Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

У червні 2024 року позивач [PERSON] , через свого представника - адвоката Мудрик А. І. звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась спільна дитина [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. З моменту смерті матері дитини фактичним опікуном та доглядальником дитини стала його рідна сестра - [PERSON] . При цьому відповідач жодного з покладених законом обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Також відповідач не купує дитині одяг, техніку, необхідних ліків, не сплачує за навчання, з моменту смерті [PERSON] жодного разу не поцікавився життям власної дитини. Більш того, [PERSON] має діагноз важної розумової відсталості, однак відповідач жодним чином не цікавиться життям дитини, не надає жодної фінансової підтримки або будь-якої іншої допомоги. Позивач вважає, що зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків, у зв`язку з чим позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 03 липня 2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження і відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 26 вересня 2024 року клопотання, подане від імені начальника служби у справах дітей та сім`ї Бучанської районної військової адміністрації Київської області Деньщикової Людмили про заміну третьої особи у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської районної державної адміністрації Київської області про позбавлення батьківських прав - повернуто заявникові без розгляду. Ухвалою суду від 27 листопада 2024 року клопотання адвоката Мудрик Анастасії Ігорівни, яка діє в інтересах [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, у цій цивільній справі задоволено частково. Вирішено про проведення підготовчого засідання у цій цивільній справі, призначеного у підготовчому засіданні на 28 листопада 2024 року о 11 год. 00 хв. проводити в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 28 листопада 2024 року клопотання представника позивача задоволено та замінено Служби у справах дітей та сім`ї Бучанської районної державної адміністрації Київської області на Відділ служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради. 07 жовтня 2024 року засобами електронного зв`язку представником позивача адвокатом Мудрик А. І. подано до суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, в тому числі висновку органу опіки та піклування Бучанської міської ради відносно малолітнього [PERSON] (а.с. 67). Ухвалою суду від 13 лютого 2025 року закрито підготовче провадження у справі та її призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Мудрик А. І. у судове засідання не з`явились, представником подано суду заяву, у якій остання просила проводити розгляд справи за їх відсутності, позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву і клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради про позбавлення батьківських прав, у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через підсистему «Електронний суд» подав до суду заяву, у якій вимогу позову підтримав та просив його задовольнити. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з установлених у судовому засіданні таких обставин. Суд установив, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записані: батько [PERSON] , мати [PERSON] , про що представником позивача надано суду належним чином засвідчену копію свідоцтва про народження (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , у віці 48 років, про що 14 грудня 2023 року складено відповідний актовий запис про смерть № 1118 та 14 грудня 2023 року видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 19). Рішенням Виконавчого комітету Бучанської міської ради № 1916 від 08 березня 2024 року, малолітньому [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 13-14). Рішенням Виконавчого комітету Бучанської міської ради № 1917 від 08 березня 2024 року, [PERSON] , [INFO] , призначено опікуном над малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] . Визначено місце проживання малолітньої дитини разом з опікуном (а.с. 11-12). З характеристики Бучанської гімназії № 2 складеної класним керівником Леончик Н. та директором школи Марченко І. убачається, що [PERSON] навчається у 2-Б класі за програмою, складеною на основі навчального плану для дітей з інтелектуальними порушеннями. Хлопець зарекомендував себе, як дисциплінований учень. Навчально-пізнавальна мотивація розвинена недостатньо. Пам?ять короткочасна, увага нестійка, темп роботи низький. На заняттях не дуже активний та не зацікавлений, але навчається в міру своїх сил. Потребує постійної допомоги та контролю з боку дорослих. Самостійно завдання не виконує, потребує багаторазових пояснень та нагадувань. До самостійної учбової діяльності хлопець не готовий, потребує постійної допомоги з боку дорослих. Зовнішній вигляд у дитини завжди охайний. Добре йде на контакт з дорослими, ставиться до них шанобливо. Правила поведінки виконує свідомо, на зауваження учителя реагує адекватно. [PERSON] (сестра) та її чоловік [PERSON] , беруть активну участь у вихованні та навчанні [PERSON] , регулярно відвідують батьківські збори, цікавляться життям дитини, постійно виходять на зв?