Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

До Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулися [PERSON] та [PERSON] з позовом про визнання права власності за заповітом на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями. В обґрунтування заявлених вимог вказують, що після смерті [INFO] їх батька [PERSON] залишилася спадщина, яка, зокрема складається з 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями майна померлого за заповітом, посвідченого Кам`янопотоківською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області 31 жовтня 2011 року, є діти померлого [PERSON] та [PERSON] , які у встановлений строк звернулися до нотаріуса для прийняття спадщини. Водночас при зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про права на спадщину за заповітом на 1/2 частину житлового будинку було виявлено, що відсутній правовстановлюючий документ на 1/2 частину даного будинку, у зв`язку з чим нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про права на спадщину за заповітом. Враховуючи викладене, позивачі просять визнати за ними право власності на спадкове майно 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а саме по частині житлового будинку за кожним. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 06 грудня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 15 січня 2025 року витребувано з Комунального підприємства «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Полтавської області» інвентарну справу на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] для огляду в судовому засіданні та з Першої кременчуцької державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті. Позивачі [PERSON] та [PERSON] та їх представник адвокат Возний С.В. в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про дату час та місце належним чином, від представника позивачів в провадження суду надійшла заява, відповідно до якої просить провести розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачів. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач Кам`янопотоківська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання уповноваженого представника не направили, повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи, надіслали заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради. Третя особа Перша кременчуцька державна нотаріальна контора в судове засідання уповноваженого представника не направили, повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи, надіслали заяву про розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст.\~ 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 12 квітня 1961 року, серії [NUMBER] від 13 лютого 1966 року, батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9,13). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27 квітня 1984 року вбачається, що [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.10). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12 вересня 2023 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с.14). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 26.02.2010 серія [NUMBER] . За змістом статей 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (стаття 1223 ЦК України). Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до досліджених копій матеріалів спадкової справи №324/2023, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , наявний чинний заповіт [PERSON] , посвідчений Кам`янопотоківською сільською радою 31 жовтня 2011 року, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру(заповіти/спадкові договори) №74933782 від 29 листопада 2023 року (а.с.69 з/б, а.с. 78-82). Відповідно до копії вищезгаданого заповіту від 31.10.2011 [PERSON] на випадок свої смерті зробив наступне розпорядження: все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме на день смерті і на що законом матиме право, заповідає в рівних частках своїм дітям [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.69 з/б). Відповідно до довідки Виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області №1985 від 29 листопада 2023 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою на день його смерть, окрім померлого, ніхто не був зареєстрований та не проживав (а.с.68 з/б). 29 листопада 2023 року позивачі [PERSON] та [PERSON] подали заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка залишилася після смерті їх батька [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.64, 86). Таким чином, позивачі є такими, що прийняли спадщину за заповітом після смерті свого батька [PERSON] . У відповідності до досліджених копій матеріалів спадкової справи №324/2023, будь-які інші заяви про прийняття спадщини чи про відмову від неї до нотаріальної контори не надходили. Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. 02 жовтня 2024 року позивачі звернулися до Першої кременчуцької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті їх батька [PERSON] та вказали, що до складу спадщини входить земельна ділянка площею 0,1688 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), земельна ділянка площею 0,0599 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , переданої для ведення особистого селянського господарства, та вклади з відповідними відсотками в АТ «Ощадбанк» (а.с.94). 02 жовтня 2024 року [PERSON] та [PERSON] державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Сороколат І.М. були видані свідоцтва про права на спадщину за заповітом на 1/2 частку за кожним, зареєстровані в реєстрі за № 3-1317, № 3-1321, №3-1326, №3-1330. Відповідно до вищезгаданих свідоцтв спадщина складається з наступного: земельна ділянка площею 0,1688 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5322481703:03:006:0235, та земельна ділянка площею 0,0599 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5322481703:03:006:0236. Земельні ділянки належали померлому [PERSON] , 1934 року народження, який помер [INFO] (а.с.121, 123 з/б, 127 з/б, 129 з/б). Проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2044/02-31 від 10 жовтня 2024 року державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Сороколат І.М. було відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вищевказане майно (а.с.136). З роз`яснень п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що при наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до копії довідки КП «КМБТІ Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області» №61/3566 від 15 липня 2024 року, станом на 28.12.2012 року зареєстрований житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Власниками житлового будинку є [PERSON] , 1/4 частка власності, [PERSON] , 1/4 частка власності. На іншу 1/2 частину житлового будинку документи на реєстрацію не пред`явлені. Право власності за [PERSON] не зареєстроване (а.с.15). Згідно копії довідки виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради від 02.1998 № 21-237, [PERSON] має частку житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , а частина цього будинку належить [PERSON] (а.с. 188). З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 квітня 1999 року, наявному в матеріалах інвентаризаційної справи (а.с. 189), вбачається, що [PERSON] та [PERSON] успадкували після смерті [PERSON] частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] та в цілому складається з житлового будинку загальною житловою площею 74,8 кв. м. та господарських будівель, належних померлому на підставі свідоцтва на забудову індивідуальної садиби, виданого виконавчим комітетом районної Ради депутатів Полтавської області від 26.05.1976 за р№ 155, зареєстрованого в К.Потоківській сільській Раді до погосподарської книги під № 2988. Відповідно до копії довідки виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради №961 від 30 липня 2024 року, згідно з записами в погосподарській книзі сільської ради №03-1201-1, 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , лічиться за померлим [INFO] [PERSON] , 1934 року народження. Будинок побудований в 1962 році. Земельна ділянка площею 0,2287 га приватизована (а.с.16). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.12.2024 року, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №316100900 від 25.12.2024 року та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0001200522024 від 16.05.2024 року земельна ділянка площею 0,1688 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5322481703:03:006:0235, належала [PERSON] (а.с.98-105). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.12.2024 року, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №31611993 від 25.12.2024 року та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0002024532024 від 20.08.2024, земельна ділянка площею 0,0599 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5322481703:03:006:0236, належала [PERSON] (а.с.106-113). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №39744358 від 02.10.2024 року, земельна ділянка площею 0,1688 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5322481703:03:006:0235, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) зареєстрована за власником [PERSON] (а.с.119). З копії технічного паспорту, виготовленого 06 листопада 2024 року по об`єкту, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зокрема з експлікації приміщень будинку садибного типу, вбачається, що житловий будинок має загальну площу 132,2 кв.м., 74,8 кв.м. житлова площа, 57,4 кв.м. допоміжна. Наявні дві відокремлені групи приміщень: 1 група має загальну площу приміщень 65,1 кв.м., 31,5 кв.м. житлова; 2 група 67,1 кв.м. загальна, 31,5 кв.м. житлова. У характеристиці будинку вказано, що житловий будинок, літера А, а, а2, а3, аг1, аг2, 1962 року спорудження/реконструкції (а.с.22-29). Також, судом було досліджено оригінал інвентаризаційної справи № 777 на житловий будинок [ADDRESS] , згідно якої [PERSON] 18 серпня 1992 року здійснив замовлення № 2490 та 23 березня 1993 замовлення №819 про проведення газових робіт в об`єкті житлово-комунального господарства за адресою: [ADDRESS] . Були складені відповідні схематичні плани, де користувачем вказаний [PERSON] , а також поповерхові плани та експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку. Також відповідно до довідки наявній в інвентаризаційній справі встановлено, що проведена реконструкція житлового будинку літ. «А,а,а2,аг1,аг2» за рахунок будівництва прибудови літ. «а3». Побудовано сарай літ. «3». Дозвільна документація не надана. Вказане твердження підтверджується відмітками про реконструкцію житлового будинку у плані садибного типу від 17.06.2024 року, а також в акті наявних змін, зокрема в останньому зазначено «без дозвільної документації а3» від 17.06.2024 року (а.с. 169, 170, 174, 187). У відповідь на запит суду надійшов лист КП «КМБТІ Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області»№61/2215 від 16.05.2025 року, в якому зазначено, що замість веранди літ. «а1» у 2013 році побудовано прибудову літ. «а3», за рахунок чого збільшилася загальна площа на 3,4 кв.м. Дозвільні документи на дану прибудову не надано. Отже, прибудова літ. «а3» потребує здачі в експлуатацію (а.с.218). Відповідно до ч.2 ст.\~331\~ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до ч. 3.ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникають з моменту такої реєстрації. Однак згідно з ч. 4 ст.\~3\~зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Таким чином, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13. На вказаному наголошено і в постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 559/375/16-ц. Особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, визначено\~статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Частиною другою\~статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~передбачено, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу, затверджена 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось, зокрема, питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Зазначене відповідає правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 05 червня 2024 року по справі № 481/1284/21, від 05 червня 2024 по справі № 678/1418/17. Відповідно до технічної документації на домоволодіння [ADDRESS] , рік спорудження житлового будинку 1962 рік, тобто виникнення права власності на нього не залежить від державної реєстрації. Судом встановлено, що право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , який увійшов до складу спадщини, за спадкодавцем [PERSON] підтверджується записами в погосподарських книгах сільської ради, які є особливою формою статистичного обліку, у сукупності з технічною документацією на домоволодіння та документами на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянку). Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, крім цього ст. 16 цього ж кодексу зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Іншим шляхом встановити своє право позивачі позбавлені можливості, оскільки нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки спадкоємцями не подано правовстановлюючі документи, які відповідають вимогам законодавства. Водночас як було встановлено судом у 2013 році за адресою: [ADDRESS] було побудовано прибудову літ. «а3» до житлового будинку, яка потребує здачі в експлуатацію у зв`язку з чим суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно з п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно з законом, то у разі смерті забудовника його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Якщо об`єкт будівництва не був прийнятий до експлуатації або право власності не було зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності. Таким чином, спадкоємець має право звернутися до суду з позовом про визнання за ним майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верхового Суду від 12 серпня 2019 року в справі №607/9408/16-ц, від 01 квітня 2020 року в справі №707/1803/16-ц та від 28 травня 2020 року в справі №2-2317/11. Таким чином, обов`язковою умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду, земельну ділянку. З огляду на зазначене, для отримання права на спадкування на об`єкти нерухомості, земельну ділянку безумовною підставою є належність такого майна на праві власності спадкодавцю. Відповідно, майно, що не належало спадкодавцю за життя, право власності на яке не було оформлено у визначеному законом порядку, не може входити до складу спадщини та передаватися в порядку спадкування. Як вже зазначалося вище, матеріалами справи було встановлено, що будівництво прибудови «а3» було здійснено у 2013 році, тобто після 05 серпня 1992 року, а тому потребувала обов`язковому прийняттю в експлуатацію, що спадкодавцем за життя здійснено не було, а тому дана прибудова не є об`єктом цивільних прав та до спадкової маси як нерухоме майно (річ) не увійшла і на неї не може бути визнано право власності за спадкодавцям в порядку спадкування за заповітом у судовому порядку. Суд не може підміняти органи державної влади, які відповідно до законодавства України уповноважені приймати житлові будинки до експлуатації та проводити державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Таким чином, всебічно і повно з`ясувавши обставини справи, дослідивши юридичну природу виниклих правовідносин, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial