Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат Драус О.О., звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 8000,00 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду з позовом до досягнення дитиною повноліття. Заявлені вимоги мотивує тим, що за час перебування у шлюбі у позивача та відповідача народилося двоє дітей, які, на даний час, повністю перебувають на утриманні позивача, яка несе значні витрати для забезпечення умов навчання, харчування, розвитку, а також для належного догляду за дитиною з інвалідністю. Відповідач з часу народження дітей участі у їх вихованні не бере. У зв`язку із наведеним, оскільки позивач не має можливості нести витрати щодо забезпечення дітей самостійно, а відповідач виконувати покладені на нього обов`язки щодо виховання та утримання дітей в добровільному порядку не виконує, представник позивача просить позов задовольнити та стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 8000,00 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник, адвокат Драус О.О., позов підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві, просили задоволити вимоги в повному обсязі. [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив позовну заяву задовольнити частково, та стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти на неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) (по 1/6 на кожну дитину), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Зазначив, що викладені у позовній заяві обставини не відповідають фактичним обставинам справи. Відповідач завжди брав та продовжує брати участь у вихованні та утриманні дітей. В судовому засіданні відповідач та його представник, адвокат Карпа М.М., підтримали вимоги, наведені у відзиві на позовну заяву та просили позов задовольнити частково. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку. [PERSON] , [INFO] , 11 лютого 2016 року видано паспорт громадянина України серії [NUMBER] . Відповідно до копії картки платника податків їй присвоєно ідентифікаційний код [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] , видано паспорт громадянина України серії [NUMBER] . Згідно із копією картки платника фізичної особи - платника податків йому присвоєно ідентифікаційний код [NUMBER] . Із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 31 жовтня 2015 року, вбачається, що 31 жовтня 2015 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб. Актовий запис №243. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». В судовому засіданні сторони повідомили, що перебувають в процесі розірвання шлюбу. [INFO] у шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , що вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06 грудня 2016 року. [INFO] у шлюбі у сторін народилася донька - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 жовтня 2019 року. Відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] , [PERSON] , 2019 року народження, є дитиною з інвалідністю підгрупи «А». Її законним представником є [PERSON] . Згідно із формою індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда, що видається лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів, [PERSON] , [INFO] , потребує постійної реабілітації. Як вбачається із медичного висновку №2 про дитину-інваліда віком до 18 років від 02 липня 2023 року, [PERSON] має діагноз «Вроджена мікроцефалія». Відповідно до акта від 29 квітня 2025 року, складеного старостою села Іванівка, [PERSON] проживає в будинку [ADDRESS] . Діти, [PERSON] та [PERSON] , проживають спільно із нею. Вказане підтверджується також довідкою, виданою виконкомом Підволочиської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області №110 від 29 квітня 2025 року. Згідно із довідкою №185/14-21 від 28 серпня 2020 року, виданою Підволочиською селищною радою Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] . Відповідно до довідки, виданої відділом соціального забезпечення №5 Управління соціального захисту населення №440 від 28 квітня 2025 року, [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку як одержувач соціальної допомоги на дитину з інвалідністю підгрупи «А» - [PERSON] , [INFO] , з 14 жовтня 2020 року по 06 жовтня 2037 року. Розмір допомоги - 6778,70 гривень. Із довідки про отримання (неотримання) допомоги від 28 квітня 2025 року №439, вбачається, що [PERSON] за період з жовтня 2024 року по квітень 2025 року отримала державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю у розмірі 47450,90 гривень. Згідно із довідкою, виданою Фермерським господарством «Щедра нива» 25 травня 2025 року №43, [PERSON] працює у вказаному фермерському господарстві з 01 серпня 2024 року на посаді тракториста-машиніста. Сукупний дохід за період з 01 серпня 2024 року по 30 квітня 2025 року склав 83219,92 гривні. В силу вимог частини першої статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною другою ст. 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав;\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з п. 21 Положення про лікарсько-консультативну комісію, затвердженого постановою КМУ №917 від 21 листопада 2013 року зі змінами, підставою для встановлення дитині категорії дитина з інвалідністю підгрупи А є виключно висока міра втрати здоров`я та надзвичайна (повна) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та фактична нездатність до самообслуговування. З долучених позивачем документів вбачається, що позивач не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною з інвалідності, а відтак немає власних доходів та її сукупний місячний дохід складається із державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю, що становить 6778,70 гривень. Суд також звертає увагу, що дитина [PERSON] є дитиною з інвалідністю підгрупи «А», а тому потребує додаткових витрат на лікування та реабілітацію на постійній основі. При цьому, відповідач працевлаштований, має стабільний дохід, проживає окремо, інших дітей не має. Доказів про незадовільний стан здоров`я відповідача суду не надано, а отже підстав для звільнення його від сплати аліментів немає. Більше того, у судовому засіданні відповідач пояснив, що окрім офіційного доходу, він ще використовує трактор як засіб для отримання додаткового заробітку, обробляє городи. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить із вимог ст.ст. 181-184 СК України, згідно з якими, розмір аліментів може визначатися у твердій грошовій сумі, котра не може бути меншою ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, на час розгляду справи прожитковий мінімум встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2025 рік» для дітей віком до 6 років становить 2563 гривні , дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Крім того, суд виходить також із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вони б мали тоді, коли утримувалися обома батьками. Суд також враховує, що фінансові можливості щодо утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у батька не обов`язково повинні відповідати фінансовим можливостям щодо утримання дітей матір`ю, кожен з батьків несе відповідальність за забезпечення дітей в межах своїх фінансових можливостей. Такі можливості батька повинні носити реальний характер та забезпечити ефективне виконання рішення суду, аби воно не було декларативним. Таким чином, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням мінімально необхідного рівня матеріального забезпечення дітей відповідного віку, матеріального та сімейного становища сторін і їх неповнолітніх дітей, тієї обставини, що обов`язок утримувати дітей лежить на обох батьках, вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають до часткового задоволення. При цьому суд виходить з розумності та достатності вказаного розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивача на утримання неповнолітніх дітей, встановленого прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно. На основі викладеного суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягувати аліменти на неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2500 грн на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення старшою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, а тому заперечення відповідача що стягнення аліментів у твердій грошовій сумі та пропозиція стягнення їх у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) є по своїй суті вимогами про зміну способу стягнення аліментів, а тому судом оцінюються критично. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial