Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1. 21.06.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 7» (далі - позивач), в особі представника, звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), з вимогами про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 509630,00 гривень, стягнення інфляційних втрат в розмірі 28917,70 гривень, 3% річних в розмірі 9832,96 гривні та судових витрат. 2. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11.12.2022 року о 18:30 в селі Усатове, Об`їзна дорога, 20, [PERSON] керував транспортним засобом марки/моделі MAN TGA 28.480, реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом марки/моделі BODEX Kis 33, реєстраційний номер [NUMBER] , перед початком руху, не впевнився в безпеці вибраного маневру, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом марки/моделі DAF CF 85.460, реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом марки/моделі YANMIL NW, реєстраційний номер [NUMBER] , якими керував працівник позивача [PERSON] . При ДТП транспортний засіб марки/моделі DAF CF 85.460, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить ТОВ «Транссервіс 7» отримав механічні ушкодження. Позивачу завдано матеріальний збиток. У зв`язку з ДТП був складений протокол серії ДПР 18 № 170313 від 11.12.2022 року. Біляївський районний суд Одеської області розглядав справу про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (справа № 496/6356/22), і постановою від 03.05.2023 року закрив провадження у цій справі у зв`язку із закінченням на момент її розгляду строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Разом з тим наголошує, що закриття провадження у справі № 496/6356/22 у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності не є реабілітуючою обставиною, не спростовує вину відповідача в скоєнні ДТП та не звільняє його від зобов`язанні відшкодувати шкоду, завдану позивачу. ПРАТ «СК АСКО ДС», що є страховиком відповідача, відшкодувало позивачу 127400,00 гривень згідно страхового акту № 861/22 ГО від 05.06.2023 року. Оскільки частину завданої шкоди було відшкодовано страховою компанією, то відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою 509630,00 гривень. Добровільно відповідач завдану шкоду не відшкодував, прострочив своє зобов`язання, що, на думку представника позивача, є підставою для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України. Отже, сума інфляційних втрат, з моменту завдання шкоди 11.12.2022 року по 31.05.2023 року, становить 28517,70 гривень. Загальна сума трьох процентів річних, за період з наступного дня після завдання шкоди 12.12.2022 року по 04.06.2023 року (день перерахування страховою компанією частини завданої шкоди) та з 05.06.2023 року по 20.06.2023 року (день подачі позову) становить 9832,96 гривні. У зв`язку з вищевикладеним представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. 3. Відповідач відзив на позов не надав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 4. 03.10.2024 року на адресу суду, через систему документообігу «Електронний суд», від представника відповідача надійшло клопотання про встановлення додаткового строку для подання доказів. (а.с. 121) 5. 03.10.2024 року на адресу суду, через систему документообігу «Електронний суд», від представника відповідача надійшло клопотання про витребування доказів. (а.с. 123) 6. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність. (а.с. 137) 7. 14.07.2025 року на адресу суду, через систему документообігу «Електронний суд», від представника відповідача надійшло клопотання про поновлення строку для подання клопотання про долучення документів до матеріалів справи та долучення до матеріалів справи доказів. (а.с. 157-159) 8. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, але представник надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнав в розмірі 50% так як в настанні ДТП наявна обоюдна вина водіїв ТЗ.(а.с. 160-161) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 9. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.06.2023 року, цивільну справу № 496/4511/23, передано на розгляд головуючій судді Біляївського районного суду Одеської області Портній О.П. (а.с. 10) 10. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 27.06.2023 року було відкрито загальне позовне провадження по справі з проведенням підготовчого судового засідання. Окрім того відповідачу був визначений термін для надання відзиву на позовну заяву. (а.с. 13-14) 11. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 24.06.2024 року підготовче судове засідання було закрито, справу призначено до розгляду по суті. (а.с. 117-118) 12. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 17.06.2025 року у задоволенні клопотанні представника відповідача про витребування доказів відмовлено. (а.с. 155-156) 13. Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Також ст. 43 ЦПК України чітко визначає, що учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. 14. В зв`язку з тим, що стороною позивача до матеріалів справи не було долучено копію Постанови суду про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, а, натомість, така копія надана стороною відповідача після закриття підготовчого провадження, суд, з метою повного та всебічного розгляду справи, дійшов висновку про необхідність її долучення до матеріалів справи та поновлення строку подання доказі стороні відповідача. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 15. Судом встановлено, що 11.12.2022 року відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 170312, про вчинення ним адміністративного правопорушення, а саме п. 10.1.ПДР, відповідальність за яке передбачено ст. 124 КУпАП (а.с. 21) до якого долучено Схему місця ДТП (а.с. 22-23) та пояснення [PERSON] (а.с. 24) і [PERSON] (а.с. 25). 16. Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 03.05.2023 року провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. (зворотній а.с. 158-а.с. 159) 17. Відповідно до вказаної постанови, 11.12.2022 року о 18:30 год. в с. Усатове Об`їздна дорога, 20, водій [PERSON] керував т/з MAN TGA 28.480 д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом BODEX Kis 33 д.н.з. [NUMBER] перед початком руху, не впевнився в безпеці вибраного маневру. Внаслідок чого скоїв зіткнення з т/з DAF CF 85.460 д.н.з. [NUMBER] , з напівпричепом YANMIL NW д.н.з. [NUMBER] . При ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження. Завдано матеріальний збиток. Своїми діями гр. [PERSON] порушив вимоги п.п.\~10.1\~Правил дорожнього\~руху за яке настає відповідальність за ст. 124 КУпАП. 18. При постановлені постанови суд досліджував висновок експерта № 24/23 проведення автотехнічного дослідження від 15.02.2023 року. Так, судом встановлено, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля DAF CF 85.460 д.н.з. [NUMBER] , з напівпричепом [PERSON] мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем MAN TGA 28.480 д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом шляхом своєчасного екстреного гальмування, тобто шляхом виконання нормативних вимог п.12.3 ПДР України. В даній дорожній обстановці, дії водія автомобіля MAN TGA 28.480 д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом [PERSON] не відповідали вимогам п.п. 10.1, 10.4. ПДР України, і з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки та зіткненням аварійної обстановки та зіткненням з автомобілем DAF CF 85.460 д.н.з. [NUMBER] , з напівпричепом. В даній дорожній обстановці при наявному комплексі вихідних даних, дії водія автомобіля DAF CF 85.460 д.н.з. [NUMBER] , з напівпричепом [PERSON] не відповідали вимогам п.12.3 ПДР України, і з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з настанням пригоди. 19. Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] 03.01.2023 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ DAF CF 85.460, д.р.н. [NUMBER] , станом на 28.12.2022 року дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження 637030,00 гривень. (а.с. 26-59) 20. З копії платіжної інструкції № 05/06/2023 від 05.06.2023 року вбачається, що на рахунок ТОВ ТРАНССЕРВІС 7 від ПрАТ «СК «АСКО ДС» надійшли грошові кошти в розмірі 127400,00 гривень. Призначення платежу: страхове відшкодування згідно страхового акту № 861/22 ГО від 05.06.2023 року (Костянтинівка), без ПДВ. (а.с. 60) V. Оцінка Суду. 21. Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 22. Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. 23. Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 24. Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 8, 9). 25. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. 26. За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. 27. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 28. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. 29. Правовий висновок Верховного суду у справі № 320/4938/17 встановлює, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. 30. Встановлені у прийнятих раніше судових рішеннях факти мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова КГС ВС віл 26.11.2019 року по справі № 922/643/19). 31. Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику суду як джерело права. У преамбулі та ст. 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів, щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (постанова КЦС ВС від 17.12.2019 року по справі № 641/1793/17). 32. У постанові Верховного Суду від 04.03.2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами.». Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.09.2022 року у справі № 441/756/18 та від 26.01.2022 року у справі № 465/674/19. 33. Отже, факт завдання майнової шкоди позивачу, внаслідок ДТП відповідачем по справі, не потребує окремого доказування, оскільки причинно-наслідковий зв`язок був встановлений судом та висвітлений у постанові Біляївського районного суду Одеської області від 03.05.2023 року, факт його існування не оскаржувався відповідачем в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду. 34.\~Пленуму Верховного\~Суду України\~№ 6\~від 27.03.1992\~року «Про\~практику розгляду\~судами цивільних\~справ за\~позовами про\~відшкодування шкоди»\~роз`яснив\~судам,\~що «розглядаючи\~позови про\~відшкодування шкоди,\~суди повинні\~мати на\~увазі,\~що відповідно\~до ст.ст.\~440,\~450\~ЦК України (ст.ст. 1166, 1187 ЦК України) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. 35. Стаття 1166 ЦК України визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, ч. 1 якої передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 36. Встановлені у ст. 1166 ЦК України умови відшкодування шкоди поширюється на всі норми, що входять до глави 82 ЦК тією мірою, в якій їх не змінюють спеціальні правила, передбачені окремими статтями цієї глави. Названі умови разом із фактом заподіяння шкоди є підставами й юридичної відповідальності, вони утворюють одночасно і склад правопорушення. 37. Cпір про відшкодування шкоди, завданої самим джерелом підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами ст. 1188 ЦПК України. 38. Згідно роз`яснень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. 39. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 40.\~Згідно з\~ч.\~5\~статті 1187\~ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. 41. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме за наявності\~вини всіх\~осіб,\~діяльністю яких\~було завдано\~шкоди,\~розмір відшкодування\~визначається у\~відповідній частці\~залежно від\~обставин,\~що мають\~істотне значення (ч. 3 ст. 1188 ЦК України). 42. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. 43. Враховуючи вищевикладене та встановлені обставини ДТП, порушення ПДР України учасниками події, зокрема, що [PERSON] порушив п.п. 10.1., 10.4. ПДР України, в свою чергу [PERSON] порушив п. 12.3. ПДР України, суд визначає ступінь вини водіїв по 50 відсотків, в рівних частинах. 44. Згідно з ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. 45. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 46. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані ЗУ «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним Законом у даних правовідносинах. 47. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 ЗУ «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 48. Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. 49. Тобто, відповідно до положень ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1192, 1194 ЦК України страховик несе обмежену відповідальність, та відшкодовує оцінену шкоду з урахування коефіцієнта фізичного зносу та франшизи. 50. У відповідності до п. 4 ст. 263 ЦПК України суд, враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду України від 02.12.2015 року, викладений у справі № 6-691цс15 про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14.02.2018 року у справі № 754/1114/15, від 30.10.2019 року у справі № 753/4696/16-ц , від 21.02.2020 року у справі № 755/5374/18 та від 22.04.2020 року у справі № 756/2632/17. 51. Згідно зі звітом про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ від 03.01.2023 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ DAF CF 85.460, д.р.н [NUMBER] , станом на 28.12.2022 року, дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження 637030,00 гривень. Зазначений розрахунок сторонами не спростований. 52. Таким чином, враховуючи ступінь вини водія, [PERSON] , та регламентної виплати в розмірі 127400,00 гривень, суд приходить до висновків про відшкодування володільцю вказаного КТЗ, позивачу по справі, суми матеріального збитку в розмірі 191115,00 гривень (637030,00/2-127400,00=318515,00-127400,00=191115,00 гривень) 53. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди. 54. Щодо позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд дійшов наступного висновку. 55. Позивач, як на підставу для задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, посилався на те, що відповідач допустив прострочення виплати матеріального збитку, у зв`язку з чим з нього на користь позивача підлягають стягненню три відсотки річних та інфляційні втрати, відповідно до положень ст. 625 ЦК України. 56. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). 57. У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. 58. Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. 59. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15. 60. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що положення ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. 61. Аналіз положень ст.ст. 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. 62. По своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування. 63. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: 1) договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; 2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі № 757/3725/15-ц. 64. У цій справі між позивачем та відповідачем договір про відшкодування шкоди не укладався та відповідне рішення суду не ухвалювалося. Доказів звернення до відповідача з вимогою сплати матеріальної шкоди позивачем не надано. 65. За таких обставин, оскільки конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди на підставі рішення суду або договору про відшкодування шкоди не відбулося, тобто прострочення боржника (відповідача) не настало, то відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних та інфляційних втрат, а відтак в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. 66. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. 67. За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 68. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. 69. Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. 70. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 71. Таким чином, з огляду на викладене вище, виходячи із фактичних обставин справи, умов чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 72. Як вбачається з наданої платіжної інструкції № 2555 від 20.06.2023 року (а.с. 9), позивач за подання даного позову до суду, сплатила судовий збір в розмірі 6575,78 гривень, а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову відповідачем підлягає відшкодуванню сума судового збору пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 2293,38 гривень (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 191115,00 грн. ? 6575,78 грн. ? 547980,66 грн.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. № 36 постанови № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Outcome: partial