Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до колишньої невістки про визначення способу участі у вихованні онучки. Свої вимоги позивач мотивують тим, що [PERSON] , перебував у шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу [INFO] у них народилася донька [PERSON] , онучка позивачів по справі. Рішенням Берегівського районного суду від 05 листопада\~2024\~року справа 297/3844/24 шлюб розірвано, із сина стягнуто на утримання доньки аліменти. З перших днів військової агресії росії син добровільно мобілізувався, перебував у зоні бойових дій, має статус учасника бойових дій. На сьогоднішні день переведений для ведення військової служби до військової частини з місцем дислокації в [ADDRESS] , однак, за специфікою служби часто перебуває у відрядженнях у зоні ведення бойових дій. Позивачам, Відповідачка ніколи не дає можливості зустрітися з онучкою. Відносини між сином та Відповідачкою не складаються. Не дивлячись на те, що онучка проживає поряд з нами, Відповідачка не дає можливості спілкуватися з нею, при випадкових зустрічах на вулицях не підпускає онучку до нас, на телефонні дзвінки, СМС- повідомлення та усні прохання щодо спілкування з дитиною не реагує. Намагаючись не травмувати онучку, позивачі не сперечалися з Відповідачкою, однак так як це, їхня єдина онучка вони бажають спілкуватися з нею, брати участь в її вихованні, тим більше, що очевидний той факт, що онучка потребую цього як і ми. Як зазначають позивачі, з моменту розірвання шлюбу з іхнім сином, відповідачка систематично перешкоджає їм у спілкуванні з онучкою та її вихованні, чим грубо порушує їхні права, а і права дитини, зокрема, право дитини на особисте спілкування з басею та дідусем. Вони систематично та заздалегідь попереджають відповідача про час свого приїзду до онучки, про свої наміри вийти з дитиною на прогулянку, однак, їм не надають такої можливості. Крім того, незважаючи на норми СК України, відповідач на власний розсуд, порушуючи їхні права, як дідуся і бабусі перешкоджає побачитися із онучкою. Така поведінка відповідача є для них є незрозумілою, оскільки всі зусилля, як діда та бабки, спрямовані на створення для онучки найкращих умов. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що на його прохання відповідач відмовляється надавати їм для спілкування з онучкою у тому обсязі, який відповідає інтересам дитини такого віку, позивачі просять визначити спосіб їхньої участі, як бабки та діда, у вихованні онучки, встановивши наступний графік спілкування відповідно до позовної заяви. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] та їхній представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі з підстав та обставин, викладених у позові. Позивачі та їх представник також зазначили, що вони наполягають на встановленні вказаного порядку участі у вихованні онучки та проведення зустрічей без участі відповідача. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково. Зазначила, що вона не заперечує проти спілкування з дитиною виключно в її (відповідача) присутності. Після формування між позивачами та донькою сталих позитивних стосунків, після того, як дитина стане сприймати позивачів як діда і бабку, а не як знайомих.. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Берегівської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа направила до суду листа, в якому просила розглядати справу у відсутність її представника в зв`язку з великим завантаженням по місцю роботи та прийняти рішення з урахуванням інтересів малолітньої дитини. Враховуючи обставини справи, з урахуванням положень\~ст.19 СК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника третьої особи - Служби у справах дітей Берегівської міської ради. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, повно та всебічно дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку яка проживає разом з матір`ю. З наданих сторонами доказів вбачається, що між сторонами не досягнуто згоди з приводу участі діда та бабки у вихованні та спілкуванні з онучкою, внаслідок чого між сторонами виникають непорозуміння, що призвело до звернення позивачів до суду з цього приводу. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація) 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.9 Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини. У ст.7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Згідно\~ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до\~ст.15 ЗУ «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно\~ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як визначено ст.ст.150,\~151 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та право обирати форми та методи виховання, крім тих які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Статтею 153 СК України\~встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Відповідно\~ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкодити тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно\~ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У п. 54 рішення ЕСПЛ « Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити\~Конституції України\~(стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, ЗУ України «Про охорону дитинства» та приймає до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні рідної дочки, і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2\~ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правих норм, суд приходить до висновку про те, що підстави для усунення батька від спілкування з дитиною відсутні, а тому, враховуючи відсутність згоди між сторонами щодо порядку участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, такий порядок підлягає встановленню в судовому порядку. Визначаючи конкретний порядок участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, суд виходить також з положень ст.ст.12,\~13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відтак, з урахуванням змісту позовних вимог, а також враховуючи покази надані сторонами та учасниками в судовому засіданні, суд вважає можливим визначити наступний спосіб участі позивачів у вихованні та спілкуванні онучкою:Кожен другу та четверту п`ятницю місяця з 17 годин по 20 годину за присутності матері, або без її присутності, у разі наявності такого бажання;Спільне з дитиною проведення свят, з присутністю матері (за бажанням):Пасха (перший день) з 15.00 години до 20 годину;26 червня - День народження онучки з 18 годин до 20 години за бажанням онучки без присутності матері;05 серпня - День народження діда з 12 години до 20 години;20 січня - День народження бабусі з 12 години до 20 години;3. Спільне проведення відпустки 20 діб на рік, яке не перечить висновку лікаря, місце відпочинку за обов`язковою згоди матері дитини;4. Відвідування культурно-освітніх закладів: кінотеатрів, центрів розвитку дитини, ігрових та спортивних майданчиків, дитячих кафе та інших закладів харчування, поза визначених судом дат за бажанням дитини (присутності або без присутності матері за бажанням).5. Спілкуванню з онучкою засобами стільникового зв`язку та/або електронного відео зв`язку щодня з 18:00 до 18:30 години, за бажанням дитини. Встановлюючи вказаний спосіб участі батька у вихованні дитини, суд керується виключно інтересами дитини. При цьому, відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, суд вважає необхідним зауважити, що позивачі не позбавлені можливості в подальшому вирішити питання щодо зміни способу його участі у вихованні онучки з урахуванням її віку, стану здоров`я, зміни ставлення дитини до них, укріпленням психоемоційного зв`язку та формуванням довірливих стосунків між ними. На підставі викладеного,

Outcome: partial