язок з класним керівником, організовують правильне проведення вільного часу, моніторять та тримають на контролі проведення часу дитини за гаджетом. За час навчання дитини батько на зв?язок з класним керівником не виходив, навчанням сина не цікавиться, на батьківські збори не з`являвся (а.с. 15). Згідно з медичним висновком № 37 від 10 вересня 2015 року [PERSON] , [INFO] , має захворювання - важка розумова відсталість (а.с. 16-17). Також судом установлено, що заявою від 16 лютого 2024 року [PERSON] надав свою письмову відмову від виховання та утримання його малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , також в майбутньому не претендує на його опіку нд ним, на матеріальне утримання, на виконання вимог ст. 172, 202, 205, 206 СК України; а також дає згоду та не заперечує проти усиновлення його в майбутньому громадянкою України [PERSON] , [INFO] . Він не заперечує щоб суд розглядав його справу про позбавлення його батьківських прав та вині рішення про позбавлення його батьківських прав без його особистої присутності. Також зазначив, що суть відмови від утримання та виховання, згоди на усиновлення, умови, наслідки її надання, зміст ст. 217, 232 СК України, йому нотаріусом роз`яснено. Указана заява посвідчена приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Аляб`євою Я. С., зареєстрована в реєстрі за № 136 (а.с. 21). З Висновку Органу опіки та піклування Бучанської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , убачається, що: «Орган опіки та піклування Бучанської міської ради, розглянувши питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , встановив наступне. Матір дитини [PERSON] , померла (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , видане Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 14 грудня 2023 року, актовий запис № 1118). Після смерті матері дитиною опікується старша сестра, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наказом від 21 грудня 2023 року за № 263, про тимчасове влаштування малолітнього [PERSON] , [INFO] , в родину громадянки [PERSON] , [INFO] . Батько дитини, [PERSON] , [INFO] , жодної участі у вихованні та утриманні свого малолітнього сина не приймає. Дитина проживала з матір?ю, яка самостійно займалася її вихованням та утриманням. 16.02.2024 року громадянин [PERSON] надав нотаріально засвідчену заяву про відмову від виховання та утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] . Таким чином, 07 березня 2024 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини було вирішено надати малолітньому [PERSON] , [INFO] , статус дитини, позбавленої батьківського піклування (рішення № 1916 від 08 березня 2024 року), та встановити опіку над дитиною, позбавленою батьківського піклування, та призначити опікуном [PERSON] , [INFO] (рішення № 1917 від 08 березня 2024 року). [PERSON] , [INFO] , відповідно до медичного висновку № 37 від 10 вересня 2015 року, є дитиною з інвалідністю, що зумовлює обмеження його нормальної життєдіяльності та необхідності в додатковій соціальній допомозі і захисті, в тому числі дитина потребує особливої уваги та фінансової підтримки. Фактично громадянин [PERSON] , самоусунувся від виконання батьківських обов?язків: не цікавиться життям та здоров?ям дитини, її матеріальним становищем, не бере участі у вихованні, фінансово не підтримує. Пунктом 2 ч. 1. ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов?язані піклуватися про стан здоров?я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи положення п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», фактично у поведінці громадянина [PERSON] , [INFO] , мало місце ухилення від виконання батьківських обов?язків. Враховуючи вищевикладене, ретельно вивчивши дане питання, діючи виключно в інтересах дитини, орган опіки та піклування Бучанської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ». Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, лю6ові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та и людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, батько (мати) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В пункті 16 даної Постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. А тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008) в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з вимогами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( далі по тексту - ЄКПЛ) становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас, ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Згідно з роз`ясненнями пункту 16 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008), зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Верховний Суд у постанові від 24 жовтня 2018 року у справі №761/2855/17 вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Оцінюючи надані позивачем докази, які досліджені в судовому засіданні, суд приходить до переконання, що позивачем доведений той факт, що [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] , [INFO] , протягом тривалого часу і за час розгляду справи в суді своєї поведінки не змінив, продовжує ухилятись від цього обов`язку, тому, суд вважає, що в інтересах дитини, необхідно позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved