Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

Позивач ОСББ «Липківського 15» звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по сплаті внесків на утримання будинку та прибудинкової території та спожиту електричну енергію у розмірі 21152,27 грн, інфляційні втрати - 4138,87 грн, 3% річних від простроченої суми - 1745,50 грн, витрати по сплаті судового збору - 2270 грн, а всього - 29306,64 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 32,20 кв.м . Згідно інформації з Держреєстру речових прав на нерухоме майно від 07.06.2021 ОСББ дізналось що [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину, за законом, серія та номер: 4135, виданий 22.08.2019. У період з 01.07.2018 до 21.08.2019 власником квартири [ADDRESS] , згідно інформації Держреєстра за № 260353026 від 07.06.2021 була [PERSON] . Відповідач успадкував квартиру, але й досі не надав ніяких документів про зміну власника, в квартирі не проживає, квартира здається подобово. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). На момент подачі позову заборгованість не погашена. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 липня 2021 року справу розподілено судді Усатовій І.А. Ухвалою суду від 07 червня 2022 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 11.02.2025 цивільну справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлена про розгляд справи, в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Відповідно до частини 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові від 5 вересня 2022 року № 1519/2-5034/11 (№ 61-175сво21) порядок ухвалення судового рішення та його проголошення залежить від того чи судове засідання, яким завершений розгляд справи, відбулось у присутності учасників справи, чи за їхньої відсутності; повне судове рішення було складено чи складання повного судового рішення було відкладено. У разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України). З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Відтак, суд зазначає датою ухвалення рішення дату складання повного його тексту, не зважаючи на те, що вона відмінна від дати судового засідання, на яку було призначено розгляд справи. Дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину, за законом, серія та номер: 4135, виданий 22.08.2019. Відповідач є співвласником багатоквартирного будинку, в якому у 2018 році створене ОСББ «Липківського 15». Згідно рішення загальних зборів ОСББ «Липківського 15» від 24 травня 2018 року було затверджено розмір щомісячних внесків співвласників будинку на утримання будинку та прибудинкової території, який становить 6,10 грн на місяць за один квадратний метр загальної площі квартири. Строк оплати щомісячних внесків встановлено не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим. Відповідно до рішення загальних зборів ОСББ «Липківського 15» від 11 березня 2020 року було затверджено розмір щомісячних внесків співвласників будинку на утримання будинку та прибудинкової території, який становить 06,20 грн за один квадратний метр загальної площі квартири, та щомісячний внесок до ремонтного фонду з розрахунку 01 гривня та резервного фонду з розрахунку 25 копійок з щомісячною сплатою до нього. Позивач виступає перед ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» колективним споживачем житлово-комунальних послуг, а саме, електричної енергії, яку споживають співвласники. Розподіл електричної енергії на житловий будинок здійснюється на підставі договору № 1/3/09/11/32210 від 09 листопада 2018 року, укладеного між ОСББ «Липківського 15» та ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі». Позивач прийняв на себе обов`язок погасити заборгованість за електричну енергію ОК «ЖБК «Комунальник-15» перед ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» за період з липня по жовтень 2018 року. Зазначене підтверджується додатковою угодою від 14 листопада 2018 року № 110-18-е про реструктуризацію заборгованості за активну електричну енергію. ОСББ «Липківського 15» з 01 січня 2019 року було приєднано до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (Київські енергетичні послуги). Відповідач та деякі мешканці будинку не розрахувались за спожиту електроенергію з ОСББ «Липківського 15», що призвело до розірвання договору об`єднання з ТОВ «Київські енергетичні послуги» з 01 липня 2019 року та переведення позивача на постачання електроенергії до постачальника Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (договір № 44/09-3930/пон від 09 липня 2019 року). Після сплати всіх заборгованостей перед ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» та ТОВ «Київські енергетичні послуги» позивач шляхом підписання заяви-приєднання від 25 вересня 2019 року №18/ЦОК/П125567 до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг ТОВ «Київські енергетичні послуги» № 15/4/10/18997 від 02 жовтня 2019 року. Відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг у квартирі [ADDRESS] . Зазначена квартира належить відповідачу на праві власності. Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг та просить суд стягнути з останнього: - 7776,84 грн - заборгованість по обов`язковим внескам на утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 липня 2018 року по 21.08.2019; - 625,10 грн грн - інфляційні нарахування; - 266,54 грн - три проценти річних. З матеріалів справи вбачається, що відповідач набув право власності 22.08.2019. Як зазначалось вище, власником спірної квартири до 22.08.2019 була [PERSON] . Спадкоємцем останньої став відповідач на підставі свідоцтва про право на спадщину. Шляхом огляду ЄДРСР вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04.02.2019 встановлено факт смерті [PERSON] , [INFO] , визнано датою її смерті [INFO] та місце смерті - м. Донецьк, Донецької області, Україна. За змістом ст.ст.1216,1218 ЦК України (норми Цивільного Кодексу застосовуються у редакції, чинній на час спірних правовідносин) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) відфізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч.1-2 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до норм ч.5ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Статтею 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Таким чином, зобов`язання з повернення заборгованості за комунальними-платежами включається до складу спадщини. Строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Вказані норми ЦК України встановлюють застережливий строк для пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника, а саме: шість місяців від дня настання строку вимоги. При цьому, суд зауважує, що поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, стаття 1281 ЦК України визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, з пропуском якого кредитор повністю втрачає право вимоги до спадкоємця за боргами спадкодавця. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц, провадження №14-53цс18 та застосовуються у спорах, предметом яких є стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, зокрема у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №635/7285/14-ц, провадження №61-4685св18. Як вбачається з матеріалів справи, на момент смерті спадкодавця, а саме 22.10.2018 заборгованість за спожиті послуги складала 1848,88, тобто вказана заборгованість була утворена [PERSON] за її життя та підлягала б відшкодуванню спадкоємцем у порядку, визначеному статтею 1282 ЦК України. У подальшому відповідна заборгованість була утворена саме спадкоємцем [PERSON] , тобто відповідачем, оскільки витрати по утриманню вказаного майна покладаються на спадкоємця з часу відкриття спадщини, тобто відповідна заборгованість відповідача за період з 01.11.2018 до 21.08.2019. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі №758/8549/15-ц (провадження №61-8438св18) зроблено висновок по застосуванню статті 1281 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) і зазначено, що «вказана норма не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса». Так, як вбачається з матеріалів справи свідоцтво про право на спадщину було видано відповідачу 22.08.2019, померла ж спадкодавець 22.10.2018. Однак, як зазначалося вище, чинним законодавством України передбачено певний порядок, як сплати боргів спадкоємцями, так і звернення кредиторів спадкодавця до спадкоємців з вимогою погасити борг. У матеріалах справи відсутні відомості про звернення позивача із відповідною вимогою до нотаріуса , але наявна вимога до спадкоємця від 19.06.2021. Крім того, аналіз ч. 2 ст.1282 ЦК України свідчить, що задоволення вимоги кредитора до спадкоємців позичальника шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку. Судовий спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу, полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на майно. За таких обставин, обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам ч. 2 ст. 1282 ЦК України, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за надані послуги у сумі 1848,88 грн, що виникла за життя спадкодавця не можуть бути задоволені. Одночасно суд зазначає, що борг у сумі 5927,96 грн. підлягає стягненню з відповідача (7776,84-1848,88). Згідно зі статтями 525, 526, 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Крім того, статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідач, не сплативши суму заборгованості за спожиту електричну енергію, порушив вимоги ст.530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У порушення вищенаведених вимог чинного законодавства, відповідач не виконували належним чином зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитої електричної енергії та оплаті обов`язкових внесків, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості. Доказів в розрізі положень ст.ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження зворотного суду не надано. Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми 3 % річних у розмірі 143 грн. та інфляційної складової боргу у розмірі 295,58 грн. за період прострочення сплати грошових коштів за послуги електропостачання, які нараховані за період з 1листопада 2018 по 21.08.2021, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно вимог статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. Так, надані докази відповідають вимогам статей 76 - 79 ЦПК України щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, і які дають суду підстави для висновків, викладених вище, щодо обов`язку відповідача оплачувати надані позивачем послуги. Натомість, обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем, який не скористався процесуальним правом на подання відзиву на позов та надати докази на спростування розміру заборгованості за спожиту електричну енергію. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач на підтвердження своїх доводів щодо незаконних розрахунків заборгованості наданих позивачем обґрунтованих доказів суду не надав. За таких обставин, на основі з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість вимог позивача та стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 5927,96 грн., а також 3 % річних та інфляційну складову боргу у розмірі 438,58 грн., а всього 6366,54 грн. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позову ОСББ «Липківського 15» на користь останнього з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду у розмірі 1321, 21 грн.

Outcome: partial