Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

І. Короткий виклад обставин справи та правова позиція позивача. [PERSON] , 28.01.2025 року (вх. № 2200) звернулась у Залізничний районний суд м. Львова із позовною заявою до ПАТ «СК «Брокбізнес» про стягнення невиплаченої частини страхового відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у якій просить суд: - стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену частину страхового відшкодування у розмірі 6 948 грн. 94 коп.; - стягнути з відповідача на користь позивача моральне відшкодування у розмірі 10 000 грн. 00 коп.; - стягнути з відповідача на користь позивача витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи згідно договору № 19 від 19.07.2022 року у розмірі 3 000 грн. 00 коп.; - стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.01.2022 року о 14 год. 46 хв. на вул. Кульпарківська, 226 у м. Львові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Renault Master», державний номерний знак [NUMBER] , яким керував відповідач [PERSON] та автомобіля «Kia Carens», державний номерний знак [NUMBER] , яким керувала [PERSON] . За наслідками дорожньо-транспортної пригоди складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 435467 від 27.01.2022 року, згідно якого [PERSON] рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з моїм автомобілем, чим спричинив йому механічні пошкодження, завдавши матеріальної шкоди. Відповідно до схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, складеної інспектором патрульної поліції, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Renault Master» з номерним знаком [NUMBER] , перед іншими учасниками дорожнього руху станом на момент ДТП була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії СР-205434182 виданим ПАТ «СК «Брокбізнес». ПАТ «СК «Брокбізнес» було здійснено часткову виплату суми страхового відшкодування в розмірі 9 052 грн. 87 коп. Окрім цього, позивачу заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 10 000 грн. 00 коп., та вважає що саме такий розмір моральної шкоди буде виваженим, розумним та справедливим відшкодуванням за завдану моральну шкоду. Завдана позивачу моральна шкода полягає у недопустимій, хамській поведінці працівників ПАТ СК «Брокбізнес», що проявлялась у зневазі до неї та її думки в особистих розмовах по телефону, в умисному затягуванні справи, в небажанні пояснити як здійснювався розрахунок виплаченої їй мізерної суми компенсації збитків, з якою вона категорично не погоджувалась (їй не було надано жодного документу, з якого б вбачалось, як відповідачем було проведено розрахунок вартості робіт, запчастин та матеріалів), в подальшому ігноруванні її багаторазових дзвінків на гарячу лінію та звертання по телефону до відділу відшкодування, а також і вимушена необхідність дуже тривалий час їздити на пошкодженому автомобілі через неможливість зробити ремонт автомобіля за виплачені кошти, що призвело до її важких довготривалих моральних страждань. Враховуючи вказане, сторона позивача просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 1-8). ІІ. Рух справи в суді. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2025 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю - Галайко Н. М. (а.с. 68). Судом у порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) 28.01.2025 року направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - позивача у справі (а.с. 69). Відповідь на вказаний запит надійшла до суду 21.02.2025 року (а.с. 70). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21.02.2025 року позовну заяву було залишено без руху, у зв`язку з її істотними недоліками (а.с. 71-72). 03.03.2025 року (вх. № 4909) [PERSON] подала до суду письмову заяву про усунення недоліків позовної заяви та нову редакцію позовної заяви (а.с. 74-84). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10.03.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні). Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 85-86). ІІІ. Позиція учасників справи. 3.1. Щодо відзиву на позовну заяву. 10.04.2025 року (вх. № 8018) до Залізничного районного суду м. Львова від представника АТ «СК «ББС Іншуранс» - Молдавської О. В. надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 97-99). Так, суд враховує, що положеннями ст. 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення, пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Проте, суд звертає увагу, що ч. 7 ст. 178 ЦПК України встановлено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10.03.2025 року встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня її вручення для подання відзиву (а.с. 85-86). У матеріалах справи міститься трекінг відправлення АТ «Укрпошта» (0610238560910), що свідчить про отримання відповідачем 21.03.2025 року копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з усіма доданими до неї документів. Вказане підтверджується також довідкою про доставку електронного документа в електронний кабінет відповідача (а.с. 87). Зважаючи на викладене, останнім днем подачі відзиву на позовну заяву було 07.04.2025 року, оскільки п`ятнадцятий день припадав на вихідний 05.04.2025 року (субота). Проте, відзиву на позовну заяву надійшов до суду лише 10.04.2025 року. Причини неможливості подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не зазначив, клопотань про продовження цього строку не подавав. Враховуючи наведене, суд не приймає до уваги відзив, поданий до суду 10.04.2025 року, оскільки відповідачем пропущено строк звернення до суду з таким. Так, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. 3.2. Щодо відповіді на відзив. Позивач [PERSON] , 21.04.2025 року (вх. № 8611) подала до суду письмову відповідь на відзив (а.с. 85-95). Так, із змісту вказаної відповіді на відзив вбачається, зокрема, що доводи викладені у відзиві є неаргументованими, необґрунтованими та спрямованими на ухилення АТ «СК «ББС Іншуранс» від відповідальності. Просить її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. IV. Позиція суду. Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Так, у матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд зазначає, що згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 12 ЦПК України передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Окремо суд вважає необхідним зазначити, що дане рішення ухвалюється з урахуванням періоду перебування судді у відпустці. V. Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 27.01.2022 року о 14 год. 46 хв. на вул. Кульпарківська, 226 у м. Львові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Renault Master», державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] та автомобіля «KIA Carens», державний номерний знак [NUMBER] , яким керувала [PERSON] . Матеріали справи містять копію свідоцтва про реєстрації транспортного засобу серії [NUMBER] , з якого вбачається, що власником автомобіля «KIA Carens», державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 66). За фактом вчинення дорожньо-транспортної пригоди було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 435467 від 27.01.2022 року, згідно якого винуватцем дорожньо-транспортної пригоди є водій автомобіля «Renault Master», державний номерний знак [NUMBER] - [PERSON] , який під час руху заднім ходом, здійснив зіткнення з автомобілем «KIA Carens», державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 9). На момент дорожньо-транспортної пригоди, майнові інтереси власника автомобіля «Renault Master» [PERSON] були застраховані у ПАТ СК «Брокбізнес» за договором (полісом) № [NUMBER] (а.