач, оскільки договір та паспорт споживчого кредиту не містить підпису останнього. На підтвердження укладення договору та підписання його відповідачем позивач надав довідку ідентифікацію клієнта, відповідно до змісту якої клієнт [PERSON] , з яким укладено договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», укладеного між банком та клієнтом, ідентифікований АТ «Альфа-Банк». З матеріалів справи вбачається, що відповідачу банком було перераховано суму грошових коштів 250000,00 грн., що підтверджується копією меморіального ордеру від 14.12.2021 року. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач вніс кошти на погашення заборгованості в загальній сумі 17870,00 грн, а саме 05.01.2022 року внесено 8985 грн, 07.02.2022 року внесено 8885 грн. Залишок заборгованості за тілом кредиту згідно розрахунку позивача складає 246680,38 грн. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Сенс Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530\~ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Тому суд вбачає підстави для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту. АТ «Сенс Банк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками. Суд зазначає, що паспорт споживчого кредиту є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою), має інформативний характер для споживача, тому суд критично оцінює можливість доведення факту належного повідомлення відповідача про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків, шляхом підписання паспорта споживчого кредиту. Окрім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вбачав наявні підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. За таких обставин, суд вважає, що позивачем не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови кредитного договору, зокрема і про сплату відсотків за користування кредитними коштами за несвоєчасне погашення кредиту, а відтак, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим безпідставним є нарахування банком відсотків за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами необхідно відмовити. Разом з тим, доказами, які підтверджують наявність заборгованості відповідача та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пунктів 60-62, 65 Положення «Про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління НБУ № 75 від 04.07.2018, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам та органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України. Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 14.04.2021 по справі № 759/11453/20, «відповідачем не спростовано фактичне користування кредитними коштами, що слідує з виписки за його картковим рахунком, що міститься в матеріалах справи, які є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц (провадження № 61-9618св19)». Таким чином, виписка по особовому рахунку відповідача, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом отримання кредитних коштів, їх суми та розміру сплачених коштів на погашення заборгованості. Отже, фактичне отримання кредитних коштів\~ [PERSON] підтверджується випискою по рахунку за період з 14.12.2021 по 06.08.2024, з якої вбачається, що загальна сума фактично отриманих відповідачем коштів склала\~250000 грн., надходження (повернення)\~17870 грн. Відповідно, сума неповернутих кредитних коштів становить 232130,00 грн. Здійснення відповідачем платежів в погашення заборгованості по кредиту свідчить про часткове виконання відповідачем кредитних зобов`язань, засвідчують його волю до настання відповідних правових наслідків, передбачених кредитним договором. Щодо поданої представником відповідача заяви про застосування строків позовної давності, суд зауважує, що відповідно до приписів п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки позовної давності продовжуються на строк дії зазначеного стану. Тому, заява сторони відповідача про застосування позовної давності не береться судом до уваги у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України від 10.02.2010). Зважаючи на викладене, суд вважає, що позовні вимоги АТ «Сенс Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором №501406081 від\~14.12.2021 року підлягають частковому задоволенню та з [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 232130,00 грн., а в решті вимог відмовити. Щодо стягення судових витрат суд зазначає наступне. Так, положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України\~визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано договір про надання послуг від 28.01.2025 №1006 про надання правничої допомоги Адвокатським бюро «СмартЛекс», відповідно до п. 3.1 якого за надання послуг, що полягають у вчиненні виконавцем дій, передбачених п. 1.1.1 та п. 1.1.2 договору, замовник сплачує на користь виконавця винагороду у наступному розмірі: підготовка та подання заяви до суду - 375,00 грн; - за отримання рішення суду - 225,00 грн; - комісійна винагорода від стягнутих коштів - 7,85%. У позовній заяві позивач зазначає про те, що загальний обсяг витрат на професійну правничу допомогу склав 36750,18 грн. (із розрахунку: 375,00 грн + 225,00 грн + 460511,92 грн х 7,85%). Оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката, суд виходить з наступного. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі\~ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на викладене, враховуючи наявність клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи, що дана цивільна справа не є справою значної складності, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 36750,18 грн є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст.137 ЦПК України\~щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 5000 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Крім того, при подачі позовної заяви до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 5526,14 грн. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача складає 2785,56 грн. (232130,00х5526,14:460511,92).

Outcome: approved