Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] \~звернулася досуду з вищезазначеним позовом до відповідачки\~ [PERSON] ,та просить суд стягнути з неї на свою користь борг у розмірі 464€ + 100 кун. Сума боргу, зазначена у розписці в іноземних валютах ( євро та куни), на момент подання позову складає 20\~941 грн, стягнути 3% річних з моменту складання розписки 1\~723,56 грн. та інфляційні втрати у розмірі 10\~690,54 грн. та стягнути судовий збір. В обґрунтування вимог зазначила, що 16.06.2022 року [PERSON] передала у борг відповідачці грошові кошти в розмірі 464€ + 100 кун або 3568,16 кун. В підтвердження цього, відповідачка власноруч написала розписку. У розписці не зазначено конкретний строк повернення боргу. Позивачка надіслала відповідачці лист-вимогу від 06.02.2025 року, в якому зазначила необхідність повернення коштів до 06.03.2025 року. Відповідачка проігнорувала вимогу та кошти не повернула. В судове засідання\~позивачка [PERSON] \~не з`явилася,\~про день,\~час та\~місце розгляду\~справи сповіщена\~належним чином,\~надала заяву\~до суду\~про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відзиву на позовну заяву не надала, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. ст.\~280,287,288 ЦПК України\~- заочно. Позивачка не заперечує проти винесення заочного рішення. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов до наступного висновку. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1\~ст. 2 ЦПК України). Згідно частин 1-3\~статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5,6\~статті 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 16.06.2022 року між [PERSON] як позикодавцем з однієї сторони, та [PERSON] як позичальником, з другої сторони, укладено договір позики грошових коштів, про що складено розписку (а.с. 3). У розписці зазначено, що [PERSON] отримала у борг від [PERSON] 464€ + 100 кун (3\~568,16 кун). Відповідно до листа-вимоги щодо сплати заборгованості за розпискою від 16.06.2022 року, позивачка зазначила необхідність повернення коштів відповідачці до 06.03.2025 року (а.с. 17). Позивачка зазначає, що відповідачка [PERSON] не виконала взяті на себе зобов`язання, до теперішнього часу борг не повернула. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1\~ст. 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1\~ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~ст. 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності з\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2017 року № 6-996 цс 17 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712 цс 19), від 25 травня 2021 року у справі № 149/1499/18 (провадження № 14-48 цс 21). Будь-яких доказів на спростування факту укладення між сторонами договору позики від 16.02.2022 року, доказів щодо повернення боргу - відповідачкою суду не надано. Отже, матеріалами справи підтверджується, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконала, грошові кошти у встановлений строк [PERSON] не повернула, тому позовні вимоги про стягнення основного боргу у розмірі 20 941 грн. 00 коп., відповідно до боргової розписки від 16.06.2022 року є законними та обґрунтованими. Відповідно до ч.1\~ст. 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідачки за період часу інфляційних втрат у розмірі 10690,54 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 1723,56 грн. слід зазначити наступне. Частиною другою\~статті 625 ЦК України\~передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Встановлено, відповідачка має перед позивачкою заборгованість за борговою розпискою у розмірі 20941 грн. Враховуючи, що відповідачем борг не повернутий, підлягають застосуванню вимоги\~ст.625 ЦК України. Однак, суд не погоджується з розрахунками інфляційних втрат, 3 % річних, викладених у позові, які використовувала позивачка при проведенні своїх розрахунків. У зв`язку з наведеним, виходячи з фактичних обставин справи, суд розрахував реальну суму заборгованості за прострочення виконання грошового зобов`язання, що полягає у наступному. Розрахунок здійснюється за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період: IIc (100,70 : 100) x (101,10 : 100) x (101,90 : 100) x (102,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,70 : 100) x (101,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (99,40 : 100) x (98,60 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (100,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,40 : 100) x (100,30 : 100) x (100,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,60 : 100) x (102,20 : 100) x (100,00 : 100) x (100,60 : 100) x (101,50 : 100) x (101,80 : 100) x (101,90 : 100) x (101,40 : 100) x (101,20 : 100) x (100,80 : 100) = 1.29436182 Інфляційне збільшення: 20 941,00 x 1.29436182 - 20 941,00 = 6 164,23 грн. 3% річних: Розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума з 16/06/2022 до 31/12/2023 20\~941,00 x 3 % x 564 : 365 : 100564970,74 грн. з 01/01/2024 до 31/12/2024 20\~941,00 x 3 % x 366 : 366 : 100366628,23 грн. з 01/01/2025 до 14/03/2025 20\~941,00 x 3 % x 73 : 365 : 100 73 125,65 грн. Всього штрафних санкцій: 1\~724,62 грн. Таким чином, за період часу з 16.06.2022 року по 14.03.2025 року (момент подання уточненої позовної заяви до суду) від суми основного боргу у розмірі 20 941 грн. 00 коп. три відсотки річних становлять 1724,62 грн. та інфляційне збільшення становить\~6164,23 грн., які підлягають до стягнення з відповідачки на користь позивачки. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки 1046.87 грн. сплаченого судового збору, який у зв`язку з частковим задоволенням позову розраховується наступним чином: 28 829,85 /33 355,10 х 1211,20 = 1046.87 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial