Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

Тереняк В.І., яка є представником акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовною заявою, предметом якої є: стягнення з відповідача 44 037 грн 52 коп. в рахунок заборгованості за кредитним договором № б/н. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15 травня 2018 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач зобов`язання\~за вказаним\~договором належним\~чином не\~виконав,\~внаслідок чого\~станом на\~17\~лютого 2025\~року перед\~позивачем виникла\~вищезазначена заборгованість.\~Оскільки відповідач\~ухиляється від\~добровільного погашення\~боргу, позивач змушений звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій також зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач та його представник просили відмовити у задоволенні позову з підстав нарахування банком відсотків за ставкою більшою, ніж та, що передбачена умовами договору. Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15 травня 2018 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з одного боку, та [PERSON] , з другого боку, був укладений кредитний договір, що складається із заяви про приєднання до умов та правил надання послуг. За умовами зазначеного договору відповідач отримав кредитні кошти на картковий рахунок із зобов`язанням повернути їх зі сплатою відсотків на залишок заборгованості. Судом також встановлено, що відповідачем підписано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, в яких, зокрема, передбачено розміри процентів за користування кредитним кошами. З розрахунку заборгованості за договором слідує, що станом на 17 лютого 2025 року заборгованість [PERSON] перед банком становить 44 037 грн 52 коп., з яких: 35 409 грн 27 коп. заборгованість за тілом кредиту, 8\~628 грн 25 коп. заборгованість за відсотками. Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України врегульовано, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України закріплено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вона повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634ЦК\~України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому. З матеріалів справи слідує, що 15 травня 2018 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, яка не містить домовленості сторін щодо розміру та строків сплати відсотків за користування кредитними коштами (а.с. 26). Вказане свідчить про те, що [PERSON] , підписавши анкету заяву, пройшовши ідентифікацію клієнта, уклав з позивачем договір про надання банківських послуг, в межах якого йому було надано кредитні кошти та картку. Такий договір є укладеним, оскільки дотримано вимоги до письмової форми (укладений шляхом письмового документу) і сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов, притаманних даному виду договору, в тому числі сплати процентів за користування кредитними коштами. Факти укладення Договору, отримання кредитної картки та використання кредитних коштів відповідачем не оспорюються. Звертаючись з позовом, банк вважав, що відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, порушував його умови та станом на 17 лютого 2025 року у нього виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 44\~037\~грн 52\~коп.,\~з яких:\~35\~409\~грн 27\~коп.\~ заборгованість\~за тілом\~кредиту,\~8\~628\~грн 25\~коп.\~ заборгованість\~за відсотками (а.с. 20-25). За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування, а права та інтереси позивача у цих правовідносинах (поза межами строку дії угоди) забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року № 14-154цс18 та від 31 жовтня 2018 року № 14-318цс18. Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Таким чином, сторони не погодили у встановленому законом порядку умови кредитування та розмір відсотків за період з 15 травня 2018 року по 22 жовтня 2021 року, відтак нарахування процентів за цей період є неправомірним (без погодження сторонами відсотків у письмовому вигляді). Водночас, з матеріалів справи слідує, що заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, в якій сторони погодили розмір та порядок сплати відсотків, відповідач підписав лише 22 жовтня 2021 року (а.с. 27-38). Вказане свідчить про те, що нарахуванням банком відсотків за користування відповідачем кредитними коштами є правомірним, починаючи з 22 жовтня 2021 року, тобто з моменту погодження їх розміру сторонами. Наданий позивачем паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем 15 травня 2018 року, як підтвердження погодження відсотків за користування кредитним коштами, суд не бере до уваги, виходячи з такого. Термін «паспорт споживчого кредиту» вживається у Законі України «Про споживче кредитування» лише в розділі II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», чинного на момент виникнення спірних правовідносин). З огляду на ці норми закону паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон України «Про споживче кредитування» включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13). Також у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20) у спорах між фізичною особою та банком, суди виходили з того, що матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту, тобто інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма). Вказаний документ підписано позичальником, при цьому вказано, що він підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Тобто суди виходили з того, що паспорт споживчого кредиту є пропозицією укласти кредитний договір, коли особа, ознайомившись із паспортом споживчого кредиту, власним підписом підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданою виходячи із обраних ним умов кредитування. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Отже, потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20). Як слідує з наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача по кредиту становить 44 037 грн 52 коп.. Водночас, вказана сума підлягає зменшенню на суму переплати по відсотках суму, яку відповідач вносив на погашення основного боргу і яка в порушення умов договору розподілялася банком на погашення відсотків, що нараховувалися без погодження їх сплати. Так, позивачем у період з 15 травня 2018 року по 21 жовтня 2021 року отримано кредитних коштів на загальну суму 63\~263 грн 69 коп.. Поповнено кредитну картку на загальну суму 76\~630 грн. Отже, сума переплати становила 13 366 грн 31 коп.. Відтак, сума заборгованості відповідача перед банком становить 30 671 грн 21 коп. (44\~037 грн 52 коп. 13 366 грн 31 коп.), у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Розподіляючи судові витрати, суд виходить з того, що позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 2\~422 грн 40 коп., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. При цьому суд звертає увагу, що відповідач має ІІ групу інвалідності (а.с. 139), а тому відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", звільняється від сплати судового збору. Відповідно до ч. 6 ст.\~141\~ЦПК України та п. 9 ч. 1 ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» позивачу слід компенсувати судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1\~687 грн 15 коп. за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: partial