Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

1.Описова частина Стислий виклад позицій учасників справи [PERSON] та [PERSON] (далі позивачі), діючи через свого представника [PERSON] , звернулися до суду з позовом до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області (далі відповідач) про визнання за ними права спільної сумісної власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивують тим, що вони є співвласниками придбаних у шлюбі квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] у двокімнатному будинку, розташованому за вказаною вище адресою. Квартира [ADDRESS] була придбана за договором купівлі-продажу від 09 вересня 1999 року, а квартира [ADDRESS] була придбана за договором купівлі-продажу 10 серпня 2006 року. У подальшому вони об`єднали ці квартири в одне житлове приміщення у 2010 році, без дозволів на виконання відповідних робіт, при цьому здійснили реконструкцію будинку, що вимагало отримання відповідного дозволу. Згідно технічного паспорту №ТІ01:5291-2034-5889-3162 внаслідок реконструкції утворився будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 78,0 кв.м., житловою площею 46,6 кв.м., до складу будинку входять: тамбур І площею 2,8 кв.м., коридор 1-1 площею 3,2 кв.м., кухня 1-2 площею 14,1 кв.м., кімната 1-3 площею 11,9 кв.м., кімната 1-4 площею 17,5 кв.м., кімната 1-5 площею 8,6 кв.м., коридор 1-6 площею 4,1 кв.м., кімната 1-7 площею 8,6 кв.м., санвузол 1-8 площею 7,2 кв.м., також є господарські будівлі та споруди, зокрема сарай Б площею 60,3 кв.м., гараж В площею 35,4 кв.м., погріб площею 12,4 кв.м., сарай Д площею 13,2 кв.м., вбиральня Е площею 1,4 кв.м., навіс Є площею 14,1 кв.м., навіс Ж площею 2,2 кв.м. Вони не можуть ввести в експлуатацію даний будинок через відсутність дозволу на виконання будівельних робіт. При цьому позивачу [PERSON] також належить земельна ділянка, на якій розташований вказаний будинок з кадастровим номером 7423610000:00:009:0417 площею 0,0993 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Сама реконструкція здійснена з дотримання будівельних норм і санітарно-гігієнічних вимог та не порушує прав інших осіб, що підтверджується відповідним висновком експерта. Оскільки вони не можуть оформити право власності на реконструйовий будинок у позасудовому порядку через відсутність дозвільних документів на виконання будівельних робіт, то просять суд визнати за ними право спільної сумісної власності на цей будинок. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні заявив, що вважає Новгород-Сіверську міську раду Чернігівської області неналежним відповідачем у справі. Заяви та клопотання учасників справи Учасники справи інших заяв та клопотань до суду не подавали. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 21 травня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 13 червня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи Як встановлено, позивачі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 05 вересня 1998 року (а.с. 11). 09 вересня 199 року позивач [PERSON] придбав за договором купівлі-продажу квартиру [ADDRESS] загальною площею 29,3 кв.м. (а.с. 5-7). 10 серпня 2006 року позивач [PERSON] придбав за договором купівлі-продажу квартиру [ADDRESS] загальною площею 29,8 кв.м. (а.с. 8-10). Частиною першою статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, чинного на час придбання позивачем [PERSON] квартири [ADDRESS] , передбачалося, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Частиною третьою статті 268 ЦК України, чинного на час придбання [PERSON] квартири [ADDRESS] , також передбачалося, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Викладене вище свідчить, що придбані позивачем [PERSON] квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] належали позивачам, як подружжю, на праві спільної сумісної власності. 29 січня 2025 року позивач [PERSON] набув у власність земельну ділянку за вказаною вище адресою площею 0,0993 га, з кадастровим номером 7423610000:00:009:0417, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 12). Відповідно до технічного паспорту №ТІ01:5291-2034-5889-3162 станом на 26 лютого 2025 року за адресою: [ADDRESS] фактично розташований будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який має загальну площу 78,0 кв.м., житлову площу 46,6 кв.м., до складу будинку входять: тамбур І площею 2,8 кв.м., коридор 1 площею 3,2 кв.м., кухня 2 площею 14,1 кв.м., кімната 3 площею 11,9 кв.м., кімната 4 площею 17,5 кв.м., кімната 5 площею 8,6 кв.м., коридор 6 площею 4,1 кв.м., кімната 7 площею 8,6 кв.м., санвузол 8 площею 7,2 кв.м., також за цією адресою розташовані господарські будівлі та споруди, зокрема ганок а3 площею 1,1 кв.м., сарай Б площею 60,3 кв.м., гараж В площею 35,4 кв.м., погріб Г площею 12,4 кв.м., сарай Д площею 13,2 кв.м., вбиральню Е площею 1,4 кв.м., навіс Є площею 14,1 кв.м., навіс Ж площею 2,2 кв.м. Сам будинок 1950 року забудови, при цьому він був реконструйований у 2010 році (а.с. 13-15). Згідно висновку експерта №02/2025 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження встановлено, що виконана реконструкція житлового будинку, а саме об`єднання двох квартир в одну, будівництво житлової прибудови до будинку по [ADDRESS] відповідає вимогам нормативних документів, чинних на території України, які діяли на момент будівництва та чинним будівельним нормам України, вимогам протипожежних норм і правил та вимогам надійності і безпечної експлуатації. Проведені будівельні роботи капітальні, надійні. Фізичний стан оцінюється як задовільний. Дефектів та пошкоджень у конструкціях будівлі не виявлено. За результатами проведення технічного обстеження об`єкта встановлено його відповідність вимогам надійності та стійкості, можливості його подальшої безпечної експлуатації, дефекти та пошкодження, які перешкоджають нормальній експлуатації, знижують несучу здатність та довговічність відсутні (а.с. 16-25). \~ \~ \~ \~Позивачі 29 травня 2025 року подали до ЦНАП декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, однак вона зареєстрована не була через відсутність дозвільних документів на виконання будівельних робіт (а.с. 42). \~ \~ \~ \~Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно частини першої статті 321 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до частини другої статті 321 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 383 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Частиною першою статті 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно частини\~третьої статті 376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у вставленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Відповідно до частини п`ятої статті 376 ЦК України \~на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно роз`яснень, що містяться в абзаці 4 пункту 9 та в пункті 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 3 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього. Разом із цим, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно, а тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону. Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі №910/2939/19 виклав правову позицію про те, що зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного». При цьому, у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у № 61-33701св18 зроблено висновок про те, що суд має повноваження визнавати право власності на об`єкт самочинного будівництва виключно у двох випадках: право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно; на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оскільки судом встановлено, що позивачі на законних підставах набули право спільної сумісної власності на квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , при цьому в подальшому здійснити їх реконструкцію та об`єднали в один будинок без отримання відповідних дозвіл на виконання таких робіт та без введення реконструйованого житла в експлуатацію, яке згідно висновку експерта відповідає вимогам нормативних документів, чинних на території України, вимогам протипожежних норм і правил та вимогам надійності і безпечної експлуатації, беручи до уваги те, що позивачі на даний час не можуть у позасудовому порядку оформити право власності на реконструйований будинок, суд приходить до висновку про необхідність захистити права позивачів, визнавши за ними право спільної сумісної власності на будинок садибного типу, розташований за адресою: [ADDRESS] , який згідно технічного паспорту №ТІ01:5291-2034-5889-3162 має загальну площу 78,0 кв.м., житлову площу 46,6 кв.м., до складу якого входять: тамбур І площею 2,8 кв.м., коридор 1 площею 3,2 кв.м., кухня 2 площею 14,1 кв.м., кімната 3 площею 11,9 кв.м., кімната 4 площею 17,5 кв.м., кімната 5 площею 8,6 кв.м., коридор 6 площею 4,1 кв.м., кімната 7 площею 8,6 кв.м., санвузол 8 площею 7,2 кв.м., а також право спільної сумісної власності на господарські будівлі та споруди, розташовані за цією ж адресою, зокрема ганок а3 площею 1,1 кв.м., сарай Б площею 60,3 кв.м., гараж В площею 35,4 кв.м., погріб Г площею 12,4 кв.м., сарай Д площею 13,2 кв.м., вбиральню Е площею 1,4 кв.м., навіс Є площею 14,1 кв.м., навіс Ж площею 2,2 кв.м. \~ \~ \~ \~Отже, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню повністю. Судові витрати Оскільки спір виник внаслідок того, що позивачі самовільно здійснити реконструкцію належних їм квартир без відповідних дозвільних документів, згідно частини дев`ятої статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне повністю покласти на позивачів всі здійснені ними витрати, не стягуючи їх з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved