Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

18 березня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів за період з серпня 2023 року до січня 2025 року в сумі 52363 грн. 17 коп. Обгрунтовано позов, зокрема, тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 грудня 2023 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісяця, але не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів на дитину відповідного віку, починаючи з 04 серпня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку по сплаті аліментів, у зв`язку з чим за період із серпня 2023 року до січня 2025 року утворилася заборгованість у сумі 52363 грн. 17 коп. Крім того, відповідач не підтримує з сином жодних відносин, у добровільному порядку матеріальної допомоги не надає. Враховуючи наявну заборгованість, відповідач повинна сплатити неустойку (пеню) за порушення зобов`язання щодо сплати аліментів у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Загальна сума пені становить 166666 грн. 20 коп., однак враховуючи положення частини першої статті 196 Сімейного кодексу України, відповідно до якої розмір пені не може становити більше 100% заборгованості, з відповідача підлягає стягненню пеня в сумі 52363 грн. 17 коп., у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 березня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач подала відзив на позов, у якому просить відмовити позивачу в задоволенні позову. Зокрема, у відзиві відповідач зазначила, що із народження по [INFO] її син [PERSON] проживав із нею. До 18 жовтня 2023 року вони проживали в м. Чернігові, а згодом були змушені виїхати у зв`язку з домашнім насиллям, яке вчиняв позивач. Відповідачу жодним чином не було повідомлено про винесення судового рішення про стягнення з неї аліментів. Відповідач також неодноразово зверталася до виконавчої служби з проханням нараховувати аліменти, однак лише у квітні 2025 року почалися відрахування. Враховуючи викладене, вини відповідача у несвоєчасній сплаті аліментів немає. Позивач подав відповідь на відзив, у якій, зокрема, зазначив, що 18 грудня 2023 року винесено судове рішення про стягнення з відповідача аліментів на [PERSON] , [INFO] . 06 лютого 2024 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного судового рішення. Заборгованість зі сплати аліментів почала нараховуватися із серпня 2023 року. До моменту звернення позивача до суду з позовом про стягнення пені відповідач не вчинила жодних дій для погашення заборгованості. Відповідач зазначила, що неодноразово зверталася до виконавчої служби з метою сплати аліментів, однак вказані твердження не підтверджуються належними доказами. Крім того, відповідачу було відомо про судове рішення про стягнення з неї аліментів, а тому вона повинна була вчиняти дії для його виконання. Доказів, на підтвердження неможливості сплачувати аліменти та виникнення заборгованості з незалежних від відповідача причин, відповідачем не надано. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, вказуючи, що її вини у виникненні заборгованості немає, вона зверталася до виконавчої служби для здійснення нарахувань аліментів та намагалася зв`язатися з позивачем, однак всі відомі відповідачу номери телефонів позивачем заблоковано. Заслухавши доводи представника позивача, відповідача, її представника, дослідивши матеріали справи та справи № 750/11534/23, суд встановив таке. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18\~грудня 2023\~року в\~справі №\~750/11534/23 позбавлено батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісяця, але не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів на дитину відповідного віку, починаючи з 04 серпня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13-14). 12 січня 2024 року представник відповідача подала заяву на ознайомлення з матеріалами справи № 750/11534/23 (а.с. 139-141 справи № 750/11534/23), а 23 січня 2024 року відповідач - апеляційну скаргу на вказане рішення суду (а.с. 148-166 № 750/11534/23). Постановою Чернігівського апеляційного суду від 22 травня 2024 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 грудня 2023 року - без змін (а.с. 15-21). Матеріалами справи № 750/11534/23,\~зокрема протоколом\~судового засідання\~в режимі\~відеоконференції №\~2861398\~(а.с.\~67\~том 2 справи № 750/11534/23), підтверджується, що [PERSON] брала участь у розгляді вказаної справи в апеляційній інстанції та була присутньою під час оголошення вступної та резолютивної частини постанови. З копії розрахунку заборгованості по аліментам, наданого Балаклійським відділом державної виконавчої служби у Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, слідує, що заборгованість відповідача по аліментах за період з 04 серпня 2023 року до 28 лютого 2025 року становить 52363 грн. 17 коп. (а.с. 12). Згідно із вказаним розрахунком відповідачем не здійснено жодної сплати нарахованих аліментів. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною третьою статті 195 Сімейного кодексу України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом. Відповідно до частини першої статті 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 зазначено, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 Сімейного кодексу України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене також узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими в постановах від 25 квітня 2018 року в справі № 572/1762/15-ц та від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16-ц. За розрахунком позивача пеня за прострочення сплати аліментів за період із серпня 2023 року до січня 2025 року становить 166666 грн. 20 коп., проте з урахуванням обмежень, встановлених статтею 196 Сімейного кодексу України, позивач просить стягнути пеню в сумі 52363 грн. 17 коп., що становить 100 відсотків заборгованості, яка була у відповідача станом на кінець січня 2025 року. Вказаний розрахунок пені відповідачем належними та допустимими доказами не спростований. Доводи відповідача про відсутність її вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів не заслуговують на увагу, оскільки як слідує з матеріалів справи № 750/11534/23 відповідачу було відомо про знаходження даної справи в суді та ухвалення в цій справі рішення, в тому числі судом апеляційної інстанції у травні 2024 року. Доказів, які б підтверджували вчинення відповідачем дій, з метою перерахування коштів на утримання дитини (наприклад здійснення поштового переказу коштів позивачу тощо), в тому числі звернення до виконавчої служби з метою сплати аліментів, відповідачем надано не було. За таких обставин, враховуючи положення законодавства, суд знаходить підстави для задоволення позову. Відповідно до статті 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат. Так, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачу правничу допомогу надавало Адвокатське обєднання «Кушнеренко та партнери» на підставі договору № 73 про надання правової допомоги від 12 березня 2025 року (а.с. 22). Квитанцією до прибуткового касового ордера № 73 від 12 березня 2025 року підтверджується сплата позивачем адвокату Кушнеренку Є.Ю. 8000 грн. за надання правової допомоги за договором від 12 березня 2025 року (а.с. 24). Згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною третьою статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторонни або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторонни під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. Враховуючи положення законодавства,

Outcome: approved