Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

У червні 2024 року [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом про припинення стягнення аліментів за рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 18.09.2013 р. у розмірі частини всіх видів доходу щомісячно, починаючи з 04.06.2013 р. і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] повноліття та скасування заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № 57631836, що перебуває на виконанні у Холодногірсько-Новобаварському ВДВС у м. Харкові, за весь час перебування виконавчого листа на примусовому виконанні, тобто з 2013 року. Позовні вимоги мотивує тим, що станом на 03.06.2024 заборгованість зі сплати аліментів становить 243\~993,25 грн. згідно розрахунку, складеного державним виконавцем.При досягненні 14-річного віку син зареєстрував своє місце проживання за адресою реєстрації батька по [ADDRESS] .Починаючи з 2015 р. дитина проживає з батьком, знаходиться на його утриманні, відповідач ані матеріально, ані морально дитиною не опікується, не приймає участі у її вихованні. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 06.02.2019 визначено місце проживання малолітньої дитини з матір`ю [PERSON] . Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 13.11.2019 відібрано сина [PERSON] від батька та повернуто матері для проживання з нею. З цими рішеннями позивач не згоден.У 2021 судом видано обмежувальний припис щодо його прав та заборонено перебувати в місці проживання, навчання постраждалої дитини, наближатися до дитини та розшукувати її та переслідувати. Зазначене рішення скасовано постановою Полтавського апеляційного суду 03.10.2023.Вважає, що невиконання позивачем рішення суду про визначення місця проживання дитини не є підставою для обмежувального припису. Разом з тим, проживання дитини з батьком , на думку [PERSON] , є безумовною підставою для стягнення з матері сина аліментів. Через наявну заборгованість позивач не має можливості працевлаштуватися офіційно. Не погодившись з позовом [PERSON] надала відзив на позовну заяву, в якому стверджує, що [PERSON] у жовтні 2020 р. звертався з позовом про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та припинення нарахування. Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 09.11.2021, яке набрало законної сили 06.10.2022, у задоволенні позову відмовлено. Позивач у позові просить встановити обставини, які вже встановлені рішенням суду та є преюдиційними та згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи. Позивач навмисно не виконує рішення суду, зокрема про визначення місця проживання дитини з матір`ю, в порушення вимог закону знову забрав малолітнього сина проживати з батьком та зовсім не сплачує аліменти, не працює, доказів на підтвердження понесених витрат на утримання сина не надав, всіляко на протязі тривалого часу налаштовує дитину проти матері, розповідає про неї ганебну інформацію, яка не відповідає дійсності, забороняє розмовляти йому з матір`ю. На період до 16.04.2024 було визначено місце проживання дитини з матір`ю, тому скасування заборгованості суперечить нормам законодавства ( а.с. 54-62). У відповіді на відзив представник [PERSON] зазначає, що на підтвердження проживання неповнолітнього з батьком по [ADDRESS] , тобто в квартирі матері позивача з 2014 р., надана довідка відділу поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області. При постановленні рішення про відібрання дитини від батька не враховано бажання сина проживати з батьком, тому вважає, що рішення суду, яке набрало законної сили, ухвалене без дотримання норм процесуального та матеріального права ( а.с.85-87). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 серпня 2024 року закрито провадження провадження по цивільній справі за позовом\~ [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів та скасування заборгованості зі сплати аліментів за весь час перебування виконавчого листа на примусовому виконанні - на підставі п.3 ч.1\~ст.255\~ЦПК України ( а.с. 99-101). Постановою Харківського апеляційного суду від 24.12.2024 ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 серпня 2024 року в частині закриття провадження щодо вимог про припинення стягнення аліментів та скасування заборгованості зі сплати аліментів за період з 06.10.2022\~скасована з направленням справи для продовження розгляду в цій частині.В іншій частині ухвалу суду залишена без змін ( а.с. 168-169). Суд, вислухавши вступне слово і пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази приходить до наступних висновків. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, мають повнолітнього сина. З 2005 р. по 2011 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, [INFO] у них народився син [PERSON] , який проживав та зареєстрований з матір`ю за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 27,32,33). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова по цивільній справі від 18.09.2013 р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі частини від усіх видів доходу щомісяця, починаючи з 04.06.2013 р. до досягнення дитиною повноліття ( а.с. 44-45). Згідно розрахунку зі сплати аліментів, складеного Холодногірсько- Новобаварським відділом державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, станом на 03.06.2024 р. заборгованість [PERSON] складає з липня 2015 р. 243993,25 грн. Жодних платежів за цей період не здійснено ( а.с. 13-17). Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 06.02.2019 р. № 45, враховуючи висновки Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради і рекомендації Комісії з питань захисту прав дитини місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , визначено разом з матір`ю [PERSON] .Рішенням Жовтневого районний суд м. Харкова від 13.11. 2019 року позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради -задоволено, вирішено відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] , від батька [PERSON] та повернути матері - [PERSON] для проживання з нею. Постановою Харківського апеляційного суду від 14.05.2020 року рішенням набрало законної сили. Звертаючись до суду із заявою у 2020 році про видачу обмежувального припису [PERSON] стверджувала, що [PERSON] систематично самочинно змінює місце проживання дитини та вчиняє щодо неї психологічне насильство, завдає шкоди психічному здоров`ю дитини, маніпулювання нею, хлопчик заляканий , бажає проживати разом з матір`ю, але батько забороняє, принижує матір, нецензурно висловлюється через те, що вона одружилась. Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 06.01.2021частково задоволено заяву [PERSON] , видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] на шість місяців, з покладенням певних обов`язків.Зазначене рішення постановою Полтавського апеляційного суду від 03.10.2023 скасовано, у задоволенні заяви відмовлено. У 2020 р. [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про припинення нарахування аліментів, починаючи з дати звернення до суду та звільнення від сплати аліментів в сумі 106630,06 грн.Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 09.11.2021 , яке набрало законної сили постановою Харківського апеляційного суду від 06.10.2022, у задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовлено. На підтвердження позовних вимог по аналогічній справі, поданих у червні 2024 р., позивач надав довідки за 2024 р. Мистецького навчального закладу «Дитяча школа мистецтв № 2 », Дитячо-юнацької спортивної школи «Волна», характеристику учня 9 класу [PERSON] , якими підтверджується, що дитиною опікується батько, виховує сина, приводить на зайняття, тренування, цікавиться його успіхами і досягненнями (а.с.7-9). Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою ( ст. 141 СК України). У\~статті 180 СК України\~встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За положеннями частин першої та другої\~статті 179 СК України\~аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до частиною четвертою\~статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначені норми не встановлюють вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати аліментів. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] , де йому належить 127/300 частин будинку, непридатного для проживання. Фактично позивач проживав та залишився проживати після смерті матері в її квартирі [ADDRESS] . [PERSON] тривалий час ніде не працює та в судовому засіданні не зміг пояснити про його нібито неофіційну роботу, посаду, місце знаходження підприємства та вид діяльності. Як пояснила в судовому засіданні відповідач, під час відвідування дитини у 2024 р. в лікарні, син повідомив, що йому батько забороняє спілкуватися з матір`ю, отримувати від неї подарунки та гроші, навіть самостійно обирати майбутню професію і тому, за його вимогою, він не пішов до 10 класу та вступив до швейного коледжу за спеціальністю повар. Місто проживання дитини визначено Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 06.02.2019 р. з матір`ю, рішенням Жовтневого районний суд м. Харкова від 13.11. 2019 року у [PERSON] відібрана дитина та повернута матері. Позивач ігнорує зазначені рішення та самовільно змінює місце проживання дитини. Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд ухвалює\~рішення іменем\~України.\~Судове рішення\~є обов`язковим\~до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд ( ст. 129-1 Конституції України) Невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності; суд, за загальним правилом, не повинен брати до уваги посилання сторони у справі в обґрунтування своєї позиції на фактичні обставини, виникнення яких стало наслідком невиконання такою стороною судового рішення, що набуло законної сили. Зазначені висновки містяться у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі № 560/523/19. За положеннями частини третьої статті12, частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивачем не\~надано суду\~належних та\~допустимих доказів\~,\~які б\~підтверджували витрати\~на утримання\~сина [PERSON] \~,\~ [INFO] та\~створення для\~нього \~задовільних \~вимог,\~достатніх для\~його проживання, виховання, розвитку та відпочинку. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Довідка про реєстрацію [PERSON] 16.04.2024 за місцем реєстрації батька ( [ADDRESS] ) не підтверджує існування обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами, а свідчить про те, що неповнолітній, який досяг чотирнадцяти років, обрав собі місце проживання. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed