Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

30.12.2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди у розмірі 201866 грн. посилаючись на те, що 15.10.2024 року в групі переписки осбб «Набережний квартал» відповідачем було розповсюджено допис про те, що висвітлює таємницю особистого життя в спотвореному вигляді. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 13 січня 2025 року відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 30.01.2025 року. 30.01.2025 року відповідачем до суду подано відзив на позов, у якому заперечуються позовні вимоги. Ухвалою суду від 04.03.2025 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду. 15 липня 2025 року ухвалено рішення по справі. У судове засідання позивач та представник з`явилися, підтримали позовні вимоги надавши пояснення, наведені у позовних вимогах. Відповідачка та її представник у судове засідання з`явилися, заперечили проти позовних вимог проте, відповідачка погодилася в рахунок відшкодування моральної шкоди виплатити позивачу 1000 грн. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] є інвалідом 2-ї групи загального захворювання, є власником квартири [ADDRESS] та є членом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Набережний квартал». Головою зазначеного об`єднання, згідно даних виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань є [PERSON] , яка 15.10.2024 року в групі переписки осбб «Набережний квартал» розповсюдила допис про те, що висвітлює таємницю особистого життя позивача в спотвореному вигляді про що свідчать дані переписки у групі. У відповідності із положеннями\~ст. 32 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з положеннями\~ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно зі\~статтею 201 ЦК України\~честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. За змістом частини першої\~статті 277 ЦК України\~особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення недостовірної інформації про неї та (або) членів її сім`ї, має право звернутися до суду за спростуванням цієї інформації як щодо себе, так і членів родини, якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує її особисті немайнові права. У частині четвертій\~статті 277 ЦК України\~передбачено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. У спірних правовідносинах відповідачі поширюють інформацію щодо особи позивача, інформація не стосується її честі та ділової репутації як фізичної особи, оскільки не формує її морально-етичний портрет в очах громадськості, що не узгоджуються із вимогами\~статті 277 ЦК України, у зв`язку з чим суд доходить до висновку про відсутність у позивачки права вимагати визнання розповсюдженої інформації недостовірною, а також вимагати її спростування. Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України Про інформацію реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України Про інформацію оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до\~статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Відповідно до роз`яснень, які викладені у пункті 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року за № 1\~Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 398/4136/15-ц (провадження № 61-38478св18) визначено, що відповідно до\~статті 277 ЦК України\~предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі Лінгенс проти Австрії (Lingens v. Austria). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем. Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи. Судом встановлено, що відповідачка дійсно розповсюдила допис про те, що висвітлює таємницю особистого життя позивача в спотвореному вигляді. Зазначені обставини дійсно знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до п. 15\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року\~юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності, ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням\~\~інших\~\~засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Також, поширенням інформації є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Таким чином, згідно з положеннями\~статті 277 ЦК\~і\~статті 10 ЦПК\~позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено саме його особисті немайнові права. Суб`єктивна думка про характер цих відомостей (впевненість у тому, що вони відповідають дійсності) виключає відповідальність за їх поширення. Як зазначається у п. 18 Постанови ПВСУ від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно з вимогами ст.ст. 83, 84 ЦПК України позивач, повинен подати докази разом з поданням позовної заяви або подати клопотання про витребування доказів судом у той самий строк із зазначенням вжитих заходів для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Суд вважає, що позивачем та представником надано для суду докази факту поширення інформації та доказів її поширення відповідачем. Крім цього, позивачем доведено та представлено докази, що вказана інформація не є оціночним судженням а також, що поширена інформація стосується саме особи позивача. Суд вважає, що поширення інформації висловленою іншими особами, про осіб та їх вчинки, може бути розцінена, як порушення особистих немайнових прав позивача і вимоги про визнання інформації поширеної [PERSON] такою, що принижує честь і гідність та порушує право на недоторканість особистого та сімейного життя [PERSON] , підлягають до задоволення. Із змісту\~позовних вимог\~судом встановлено,\~ що відповідач дійсно поширила інформацію, яка принижує честь і гідність та порушує право на недоторканість особистого та сімейного життя [PERSON] . Згідно із\~статтею 23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частинах першій-третій\~статті 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В обгрунтування завданої моральної шкоди вказала, що погіршився її стан здоров`я та емоційний стан. Враховуючи вищевикладене, слід визначити відшкодування моральної шкоди відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих потерпілому, враховуючи вимоги розумності і справедливості, в розмірі 5000 грн., які підлягають до стягнення з відповідачки на користь позивача.

Outcome: partial