с. 10). Як вбачається із позовної заяви власник автомобіля «KIA Carens», 27.08.2022 року звернулась до ПАТ СК «Брокбізнес» про подію з ознаками страхового випадку згідно договору (полісу) № ЕР 205434182, відповідно до якої пошкодження застрахованого автомобіля визнано страховим випадком. Згідно рахунку № 682 від 15.02.2022 року зробленого ФОП [PERSON] вартість робіт та запчастин необхідних для ремонту автомобіля «KIA Carens», державний номерний знак [NUMBER] становить 21 800 грн. 00 коп. (а.с. 12). Встановлено, що ПАТ СК «Брокбізнес» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 9 052 грн. 87 коп., що підтверджується довідкою № 7NAQ3UCE0S10GFGD про рух коштів позивача від 29.12.2023 року (а.с. 13). При цьому, з метою виявлення розміру матеріального збитку, спричиненого транспортному засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] звернулась до суб`єкта оціночної діяльності судового експерта Галамая Б. І., який здійснив таку оцінку. Згідно висновку № 98 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи згідно договору № 19 від 19.07.2022 року вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля «KIA Carens» реєстраційний номер [NUMBER] від виявлених при обстеженні 19.07.2022 року його пошкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 27.01.2022 року, в цінах на вказану дату обстеження, без врахування (включення) ПДВ у вартості нових складових (запчастин), без врахування (включення) ПДВ у вартості матеріалів та із середньостатистичною регіональною вартістю ремонтно-відновлювальних робіт (ні з, ні без ПДВ), становить 16 001 грн. 81 коп. (а.с. 51-65). Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами ПАТ «СК «Брокбізнес» змінило назву на АТ «СК «ББС Іншуранс». VI. Застосоване судом законодавство. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України). Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. При цьому, суд враховує, позицію викладену у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 756/3115/17 (провадження № 61-18653св20) від 16.06.2021 року, згідно якої реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України від 01.07.2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Положеннями ч. 1 ст. 22 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 29 Закону № 1961-IV встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно з поважних причин помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У п. 135-137, 141, 142 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2022 року по справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Відтак Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у п. 80 цієї постанови - винною особою. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20.02.2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20). Зокрема, правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені ст. 22 Закону № 1961-IV, згідно з п. 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону № 1961-IV, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. За загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (п. 36.4 ст. 36 Закону № 1961-IV), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках: визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Згідно до п. 34.2. протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик, зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Відповідно до п. 34.3 ст. 34 Закону № 1961 якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. За приписами ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» № 8 від 30.05.1997 року, при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. VIІ. Висновки суду. У рішеннях Європейського суду з справ людини неодноразово робились висновки про те, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення. Це зобов`язання не можна розуміти як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, і питання дотримання цього зобов`язання має вирішуватись виключно з огляду на обставини справи (рішення від 09.12.1994 року у справах «Руіз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), п. 29, та «Гарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26). Ці принципи застосовувалися в низці справ проти України (рішення від 15.11.2007 року у справі «Бендерський проти України» (Benderskiy v. Ukraine), заява № 22750/02, п. п. 42-47; від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25; від 07.10.2010 року у справі «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine), заява № 5231/04, п. п. 18, 19). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування. При розгляді справи не встановлено обставин недотримання вимог закону експертом Галамаєм Б. І. при складанні висновку № 98 від 30.07.2022 року, або обставин, які виключають його участь у проведенні дослідження. Вказаний висновок експерта суд приймає як належний та допустимий доказ у розумінні ст. 77, 78 ЦПК України. Враховуючи те, що вартість матеріального збитку підтверджена висновком експерта, який є належним доказом та допустимим доказом, відповідачем АТ «СК «ББС Іншуранс» не спростовано його невідповідність вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність», тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. 7.1. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди. Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода зокрема полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Суд приймає до уваги висновки зазначені у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21). Так, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України). По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 року у справі № 487/6970/20). Абзац 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21). Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 року у справі № 464/3789/17, зокрема, дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. Окрім цього, що стосується її розміру, то відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Разом з тим, позивачем не надано доказів того, що внаслідок дій відповідача їй було завдано моральної шкоди, не надано доказів на підтвердження розміру моральної шкоди, а також доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та моральними стражданнями позивача. На підставі викладеного та з урахуванням обставин справи, які мають істотне значення, з урахуванням вимог розумності та справедливості суд вважає, що у вказаній частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. VIII. Судові витрати по справі. Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 8.1. Щодо судового збору. За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позову, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп. (а.с. 67) розділяється між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, із відповідача АТ «СК «ББС Іншуранс» на користь [PERSON] слід стягнути 496 грн. 47 коп. (40, 99% від 1 211 грн. 20 коп.) судового збору. 8.2. Щодо витрат на проведення експертизи. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Так, позивачем було сплачено 3 000 грн. 00 коп. за проведення експертного автотоварознавчого дослідження № 98 від 30.07.2022 року, що підтверджується платіжною інструкцією № 141473008 від 01.08.2022 року (а.с. 46). Сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.11.2023 року у справі № 712/4126/22, провадження № 14-123цс23). В силу наведених норм закону, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження у сумі 3 000 грн. 00 коп. На підставі наведеного та

Outcome: partial