Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» через свого представника Литвинець С.А. звернулось до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 1871385 від 22.03.2019 в електронному вигляді на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, опублікованої на веб-сайті «credit365.u», підписана електронним цифровим підписом позивача 14.02.2019 та індивідуальної пропозиції (оферти) № 1871385 укладення договору про надання кредитувід 22.03.2019, які акцентовані відповідачем 22.03.2019, шляхом підписання електронним підписом відповідача заявки на отримання кредиту відповідача № 1841385 від 22.03.2019 на обраних відповідачем умовах. Датою укладення договору є 22.03.2019. За умовами укладеного договору позивач надає відповідачу кредит у розмірі 5 000,00 грн, які перераховані на рахунок відповідача 22.03.2019, про що свідчить інформаційна довідка ТОВ «Платежі Онлайн» № 1176/03 від 12.03.2024, зі строком на 29 днів, зі сплатою процентів в розмірі 1552,00 грн. Однак, у вказаний термін відповідач кредит не повернув, проценти не сплатив. Крім того, за договором про внесення змін, умови кредитування відповідача були доповнені наступними умовами: граничний строк повернення кредиту - 20.04.2019; сума кредиту - 1000,00 грн.; сума процентів - 297,00 грн; до сплати всього 1297,00 грн. Грошові кошти у розмірі 1000,00 грн. перераховані на рахунок відповідача 25.03.2019, по що свідчить інформаційна довідка ТОВ «Платежі онлайн» № 1177/03 від 12.03.2024. Таким чином термін для повернення відповідачем кредиту та нарахованих процентів за договором до 20.04.2019. Однак відповідачем у вказаний термін кредит не повернуто, проценти не сплачено. Натомість скористався послугою щодо продовження строку користування кредитом. Станом на дату складання позову, прострочення відповідача з повернення кредиту становить 2127днів. Починаючи із початком повномаштабного вторгнення, позивач нараховує відповідачу штрафні санкції згідно зі ст. 625 ЦПК України до 23.02.2022 (за 1040 днів). У зв`язку із неналежним виконанням умов договору відповідач має заборгованість за кредитним договором у розмірі 9536,90 грн, яка складається з 5000,00 грн - сума кредиту (згідно заявки); 1552,00 грн - проценти (згідно заявки); 1000,00 грн - сума кредиту (згідно договору про внесення змін); 297,00 грн. - проценти (згідно договору про внесення змін); 512,88 грн. - проценти (згідно статті 625 ЦК України, 3% річних); 1175,02 грн - інфляційні втрати. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 9536,90 грн, судовий збір - 3028,00 грн. та суму в рахунок відшкодування за правничу допомогу 10000,00 грн. Ухвалою суду від 05.03.2025 року відкрито спрощене позовне провадження, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву у якій просить розглянути справу без його участі, прохає суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про день, час та місце розгляду повідомлялась належним чином відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки про виклик рекомендованим листом з повідомленням про вручення, яке повернулося на адресу суду з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою». Про причини своєї неявки відповідач суд не повідомила, не скористалась своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 191 ЦПК України, до матеріалів справи відзиву на позовну заяву не подала. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом установлено, що 22.03.2019 року між ТОВ «АІА Фінанс Груп» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 1871385, який укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти), що опублікована на веб-сайті «credit.365ua», підписана електронним цифровим підписом позивача 22.03.2019 року та заявки на отримання кредиту відповідача № 1871385 від 22.03.2019 року на обраних умовах, які акцептовані відповідачем шляхом підписання електронним підписом. Відповідно до Заявки від 22.03.2019 року сума кредиту становить 5000,00 грн. Строк повернення кредиту 29 днів, реальна річна процентна ставка за кредитом 391 %, очікувана сукупна вартість кредиту (проценти) - 6552 грн. Згідно інформаційної довідки узгоджену суму кредиту у розмірі 5000,00 грн. було надано відповідачу. Заявку та пропозицію (оферту) підписано в електронному вигляді електронним підписом 22.03.2019 о 07:59:16 год. з одноразовим ідентифікатором 3014539. Згідно пункту 1.1. договору кредитодавець надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит та сплатити нараховані проценти на умовах, передбачених договором та погодженою кредитодавцем заявкою позичальника. Відповідно до пункту 2.1. договір укладається за кожною окремою погодженою заявкою позичальника на строк кредиту, визначений в такій заявці. Згідно з пунктом 2.2. договору сума кредиту та строк повернення кредиту в межах, визначених договором зазначається в заявці позичальника, що формується позичальником у власному особистому кабінеті на підставі умов договору. Відповідно до пункту 2.6. договору датою надання кредиту вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок позичальника. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в день надання кредиту. Пунктом 2.8 договору передбачено, що ціна кредиту за договором (плата за користування кредитом) залежить від строку користування кредитом і суми кредиту та обчислюється у відсотках від суми кредиту. Згідно з пунктом 2.10 договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом в останній день строку користування кредитом. Періодичних платежів за договором не передбачено. Відповідно пункту 7.4. договору у випадку припинення дії, або закінчення строку дії договору сторони не звільняються від обов`язку виконання зобов`язань, що виникли під час його дії. У зв`язку із невиконанням відповідачем вимог кредитного договору ТОВ «АІА Фінанс Груп» на адресу [PERSON] направило вимогу щодо виконання зобов`язань за договором № 1871385 від 22.03.2019. За розрахунком позивача, долученого до матеріалів справи вбачається, що відповідач має заборгованість за кредитним договором № 1871385 від 22.03.2019 року у розмірі 6000,00 грн. За розрахунком інфляційних втрат за період з 20.04.2019 року до 23.02.2022, загальна заборгованість відповідача по інфляційним втратам за період прострочення грошового зобов`язання складає 1175,02 грн. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем. Він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною та в важається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З договору про надання кредиту № 1871385 від 22.03.2019 року, укладеного між ТОВ «АІА Фінанс Груп» та [PERSON] , вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» такі правочини вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі. Виходячи з викладеного, позивачем надано належні та допустимі докази укладення договору про надання кредиту № 1871385 від 22.03.2019 та отримання [PERSON] кредитних коштів у сумі 6000,00 грн. Позикодавець, перерахувавши відповідачу обумовлені грошові кошти, виконав умови договору про надання кредиту № 1871385 від 22.03.2019 року. Натомість [PERSON] свої зобов`язання з повернення коштів за договором не виконав. Оскільки відповідачу надано в кредит грошові кошти у розмірі 6000,00 грн. шляхом перерахування суми позики на банківську картку, вказану ним, суд приходить до висновку про стягнення з нього на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6000,00 грн. Щодо позовних вимог про стягнення відсотків за договором. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення позики, просив, у тому числі, крім тіла позики (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками в розмірі 1849,00 грн. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «АІА Фінанс Груп» 1849,00 грн. відсотків за користування кредитом. Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем нараховано інфляційні втрати за період з 20.04.2019 року до 23.02.2022 у розмірі 1175,02 грн., які також підлягають стягненню з відповідача, нарахування яких доведено відповідним розрахунком та у межах належного строку його нарахування. З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ТОВ «АІА Фінанс Груп» до [PERSON] про стягнення заборгованості в частині стягнення заборгованості за кредитом підлягає задоволенню. Щодо вимог про стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. П.1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст.141 ЦПК України, у відповідності до ч.ч.1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно квитанції від 14.02.2025 позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 3028,00 грн., який, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надані: копію договору №21-3додаткова угода №13 до договору про надання правничої допомоги, доручення до договору, додаток №1 до договору та акт виконаних робіт, при цьому, доказів сплати витрат на правничу допомогу саме в розмірі 10 000,00 грн. позивачем не надано. Враховуючи, що позивачем не надано суду доказів сплати витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі 10 000,00 грн., то суд дійшов висновку, що в цій частині заявлених вимог слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial