Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивував тим, що з 2010 року він перебував з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Після припинення таких відносин у 2018 році сторони ще деякий час продовжували спільне проживання, однак у грудні 2019 року він був змушений разом із сином покинути спільне місце проживання через агресивну поведінку відповідача. З моменту припинення спільного проживання відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться його здоров`ям, навчанням і розвитком, емоційного зв`язку з дитиною не підтримує та матеріально його не утримує, у зв`язку із чим контакт між матір`ю і сином повністю втрачено. Зазначив, що відповідач неодноразово перешкоджала реалізації прав дитини, зокрема відмовлялась надати згоду на виїзд сина за межі території України, а також не погоджувала зміну місця проживання, що змусило його звернутись до органу опіки, а згодом і до суду. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 31.05.2022 року його позовні вимоги задоволено і надано дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] , з подальшою реєстрацією місця проживання малолітнього за адресою [ADDRESS] , без згоди матері [PERSON] . Крім того, відповідач вчинила фізичне насильство відносно бабусі дитини у присутності останнього, що стало підставою для звернення до правоохоронних органів із відповідною заявою. Також вказав, що до досягнення дитиною дворічного віку, відповідач формально виконувала батьківські обов`язки, однак потреби дитини залишались поза належною увагою, про що свідчать численні приклади нехтування елементарними вимогами до догляду. Починаючи з грудня 2019 року відповідач навідувала сина лише епізодично, кілька разів у присутності працівників поліції, без емоційного контакту чи зацікавленості у спілкуванні. Вітання з днем народження сина відбулось лише однин раз, і то із запізненням. Зустрічі матері з сином після березня 2020 року були поодинокі й нетривалі. Вказав, що не звертався раніше з цим позовом, оскільки сподівався на зміну ставлення відповідача до дитини, однак цього не відбулось. Також висловив занепокоєння, що в майбутньому відповідач може зловживати своїми батьківськими правами з метою надання їй утримання дитиною після досягнення ним повноліття. З врахуванням наведеного, просив задовольнити позовні вимоги та позбавити відповідача батьківських прав. Ухвалою від 12 серпня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 20 серпня 2024 року представником позивача [PERSON] подано клопотання про зобов`язання Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, надати висновок щодо розв`язання спору у справі. 17 вересня 2024 року представником Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, Л. Кравчук подано клопотання, згідно мотивів якого просила витребувати у Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, висновок щодо розв`язання даного спору. 07 листопада 2024 року представником позивача [PERSON] подано клопотання про долучення письмових доказів. 13 листопада 2024 року відповідачем [PERSON] надано суду свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 02.11.2024 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, згідно якого [PERSON] 02.11.2024 року зареєструвала шлюб із [PERSON] , внаслідок чого змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Ухвалою від 13 листопада 2024 року витребувано у третьої особи Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON] , [INFO] . Уповноважено сторону позивача на отримання у третьої особи Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, витребуваних доказів, які слід надати суду, а копії таких скерувати сторонам. 05 грудня 2024 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, згідно мотивів якого просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказала, що у грудні 2019 року шлюбні стосунки між сторонами було фактично припинено, після чого, всупереч її волі, позивач [PERSON] переїхав разом із малолітнім сином до іншої жінки за невідомою їй адресою. 03 січня 2020 року вона звернулася до правоохоронних органів з метою з`ясування місцезнаходження сина, який на той час проживав за адресою [ADDRESS] . Надалі, 27 січня 2020 року, відповідач звернулася до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, як до органу опіки та піклування, із заявою про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом із нею за адресою [ADDRESS] . Розпорядженням Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 148 від 04 березня 2020 року вказане місце проживання дитини було визначено разом із матір`ю. Зазначене розпорядження є чинним та не скасованим. Доводи позивача щодо її самоусунення від виконання батьківських обов`язків, на її думку, є лише припущеннями, не підтвердженими належними і допустимими доказами. Водночас, ініціювання позивачем даного судового провадження обумовлено його наміром отримати відстрочку від мобілізації на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Також зазначила, що 16 травня 2022 року вона уклала контракт добровольця територіальної оборони, з того часу бере участь у заходах охорони та оборони об`єктів, які входять до зони відповідальності територіальної оборони. На даний час обіймає посаду заступника командира 5 роти та є членом добровольчого формування № 2 Львівської міської територіальної громади при військовій частині [NUMBER] . У зв`язку з проходженням добровольчої служби, між сторонами фактично існувала домовленість щодо тимчасового проживання дитини разом із батьком та здійснення ним догляду за сином. Однак, зазначений факт позивачем у позовній заяві свідомо не відображено. З урахуванням викладеного, у матеріалах справи відсутні належні й допустимі докази, які б свідчили про її винну поведінку як матері, свідоме нехтування батьківськими обов`язками або умисне ухилення від їх виконання. Відтак, відсутні правові підстави для позбавлення її батьківських прав. Додатково вказала, що орієнтований розрахунок судових витрат, які нею понесено у зв`язку із розглядом даної справи, становить 20000 грн. на професійну правничу допомогу. 05 грудня 2024 року відповідачем [PERSON] подано заяву про виклик та допит в якості свідка [PERSON] 26 грудня 2024 року представником позивача [PERSON] долучено висновок органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 260001-вих-1772872 від 10.12.2024 року щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON] , [INFO] . 03 лютого 2025 року представником позивача [PERSON] подано письмові пояснення, згідно мотивів яких просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вказала, що подана відповідачем [PERSON] 27 січня 2020 року заява до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про визначення місця проживання малолітнього сина разом із матір`ю, фактично була способом вплинути на позивача та спонукати його до повернення в сім`ю, оскільки відповідач знала, що батько не зможе проживати без дитини. Вказала, що починаючи з лютого 2020 року відповідач жодним чином не брала участі у вихованні дитини, більше того, за цей період матір зустрічалась із сином лише 2-3 рази. Востаннє контакт із дитиною мав місце у 2021 році. Таким чином, багаторічна фактична відсутність матері у житті дитини, без жодних об`єктивних чи поважних причин, свідчить про її винну поведінку, яка виражається у відсутності належного піклування про фізичний, моральний і духовний розвиток сина, його виховання, навчання та підготовки до самостійного життя. Крім цього, висновок органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 260001-вих-1772872 від 10 грудня 2024 року щодо недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , є неповним, необґрунтованим та необ`єктивним. Зазначає, що представники органу опіки не здійснили обстеження умов проживання відповідача, не з`ясували його думки, не спілкувались ні з дитиною, ні з членами його сім`ї, що ставить під сумнів повноту та достовірність зроблених висновків. 03 лютого 2025 року представником позивача [PERSON] подано клопотання щодо можливості заслухати думку дитини [PERSON] , [INFO] , в судовому засіданні. Протокольною ухвалою суду від 16 квітня 2025 року задоволено заяву про виклик та допит в якості свідка [PERSON] та клопотання про можливість заслухати думку дитини [PERSON] , [INFO] , в судовому засіданні, забезпечення явки якої разом із психологом покладено на сторону позивача. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 20 червня 2025 року представником позивача [PERSON] подано клопотання про долучення письмових доказів. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] надали пояснення аналогічні викладеним письмово і просили позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги заперечили з мотивів викладених письмово, надали аналогічні пояснення і просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, [PERSON] , надав пояснення аналогічні викладеним у висновку органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 260001-вих-1772872 від 10.12.2024 року та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є донькою відповідача [PERSON] від першого шлюбу та зведеною сестрою малолітнього [PERSON] , [INFO] . Вказала, що її матері чиняться перешкоди у спілкуванні із своїм сином. Крім цього, батько малолітнього [PERSON] не дозволяє їй бачитись із братом. У її матері з позивачем була домовленість, що вихованням малолітнього [PERSON] , [INFO] , займатиметься батько. В судовому засіданні заслухано думку малолітнього [PERSON] , який пояснив, що спочатку проживав із матір`ю та батьком (відповідачем і позивачем), однак не пам`ятає, за якою адресою це було. Згодом він переїхав до дідуся та бабусі, а надалі почав проживати із батьком та його новою дружиною, яку назвав матір`ю, за адресою [ADDRESS] . Також вказав, що не пам`ятає імені та прізвища своєї матері (відповідача). Заслухавши пояснення учасників розгляду справи, допитавши свідка, з`ясувавши думку дитини, розглянувши матеріали справи і докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу вимог ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частиною 2 ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Судом встановлено, що в період спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу, у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 22.01.2020 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Як вбачається із довідки з місця проживання та склад сім`ї від 22.01.2018 року, за адресою [ADDRESS] , зареєстровані та проживають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . За вказаною адресою разом із батьком [PERSON] проживає без реєстрації його син [PERSON] , [INFO] . Із постанови про закриття кримінального провадження від 05.03.2020 року вбачається, що 10.02.2020 року до Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області надійшла заява [PERSON] , яка повідомила, що 29.01.2020 року близько 18 год. 45 хв. особа [PERSON] , яка є її невісткою, перебуваючи у приміщенні квартири [ADDRESS] , нанесла їй тілесні ушкодження. У вказаний день [PERSON] звернулась з письмовою заявою, у якій просила припинити розгляд її заяви від 10.02.2020 року, оскільки вона претензій по даному факту ні до кого не має, звинувачення не підтримує та розпочате кримінальне провадження просить закрити. Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 12.02.2020 року та акту оцінки потреб сім`ї від 13.02.2020 року, малолітній [PERSON] , [INFO] , у вказаний період проживав із батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Розпорядженням № 335 від 11.06.2021 року Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради затверджено висновок відділу служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , для його тимчасового виїзду за межі України. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 17 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання незаконним та скасування вказаного вище розпорядження. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 травня 2022 року позовні вимоги [PERSON] задоволено, надано дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] , з подальшою реєстрацією місця проживання малолітнього за адресою [ADDRESS] , без згоди матері [PERSON] . Із витягу з реєстру територіальної громади № 2024/002030450 від 27.02.2024 року встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , 26.02.2024 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Як вбачається з довідки Ліцею «Оріяна» Львівської міської ради № 38 від 05.03.2024 року, [PERSON] , [INFO] , є учнем 2-П класу та навчається у навчальному закладі з 1-го класу. За вказаний час навчанням та вихованням дитини займається лише батько [PERSON] , який його приводить і забирає з ліцею. Мати учня [PERSON] не цікавиться досягненнями хлопця, не спілкується з вчителями, не відвідує батьківські збори, на контакт із класним керівником не йде. З довідки сімейного лікаря ФОП [PERSON] № 1 від 18.03.2024 року встановлено, що пацієнт [PERSON] , [INFO] , перебуває під наглядом сімейного лікаря з 2019 року. За останні три роки станом здоров`я дитини цікавиться лише батько [PERSON] . У вказаний період матір дитини [PERSON] не зверталась до сімейного лікаря з питаннями щодо стану здоров`я дитини. Із листа практичного психолога [PERSON] від 29.03.2024 року вбачається, що у [PERSON] , [INFO] , відсутній фізичний та емоційний контакт з рідною матір`ю. Він не пам`ятає як її звати, натомість пам`ятає лише образ і говорить, що бачились вони дуже давно. Наявна деяка потреба в контакті з матір`ю. Зараз малолітній вважає своєю матір`ю дівчину батька [PERSON] , яка з ними проживає, включає її в сімейну систему, бачить батька і [PERSON] як подружню пару, говорить, що вона до нього добре ставиться та стосунки між ними хороші. Як вбачається з довідки № 14 від 24.04.2024 року, [PERSON] , [INFO] , з 05.08.2020 року по 18.02.2022 року відвідував заклад дошкільної освіти № 183. За час його перебування у навчальному закладі матір дитини не цікавилась навчанням сина і не була присутня на батьківських зборах. Малолітнім сином займається батько [PERSON] . З долучених роздруківок фотографій вбачається, що позивач та його син [PERSON] , [INFO] , спільно проводять час. У відповідності до заяви [PERSON] від 03.01.2020 року, адресованої начальнику Франківського відділу поліції ГУ НП у Львівській області, остання просила прийняти міри до [PERSON] , який на одну новорічну ніч забрав малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до бабусі та досі не повернув його додому. Із листа начальника Франківського відділу поліції ГУ НП у Львівській області О. Кінах від 17.01.2020 року встановлено, що в ході перевірки даного звернення із особою [PERSON] проведено бесіду виховного характеру та роз`яснено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Як вбачається з витягу із протоколу № 4 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 27.02.2020 року та розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 148 від 04.03.2020 року, місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , визначено разом із матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 25.05.2021 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 26.07.2022 року, у задоволенні позову [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, третьої особи [PERSON] , про визнання незаконним та скасування вказаного вище розпорядження відмовлено. З посвідчення серії [NUMBER] , контрактів добровольця територіальної оборони від 16 травня 2022 року та 14 листопада 2022 року вбачається, що [PERSON] є добровольцем територіальної оборони. Як вбачається з трудової книжки серії [NUMBER] від 11.03.2006 року [PERSON] з 20.03.2023 року працює на посаді продавця продовольчих товарів у ФОП [PERSON] . Із характеристики №1 від 15.11.2024 року вбачається, що [PERSON] позитивно характеризується на роботі. З подяк та грамот, виданих заступнику командира добровольчого формування територіальної громади № 20 [PERSON] встановлено, що остання вносить великий вклад у забезпечення оборони держави в умовах військової агресії Російської Федерації проти України. Як вбачається з медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серії 12ЯЯУ № 555582 від 15.08.2024 року, у [PERSON] відсутні психіатричні протипоказання до виконання роботи помічника вихователя. Із витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимостей» від 19.10.2025 року вбачається, що відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, наявності незнятої чи непогашеної судимості, а також розшуку у [PERSON] відсутні. Як вбачається з характеристики № 24, виданої 11.02.2020 року закладом дошкільної освіти № 134, малолітній [PERSON] , [INFO] , відвідував дитячий садок із 21.08.2019 року. Батьки приділяли вихованню сина дуже багато часу. Було помітно, що матір приділяє дитині достатньо часу для його розвитку. Із висновку органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 260001-вих-1772872 від 10 грудня 2024 року комісія визнала за недоцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . В силу вимог ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). В силу вимог ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21 (провадження № 61-5203св23), від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22 (провадження № 61-10115св23), від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20 (провадження № 61-1544св21), від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18 (провадження № 61-13690св20). За ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Верховний Суд у постанові від 20 березня 2024 року у справі № 204/2097/22 (провадження № 61-951св24) виснував, що висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 20 березня 2024 року у справі № 204/2097/22 (провадження № 61-951св24), 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22 (провадження № 61-16965св23), 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23), 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19). Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин, про що зазначено у постановах від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22 (провадження № 61-16164св23), від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22 (провадження № 61-14340св23), від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20 (провадження № 61-1544св21). Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Європейський суд з прав людини також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). У справі від 30 червня 2020 року (заява № 70879/11) ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2024 року в справі № 404/9387/21 (провадження № 61-13425св23), від 19 лютого 2024 року у справі № 159/2012/23 (провадження № 61-15840св23), від 22 листопада 2023 року в справі № 320/4384/18 (провадження № 61-1682св22). У постановах Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі № 947/7448/22 (провадження № 61-18610св23), від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18 (провадження № 61-1682св22), від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19 (провадження № 61-7357св21) наголошено, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків. Що стосується відсутності тривалих контактів матері з дитиною слід вказати, що такі зумовлені об`єктивними причинами, зокрема, проходженням відповідачем [PERSON] служби у якості добровольця в лавах територіальної оборони у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України. З долучених сторонами до матеріалів цивільної справи характеристик/заяв вбачається, що такі є суперечними та взаємовиключними. Крім цього, як встановлено судом, відповідач не відмовлялась від батьківських обов`язків добровільно, а лише погодилася з тим, що в силу складних обставин догляд за дитиною тимчасово здійснюватиме батько. З врахуванням викладеного, відповідач не припиняла своїх прав та обов`язків щодо сина, оскільки жодних заяв про відмову від дитини не подавала та свідомо не уникала від участі у вихованні сина. Окрему увагу слід звернути на мотиви листа практичного психолога [PERSON] від 29.03.2024 року, згідно якого вбачається, що у [PERSON] , [INFO] , наявна деяка потреба в контакті з матір`ю. З огляду на вказане, позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , не зумовить дотримання найважливіших інтересів дітей, а негативно вплине на його розвиток та психоемоційний стан. Окрім наведеного, стороною позивача зазначено те, що відповідач [PERSON] неодноразово брала участь у судових засіданнях в межах розгляду цивільних справ, які виникали з приводу реалізації прав малолітнього [PERSON] , [INFO] , з огляду на що, суд зазначає, що сама лише участь у судових засіданнях, що стосуються батьківських прав, свідчить про те, що матір не є байдужою до долі дитини, намагається захистити свій статус матері та взаємний зв`язок із сином. Слід також вказати, що факт втрати емоційного зв`язку з дитиною є результатом дій обох сторін та відсутності сприяння з боку батька у підтриманні стосунків матері з сином. Окрему увагу суд звертає на те, що [PERSON] є добровольцем територіальної оборони, бере активну участь у захисті України, що є проявом громадянської зрілості, відповідальності та жертовності. Факт проходження військової служби у складі добровольчого формування при військовій частині [NUMBER] є суспільно важливою обставиною, яка не може розцінюватися як бездіяльність або ухилення від обов`язків щодо дитини. Під час воєнного стану, який введений по даний час на території України, фізична присутність матері у житті дитини могла бути обмежена, однак такі обмеження не можуть кваліфікуватися як свідоме чи злісне ухилення від батьківських обов`язків. Крім цього, [PERSON] позитивно характеризується за місцем роботи, що підтверджує її відповідальність, працездатність, належний рівень моральних якостей. Долученим до матеріалів цивільної справи витягом із інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимостей» від 19.10.2025 року підтверджується факт відсутності відомостей щодо будь-якої аморальної, асоціальної, деструктивної чи криміногенної поведінки відповідача [PERSON] , яка могла б створити загрозу дитині. Заслуховуючи в судовому засіданні думку дитини [PERSON] , [INFO] , судом не встановлено факту наявності в останнього страху, відрази чи ворожості до матері, радше, в силу віку, втрата емоційного зв`язку пов`язана із тривалою відсутністю контакту, а не негативною поведінкою матері. Окрім наведеного, наявність у матеріалах цивільної справи розпорядження органу опіки від 04.03.2020 року про визначення місця проживання дитини з матір`ю, підтверджує юридичне визнання її участі у вихованні дитини. Обставин, які б характеризували [PERSON] , як таку, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`ю та психічному розвитку, судом не встановлено. Із матеріалів цивільної справи вбачається, що поведінка відповідача загалом свідчить про її бажання як матері брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, оскільки остання була присутня на засіданні комісії органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, на якій остання заперечувала щодо її позбавлення батьківських прав та надавала власні пояснення і докази щодо участі у житті малолітнього [PERSON] , [INFO] . Крім цього, бажання матері щодо спілкування з дитиною вбачається також з долучених стороною позивача роздруківок переписки у мессенджері, з яких встановлено, що [PERSON] намагалась дізнатись у [PERSON] номер мобільного телефону сина для подальшого встановлення контакту з останнім, однак батько такий не надав. Встановлений факт, що мати недостатньою мірою спілкується з дитиною, не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав. У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дітей, інтереси яких превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що мотиви, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, оскільки позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки поведінки як для матері, так і для дитини. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено необхідність позбавлення батьківських прав відповідача, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Крім цього, суд вважає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , і покласти на Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням нею батьківських обов`язків стосовно дитини. Відповідач повинна вжити реальних заходів для налагодження емоційного контакту з дитиною, у тому числі шляхом участі в родинних зустрічах, шкільному житті дитини, медичному супроводі та інших формах піклування. Добровільна участь [PERSON] у захисті України є безумовно почесною та важливою, однак суд підкреслює, що виконання громадянського обов`язку не звільняє особу від необхідності проявляти турботу про власну дитину у відповідності до ст.ст. 150-155 Сімейного кодексу України. Суд звертає увагу відповідача на те, що зазначені обставини повинні бути сприйняті нею як сигнал до переосмислення підходу до виконання ролі матері та необхідності активізації участі у житті дитини з урахуванням її віку, потреб та психологічного стану. З огляду на викладене, суд закликає [PERSON] вжити ініціативних дій щодо відновлення стосунків із сином, налагодження регулярного спілкування та прояву щирого інтересу до його життя, навчання, захоплень та емоційного стану, адже лише у такий спосіб можливо зберегти її роль як матері у житті дитини. Суд не бере до уваги письмові свідчення осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , згідно яких позивач [PERSON] характеризується з позитивної сторони, оскільки самостійно здійснює належний догляд за сином, натомість матір малолітнього [PERSON] , [INFO] , не піклується про сина, а також осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідно до яких [PERSON] характеризується позитивно, є хорошою матір`ю з огляду на те, що піклується про свого сина та за ним доглядає, які надані стороною позивача і відповідача, оскільки вказані особи не встановлювались та не допитувались в судовому засіданні і походження таких заяв є невідомим.

Outcome: dismissed