Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

05.02.2025 представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, згідно з яким просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» заборгованість у загальному розмірі 179922,75 грн, яка складається з: суми заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) у розмірі 19999,99 грн; суми заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором, у розмірі 112922,76 грн; суми заборгованості за процентами, нарахованими ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за 94 календарних дні, у розмірі 47000,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 15.02.2024 між [PERSON] та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4389341, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 16000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі: 1,63% в день (знижена процентна ставка); 2,5% від суми кредиту за кожен день користування (стандартна процентна ставка), строком на 360 днів. 01.03.2024 між [PERSON] та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було укладено Додаткову угоду до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4389341 відповідно до якого на аналогічних умовах відповідачка отримала ще 4000,00 грн., у зв`язку з чим сума кредиту на дату укладення Додаткового договору склала 20000,00 грн. Враховуючи невиконання відповідачкою своїх боргових зобов`язань, відповідно до Договору факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024 право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №4389341 перейшло до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ». Всупереч вимогам кредитного договору відповідачка не виконала своїх зобов`язань, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 25.10.2024 становила 142922,75 грн, з яких: 19999,99 грн\~заборгованість за кредитом, 112922,76 грн.- заборгованість за нарахованими процентами, штрафні санкції\~10000,00 грн. Оскільки станом на дату укладення договору факторингу строк дії кредитного договору не закінчився, позивачем за період з 26.10.2024 по 27.01.2025 (94 календарні дні) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою у сумі 47000,00 грн. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 17.03.2025 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Рішенням Вищої Ради Правосуддя №1105/0/15-25 від 22.05.2025 територіальну підсудність справ Краснопільського районного суду Сумської області змінено та передано Зарічному районному суду м.Суми. Відповідно до рішення зборів суддів Зарічного районного суду м.Суми № 13 від 27.06.2025, справи, які перебували в провадженні суддів Краснопільського районного суду Сумської області згідно автоматизованого розподілу передано для розгляду раніше визначеному складу суду. 07 липня 2025 року справа надійшла до канцелярії Зарічного районного суду м. Суми. 10 липня 2025 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Басовій В.І Представник позивача в судове засідання не прибув, в позовній заяві просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи /а.с. 4/. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки за її зареєстрованим місцем проживання, заяв про відкладення розгляду справи не надавала, правом на подання відзиву не скористалась, тому відповідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У даному випадку суд вжив усіх необхідних заходів, передбачених ст.\~128, ст.\~130 ЦПК України\~для повідомлення відповідачки про розгляд справи, у зв`язку з чим вважає, що про розгляд даної цивільної справи відповідач повідомлена в установленому законом порядку /а.с. 131, 132-138/. З урахуванням думки представника позивача суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін в порядку заочного розгляду справи на підставі зібраних у справі доказів, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 282 ЦПК України. У зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст.247\~ЦПК України не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 15.02.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №43893141, за умовами якого товариство надає споживачу кредит в розмірі 16000,00 грн строком на 360 днів (п. 1.3 договору), а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с. 31-41). Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. [PERSON] договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором 84966 15.02.2024 09:34:52. Відповідно до п. 1.4 договору тип процентної ставки\~фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 2,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору (п. 1.4.1); знижена процентна ставка становить 1,63% за кожен день користування кредитом та застосовується, якщо клієнт до 15.03.2024 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту (п. 1.4.2). Пунктом 2.1. договору передбачено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . Пунктом 3.1 договору передбачено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Відповідно до п. 6.4 договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання клієнтом зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом товариство має право нарахувати, а клієнт зобов`язаний на вимогу товариства сплатити товариству штраф: у розмірі 25% від суми невиконаного та/або неналежного виконання зобов`язання за кожен 7-й день кожного факту такого невиконання та/або неналежного виконання. Також [PERSON] підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором додаток №1 до договору - Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача, реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та Паспорт споживчого кредиту, в якому їй була надана інформація щодо умов кредитування (а.с. 41 зворот, 42, 44-46). 15.02.2024 о 09:36:12 год. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» виконано свої зобов`язання за договором та перераховано на картку № [NUMBER] , номер якої надано йому позичальником та вказано в кредитному договорі, кредитні кошти в сумі 16000,00 грн, що підтверджується листом ТОВ «ПАЙТЕК УКРАЇНА» від 01.11.2024 №20241101-3366 (а.с. 24). Доказів того, що банківська картка з відповідним номером [PERSON] не належить, матеріали справи не містять. 01.03.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладений Додатковий договір до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №43893141, за умовами якого товариство надає споживачу кредит в розмірі 4000,00 грн (п. 1.2 договору), і сторони погодили, що сума кредиту (загальний розмір) складає 20000,00 грн. Також сторони узгодили строк дії кредиту, виходячи з умов основного договору та домовились, що денна процентна ставка за договором у разі використання Клієнтом права на знижену процентну ставку дорівнює 2,413% (п.1.6) Пунктом 1.7 Додаткового договору визначено, що з урахуванням зміненої суми кредиту орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Додаткового договору складає: 1.7.1. за стандартною ставкою за весь строк кредиту 101766,27% річних 1.7.2. за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 49255,67% річних Внесені зміни і в орієнтовну загальну вартість кредиту, що відображено у п.1.8 Додаткового договору. Відповідно до п.3.2 Додаткового договору інші умови, не змінені укладеною додатковою угодою, залишаються для сторін дійсними та незмінними, і Сторони підтверджують за ними свої зобов`язання (а.с. 25-26). Додатковий договір укладено та підписано сторонами в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. [PERSON] договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором 89125 01.03.2024 10:24:08. Пунктом 2.1. договору передбачено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . Також [PERSON] підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором додаток №1 до Додаткового договору - Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача, реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та Паспорт споживчого кредиту, в якому їй була надана інформація щодо умов кредитування (а.с. 27, 47-49). 01.03.2024 о 10:25:15 год. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» виконано свої зобов`язання за Додатковим договором та перераховано на картку № [NUMBER] , номер якої надано йому позичальником та вказано в кредитному договорі, кредитні кошти в сумі 4000,00 грн, що підтверджується листом ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 01.11.2024 №922-0111 (а.с. 23). Доказів того, що банківська картка з відповідним номером [PERSON] не належить, матеріали справи не містять. Згідно з вимогами ст.509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ч. 1 ст.530ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За приписами ч. 1 ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. В ч. 1 ст.1054 ЦК України\~зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ст.1049 Цивільного кодексуУкраїни\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст.205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Положеннями\~ст.\~207 ЦК України\~встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За приписами ч. 2\~ст. 207ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з вимогами ч. 1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. За приписами ч.2 ст.6\~Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. В ч.ч. 4, 6 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» зазначено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з вимогами ч. 8 ст.11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Положеннями\~ст.\~12 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/19. Згідно з вимогами ст.\~6, ч. 1 ст.627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами ч. 1 ст.628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. В ч.ч. 1, 2 ст.639 ЦК України\~зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно з вимогами ч. 1 ст.640\~ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. За приписами ч.1 ст.642\~ЦК України \~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. З наведеного вбачається, що договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4389341 від 15.02.2024 та Додатковий договір від 01.03.2024 були укладені з [PERSON] у спосіб подання згоди відповідача на надання їй відповідної суми грошових коштів. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а, відтак, породжували відповідні договірні зобов`язання для сторін по справі. Таким чином, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання [PERSON] кредитних коштів у сумі 20000,00 грн. Відповідачем зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту у повному обсязі виконані не були. 25.10.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (Клієнт) та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (Фактор) був укладений Договір факторингу №25.10.2024, відповідно до якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб\~боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, суму грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який є невід`ємною частиною договору (а.с. 103-112). За змістом витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №4389341 на загальну суму заборгованості\~142922,75 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу\~19999,99 грн, сума заборгованості за відсотками\~112922,76 грн, сума заборгованості за пенею, штрафами\~10000,00 грн (а.с. 61). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами ч. 1 ст.513 ЦК України\~ правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. За приписами ст. 514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з вимогами ч. 1\~ст.\~1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). В ст.516 ЦК України\~ зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ч. 1 ст.1082 ЦК України\~боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. В постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) зроблено висновок про те, що тлумачення\~статті 516, частини другої статті517ЦК України\~свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61 - 10389св21 від 23.02.2022, справа № 639/86/17, провадження № 61-5039 св21 від 19.01.2022, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14.07.2021. Оскільки, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» на підставі договору факторингу набуло право вимоги за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4389341 від 15.02.2024 та Додаткового договору від 01.03.2024, тому у позивача, як нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредиту у зв`язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за цим договором. Доказів про визнання договору факторингу недійсним чи погашення боргу первісному кредитору матеріали справи не містять. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» станом на 25.10.2024 заборгованість [PERSON] за кредитним договором №4389341 від 15.02.2024 та Додатковим договором від 01.03.2024 становила 142922,75 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу\~ 19999,99 грн, сума заборгованості за відсотками\~112922,76 грн, сума заборгованості за пенею, штрафами\~10000,00 грн (а.с. 52-57). Також у даному розрахунку відображено часткову сплату 12.03.2024 відповідачкою заборгованості, з яких 0.01 грн зарахована на погашення основного боргу, а 7735,00 грн на погашення заборгованості по відсотках. За розрахунком позивача за період з 26.10.2024 по 27.01.2025 включно (94 календарних дні) були нараховані проценти за користування грошовими коштами в сумі 47000,00 грн (а.с. 58-59). При цьому, з вищезазначених розрахунків заборгованості вбачається, що за період з 15.02.2024 по 15.03.2024 включно проценти нараховувалися за зниженою процентною ставкою 1,63% в день, а з 16.03.2024 по 27.01.2025 включно проценти нараховувалися за стандартною ставкою 2,50% в день. Вирішуючи питання щодо законності нарахування процентів, суд враховує наступне. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 5\~ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Умовами укладеного між сторонами договору та додаткової угоди, а саме п. 1.4.1, визначена стандартна процентна ставка, що становить 2,50% в день. Разом з цим,\~Законом України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023,\~стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~була доповнена частиною п`ятою, якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17\~Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування»\~передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5\~розділу І цього Закону\~поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Враховуючи, що\~Закон України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»\~набрав чинності 24.12.2023, а договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4389341 було укладено 15.02.2024, додатковий договір укладено 01.03.2024, тобто після набрання чинності цим Законом, суд дійшов висновку про неправомірність застосування позивачем до споживчого кредиту денної процентної ставки у 2,5%, яка, відповідно до закону, не може перевищувати 1%. За таких обставин, умова укладеного між сторонами договору, передбачена п. 1.4.1 договору, щодо встановлення денної процентної ставки у 2,50% у порядку ч. 5\~ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~є нікчемною. Таким чином, стягненню підлягають проценти, нараховані за період з 15.02.2024 по 27.01.2025 включно у розмірі 1% в день, у сумі 61 224,97 грн. (16000,00 грн х 1% х 16 днів=2560грн додати 19999,99 грн х 1% х 332 дні= 66399,97грн., 68959,97грн.- 7735,0 грн (сплачених [PERSON] відсотків). В п. 3 ч. 2 ст.129 Конституції України\~визначено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з положеннями ст.ст.\~76,\~77ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За приписами ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. За приписами ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (№2120-IX) від 15.03.2022, який набрав чинності 17.03.2022 року \~розділ\~"Прикінцеві\~та перехідні\~положення"\~Цивільного кодексу\~України доповнено\~пунктами 18\~і 19\~такого змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З урахуванням зазначених положень Закону, суд відмовляє позивачу у стягненні на його користь з [PERSON] 10000,00 гривень штрафних санкцій. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, за наявності доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог та відсутності заперечень відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі\~81224,96\~грн,\~з яких:\~19999,99\~грн -\~заборгованість за\~тілом кредиту,\~61224,97\~грн\~заборгованість за\~відсотками. Враховуючи наявність підстав для часткового задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень\~Глави 8 ЦПК України. Так положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.133ЦПК України\~визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надані: договір про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024 про надання правничої допомоги адвокатом Городніщевою Є.О. (а.с. 101-102); заявка №6526 на виконання доручення до договору №10/12-2024 від 10.12.2024 (а.с. 29-30); ордер про надання правничої допомоги адвокатом Городніщевою Є.О. (а.с. 43); акт №6526 від 27.01.2025 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору №10/12-2024 від 10.12.2024 (а.с. 60), відповідно до якого загальна вартість юридичних послуг складає 10000,00 грн; рахунок на оплату №6526/01-2025 від 27.01.2025 на суму 10000,00 грн (а.с. 51). Оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката, суд виходить з наступного. У детальному описі виконаних робіт адвокатом Городніщевою Є.О. зазначено, що нею здійснено таку роботу: зустріч адвоката та клієнта, надання адвокатом усної первинної консультації та роз`яснення правових питань у рамках цивільного судочинства\~0,5 год. -440,00 грн; дослідження наданих клієнтом документів та аналіз фактичних обставин справи\~1 год.\~840,00 год.; аналіз чинного законодавства, судової практики Верховного Суду, практики судів апеляційної інстанції у рамках цивільного судочинства\~0,5 год. 440,00 грн; підготовка декількох позицій на підставі вивченого питання для ефективного захисту права та інтересів клієнта, узгодження обраної позиції з клієнтом\~1 год.\~840,00 грн; письмова юридична консультація, складання письмового консультативного висновку з посиланням на вимоги чинного законодавства з урахуванням сталої судової практики та обраної клієнтом позиції захисту прав та інтересів\~1 год.\~840,00 грн; проведення адвокатом заходів, спрямованих на самостійне отримання необхідних письмових доказів у цивільному процесі, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Складання, оформлення та направлення адвокатських запитів\~1 год.\~840,00 грн; складання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором\~2 год.\~1640,00 грн; складення та оформлення інших документів (крім процесуальних)\~додатків до позовної заяви\~1 год.\~840,00 грн; складення та оформлення процесуальних документів, необхідних для розгляду справ (відповідь на відзив, письмові пояснення, заяви (клопотання), клопотання про витребування доказів тощо\~2 год. - 1640,00 грн; представництво інтересів клієнта під час здійснення судочинства, в тому числі участь у судових засіданнях\~2 год. - 1640,00 грн, всього на суму 10000,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі\~ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи, що дана цивільна справа не є справою значної складності, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 10000,00 грн є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим вважає наявними підстави для стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. Крім того, при подачі позовної заяви до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн (а.с. 20). Враховуючи наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог (45,14%), на користь позивача підлягає стягненню з відповідача в рахунок відшкодування судових витрат 2447,67 грн ((3000,00 грн + 2422,40 грн) х 45,14%).

Outcome: partial