Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання [PERSON] , [INFO] , безвісно відсутньою. В обґрунтування заяви зазначає, що син заявниці перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . У 2006 році шлюб було розірвано, після чого [PERSON] виїхала зі свого постійного місця мешкання у невідомому напрямку. Заявнику дотепер невідомо місце знаходження [PERSON] , відтак визнання її безвісно відсутньою заявнику необхідно для зняття її з реєстрації, що неможливо без визнання останньої безвісно відсутньою. Заявник в судове засідання не з`явилася, в заяві просила справу розглядати без її участі. Представник заінтересованої особи також в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином (поштове відправлення), надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюбі 14.03.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, актовий запис №138. Згідно з актом про не проживання від 05.12.2024 року, виданим комітетом мікрорайону №6 Краматорської міської ради, підтверджується, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрован, але не проживає з квітня 2006 року по теперішній час громадянка [PERSON] , [INFO] . Як вбачається зі змісту заяви [PERSON] від 09.12.2024 року, які судом оцінюються, як письмовий доказ, [PERSON] дійсно виїхала з Краматорську у 2006 році та наразі її місцезнаходження не відомо. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Предметом доказування у справі про оголошення фізичної особи безвісно відсутньою є обставини, які підтверджують відсутність відомостей про місцеперебування особи у місці її постійного проживання протягом одного року, вживання заявником заходів до розшуку особи, неможливість встановлення місця знаходження даної особи. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 року у справі № 760/3112/16-ц зроблено висновок, що безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої\~статті 43 ЦК України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. Положення статті 43\~ЦК\~України передбачають перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. Також, належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (постанова Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц). Указане відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом у постановах: від 07 травня 2018 року в справі № 225/1297/17 (провадження № 61-3902св18), від 22 листопада 2018 року в справі № 225/882/17 (провадження № 61-34068св18), від 05 лютого 2020 року в справі № 756/17293/17 (провадження № 61-16093св19), від 06 травня 2020 року в справі № 760/3112/16-ц (провадження № 61-48362св18). Судова практика є сталою. Таким чином, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Під час розгляду справи суду необхідно з`ясувати місце постійного проживання особи на час її зникнення, заходи, які приймала заявник для встановлення місцезнаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Відповідно до вимог\~статей 305-309 Цивільного процесуального кодексу України, виникнення справ про визнання громадян безвісно відсутніми зумовлені необхідністю захисту майнових прав громадян, справи про правовий статус яких розглядається судом, захистом інтересів осіб, які мають певні правовідносини з особою, тривала відсутність якої позбавляє їх можливості користуватись своїми правами. В той же час, згідно із положеннями\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається із поданої до суду заяви про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, підставою для звернення заявника із вказаною заявою є зняття з реєстрації [PERSON] . Проаналізувавши наявні докази, суд приходить до висновку, що подані заявником докази у своїй сукупності не можуть підтверджувати факт безвісної відсутності [PERSON] , [INFO] . З огляду на перелічені докази, суд не має змоги встановити обставин безвісної відсутності [PERSON] , оскільки з них не вбачається належного підтвердження вказаних заявником обставини, не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення нею дій, спрямованих на отримання інформації про місце перебування [PERSON] . В той же час, суду не надано доказів неможливості зняття з реєстрації [PERSON] . Вказані відомості також окремо, та в сукупності з іншими наданими доказами не є такими, що підтверджують обставини його безвісної відсутності. Зокрема, в заяві зазначено, що після розірвання шлюбу [PERSON] виїхала з м. Краматорська та дотепер відсутні відомості про її місцезнаходження. Проте, фактична відсутність відомостей про її місце перебування не є безумовною підставою для визнання її безвісно відсутньою. Крім того, як зазначалось вище, для визнання особи безвісно відсутньою необхідна наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. Зі змісту заяви, вбачається, що визнання безвісно відсутнью [PERSON] дозволить заявниці зняти її з реєстрації. Однак, дане питання може бути вирішено у судовому порядку, шляхом звернення із відповідним позовом або до органів ЦНАП з відповідною заявою, і не потребує обов`язкового визнання особи безвісно відсутньою. На підставі вищевикладеного, враховуючи відсутність порушених прав заявника, доказів на підтвердження обставин, зазначених в заяві, дійсної мети звернення до суду, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви заявника [PERSON] , заінтересована особа Управління реєстрації повноважень і ведення реєстру територіальної громади про визнання громадянина безвісно відсутнім слід відмовити.

Outcome: dismissed