Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування»), в якому просить стягнути з відповідача на свою користь в рахунок страхового відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти в сумі 4 800 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26 січня 2023 року близько 13-30 год. він з дружиною, [PERSON] , яка перебувала за кермом транспортного засобу Фольксваген Пассат, державний номер [NUMBER] , рухались по окружній дорозі м. Рівне в напрямку м. Львів. З вантажного автомобіля MAN, державний номер [NUMBER] , що належить ТОВ «Теком-Лізинг» та експлуатувався ТОВ «СП «Автострада», що рухався у зустрічному напрямку і виконував технологічні роботи з посипання дорожнього полотна камінням було пошкоджено лобове скло його автомобіля. Спричинені матеріальні збитки за заміну лобового скла становлять 4 800 грн. Протокол за статтею 124 КУпАП не складався, натомість, складено повідомлення про ДТП (європротокол). Свою вину водій транспортного засобу MAN, державний номер [NUMBER] , [PERSON] , що має поліс № 211571259 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визнав повністю, що зафіксовано в протоколі письмових пояснень, наданих працівникам поліції та підписаним ним власноруч. Враховуючи викладене, 31 січня 2023 року він звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування до відповідача, у задоволенні якої було відмовлено, оскільки вина водія транспортного засобу MAN, державний номер [NUMBER] , у заподіянні збитків власнику транспортного засобу Фольксваген Пассат, державний номер [NUMBER] , не встановлена та в порядку, передбаченому чинним законодавством України, не доведена, що відповідно до пункту 32.1 статті 32 Закону виключає обов`язок ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відшкодувати заявлені збитки. Позивач не погоджується з таким рішенням, посилаючись на судову практику, що не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення його від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, довідкою про ДТП, протоколом про адміністративне правопорушення, висновком судової експертизи тощо. З урахуванням наведеного, що відповідач не бажає добровільно виплачувати страхове відшкодування, позивач звернувся до суду з указаними позовом та просив його задовольнити. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 червня 2023 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 30 червня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін за вищевказаним позовом. Оскільки розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались. Сторони отримали копії ухвал про відкриття, а відповідач також позовну заяву з додатками. 10 листопада 2023 року до суду надійшов відзив, у якому представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що за наслідками події, що описана позивачем, відносно водія транспортного засобу MAN, державний номер [NUMBER] , протокол про адміністративне правопорушення не складався та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності судом не виносилась, Європротокол також учасниками події не складався. У зв`язку з викладеним, за результатами проведеного аналізу документів про обставини заявленої події, реалізуючи своє право, передбачене статтею 25 Закону України «Про страхування», страховик встановив, що цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу не настала, оскільки в його діях відсутні порушення правил дорожнього руху, що перебували б в причинно-наслідковому зв`язку із настанням зазначеної події, що виключає обов`язок відповідача відшкодувати заявлені збитки, тому було прийнято рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування, про що відповідним листом повідомлено заявника. Позивач помилково вважає, що у страховика настав обов`язок здійснити виплату страхового відшкодування. Відповідачем було встановлено, що за наслідками заявленої пригоди зазнав пошкоджень виключно транспортний засіб Фольксваген Пассат, державний номер [NUMBER] , однак зіткнення між транспортними засобами не відбулося, що позивачем не заперечується. Попри запевнення учасників події про складення Європротоколу у їхніх письмових поясненнях, такий протокол складений не був, а зазначення у позові про те, що він був складений не підтверджено будь-якими доказами. Разом з тим, саме на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, складеного Національною поліцією або Європротоколу страховик, суд можуть встановити факт настання події, її обставини, а також факт настання цивільно-правової відповідальності. Враховуючи викладене, позивачем не надано суду жодного доказу, який підтверджував би настання обов`язку страховика виплатити суму страхового відшкодування. Зокрема, додані позивачем письмові пояснення [PERSON] та [PERSON] не є належними доказами на підтвердження факту настання цивільно-правової відповідальності [PERSON] , оскільки у них йдеться про зіткнення транспортних засобів, а за заявлених позивачем обставин зіткнення не було. Крім того, зі змісту пояснень [PERSON] вбачається, що претензій вона ні до кого не має. При цьому, пояснення учасників є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення, а не замінюють його. Наданий позивачем доказ на підтвердження розміру завданої шкоди не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки не містить відомостей про розмір оціненої шкоди (вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу). Також, позивачем не враховано наявність франшизи за полісом у розмірі 1 500 грн. Окрім того, позивачем не надано доказів, що шкода завдана транспортному засобу саме через рішення, дії чи бездіяльність водія транспортного засобу MAN, державний номер [NUMBER] , оскільки із заявлених обставин пригоди не вбачається порушень правил дорожнього руху, які б перебували у причинно-наслідковому зв`язку з настанням зазначеної події. При цьому, матеріали справи не містять доказів, що [PERSON] є особою, відповідальною за стан дорожнього покриття на відповідній ділянці дороги. Враховуючи вищевикладене, страховиком прийнято законне та обґрунтоване рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, тому просила у задоволенні позову відмовити. 21 грудня 2023 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій представник позивача підтримав обставини, викладені у позові та просив його задовольнити. 03 січня 2024 року відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача підтримала обставини, викладені у відзиві, а також зазначила про нерелевантність наведеної позивачем судової практики до спірних правовідносин, оскільки матеріали справи не містять ні довідки про ДТП, ні протоколу про адміністративне правопорушення, ні висновку судової експертизи, а отже, жодного належного доказу на підтвердження вини [PERSON] . Просила відмовити у задоволенні позову. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що право власності на автомобіль Фольксваген Пассат, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстровано за [PERSON] (позивач), що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Зі змісту позовної заяви вбачається, що під час руху транспортного засобу MAN TGS 41.400, реєстраційний номер [NUMBER] , у протилежному напрямку з-під коліс чи з самого транспортного засобу вилетіло каміння і влучило в лобове скло транспортного засобу Фольксваген Пассат, реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] транспортний засіб MAN TGS 41.400, реєстраційний номер [NUMBER] , належить ТОВ «Теком-Лізинг». З листа ТОВ «Теком-Лізинг» за вих. № 02/06-23 від 05 червня 2023 року вбачається, що автомобіль MAN TGS 41.400, реєстраційний номер [NUMBER] , передано ТОВ «Виробнича компанія «Автострада» на підставі договору фінансового лізингу автотранспортного засобу № FL/53-09-20 від 05 жовтня 2020 року. Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу MAN TGS 41.400, реєстраційний номер [NUMBER] , на момент настання події, була застрахована у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 211571259. 31 січня 2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, у зв`язку з пошкодженням належного йому транспортного засобу Фольксваген Пассат, реєстраційний номер [NUMBER] , що сталося 26 січня 2023 року близько 14-30 год. на а/д Городище-Рівне-Костянтинів. Однак листом за вих. № 280423-1267/к/у від 28 квітня 2023 року за результатами розгляду заяви позивача від 31 січня 2023 року відповідачем було повідомлено про відсутність правових підстав для здійснення страхового відшкодування за заявленим випадком. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, зазначивши, що водій транспортного засобу MAN TGS 41.400, реєстраційний номер [NUMBER] , визнав свою вину, що відображено у письмових поясненнях, наданих поліції, за наслідками пригоди було складено Європротокол, а також, що вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами. Згідно з гарантійним чеком від 15 травня 2023 року № ST000000000649 вартість лобового слка та робіт з його монтажу становить 4 800 грн. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (норми зазначеного Закону застосовуються у цій справі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому, підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187,1188 ЦК України. Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Частиною першою статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 32.1 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ не відшкодовує: шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду (пункт 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»). Позивач вказує, що водій транспортного засобу MAN TGS 41.400, реєстраційний номер [NUMBER] , свою вину визнав, у зв`язку з чим, ними було складено повідомлення про ДТП (Європротокол). Згідно з пунктом 33.2 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. Судом установлено, що ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», відмовляючи у виплаті страхового відшкодування посилалося на відсутність правових підстав для здійснення такої виплати. Рішення відповідача мотивовано тим, що: «за наслідками заявленої пригоди зазнав пошкоджень (у вигляду сколу на лобовому склі) виключно транспортний засіб Фольксваген Пассат, реєстраційний номер [NUMBER] . При цьому, зіткнення (контакту) між зазначеними вище транспортними засобами не відбулося. Із заявлених обставин пригоди не вбачається порушень ПДР, які б перебували у причинно-наслідковому зв`язку із настанням зазначеної події, водієм транспортного засобу MAN TGS 41.400, реєстраційний номер [NUMBER] . Також, страховику не надано доказів, що шкода завдана власнику транспортного засобу Фольксваген Пассат, реєстраційний номер [NUMBER] , саме через рішення, дії чи бездіяльність водія транспортного засобу MAN TGS 41.400, реєстраційний номер [NUMBER] . Відносно водія транспортного засобу MAN TGS 41.400, реєстраційний номер [NUMBER] , за наслідками заявленої події (випадку) протокол про адміністративне правопорушення не складався та судом не розглядався, вина водія транспортного засобу MAN TGS 41.400, реєстраційний номер [NUMBER] , у порядку передбаченому чинним законодавством України не доведена. При цьому, настання цивільно-правової відповідальності водія транспортного засобу MAN TGS 41.400, реєстраційний номер [NUMBER] , може бути лише у разі встановлення належними та допустимим доказами усіх необхідних елементів - складових такої відповідальності (протиправна поведінка, дія чи бездіяльність; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника). На теперішній час вина водія транспортного засобу MAN TGS 41.400, реєстраційний номер [NUMBER] , у заподіянні збитків власнику транспортного засобу Фольксваген Пассат, реєстраційний номер [NUMBER] не встановлена та в порядку передбаченому чинним законодавством України не доведена, що відповідно до пункту 32.1 статті 32 Закону виключає обов`язок ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відшкодовувати заявлені збитки. Отже, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» не вбачає підстав для кваліфікації зазначеного випадку страховим та у відповідності до пункту 36.2 Закону не визнає майнові вимоги позивача». Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують складання повідомленням про ДТП (Європротокол), позивачем надані лише письмові пояснення, надані ним та [PERSON] працівникам поліції. Зі змісту вказаних пояснень встановлено, що позивачем та [PERSON] повідомлено про те, що 26 січня 2023 року о 13-30 год. по а/д Н-25 Городтще-Рівне-Старокостянтинів відбулось зіткнення автомобіля MAN TGS 41.400, реєстраційний номер [NUMBER] , з автомобілем Фольксваген Пассат, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . У цих же поясненнях, вони зазначили, що вирішили оформити дану пригоду за допомогою повідомлення про ДТП (Європротоколу), тобто виразили намір на складання Європротоколу, однак підтвердження його втілення позивач не надав. Натомість, у позовній заяві та у заяві про виплату страхового відшкодування позивач навів обставини події, за яких зіткнення між вказаними вище автомобілями не відбулося, а пошкодження завдані внаслідок потрапляння каміння в лобове скло транспортного засобу, що належить останньому. Отже, суд позбавлений можливості встановити, що додані до позову письмові пояснення стосуються обставин події, з настанням якої, позивач звернувся до відповідача з метою отримання страхового відшкодування, та саме для фіксації такої події учасники дійшли згоди скласти повідомлення про ДТП (Європротокол). Будь-яких інших доказів, що підтверджували б вчинення водієм транспортного засобу MAN TGS 41.400, реєстраційний номер [NUMBER] , порушення правил дорожнього руху внаслідок якого транспортному засобу позивача було завдано пошкоджень, матеріали справи не містять, тобто не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю, рішенням водія автомобіля MAN TGS 41.400, реєстраційний номер [NUMBER] та завданою позивачеві майновою шкодою. Посилання позивача на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, відповідно до яких не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення його від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, довідкою про ДТП, протоколом про адміністративне правопорушення, висновком судової експертизи тощо, є не релевантними до спірних відносин у цій справі, оскільки у вказаній постанові предметом розгляду були обставини, коли судом винесено постанову про закриття провадження у зв`язку з закінченням строків притягнення особи до адміністративної відповідальності без визнання вини. Отже, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними. Враховуючи вищевикладене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позивачем належних та допустимих доказів наявності вини водія автомобіля MAN TGS 41.400, реєстраційний номер [NUMBER] , щодо завдання шкоди внаслідок ДТП не надано, не підтверджена наявність його протиправної поведінки та причинно-наслідкового зв`язку між такою поведінкою та шкодою, тому відсутні правові підстави для покладання на відповідача відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, заподіяної майну позивача, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Ураховуючи те, що позов не підлягає задоволенню, то судові витрати, відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed