Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом, в якому просили стягнути з [PERSON] на свою користь борг за кредитним договором № 15356-09/2024 від 12.09.2024 року в розмірі 30\~360,00 грн., а також судові витрати по справі. Свої вимоги мотивували тим, що 12.09.2024 року між ТзОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] було укладено електронний договір про надання фінансового кредиту № 15356-09/2024, що підписаний в порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». На виконання вимог вказаного Закону відповідачка підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто було укладено кредитний договір у вигляді електронного документа згідно вимог ст. 639 ЦК України. Після цього, на виконання умов договору останній були перераховані кошти в розмірі 12\~000,00 грн. на платіжну карту. Однак, відповідачка кредитні кошти не повернула у повному обсязі та не виконала інші взяті на себе грошові зобов`язання, тому станом на час подання позову в неї виникла заборгованість в розмірі 30\~360,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту 12\~000,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими відсотками 12\~360,00 грн. та прострочена заборгованість за неустойкою 6\~000,00 грн. 23 грудня 2024 року між ТзОВ «Стар Файненс Груп» та ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 23122024, у відповідності до якого ТзОВ «Стар Файненс Груп» відступило ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» належне йому право вимагати повернення коштів, зокрема, за договором про надання фінансового кредиту № 15356-09/2024 від 12.09.2024 року. Вищевказані дії відповідачки свідчать про відмову від добровільного повернення боргу, в зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. Представник відповідачки згідно довіреності від 07.05.2025 року (а.с. 58) адвокат Кірюшин А.А. подав до суду відзив на позовну заяву (а.с. 51-57), в якому просив відмовити ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем жодними доказами не доведено укладення кредитного договору, надання відповідачці коштів та наявність заборгованості. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про укладення між відповідачкою та первісним кредитором договору, оскільки, як стверджує позивач, кредитний договір було укладено в електронній формі, а відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Відповідачка категорично заперечує, що вона реєструвалася в інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора, створила в такій системі особистий кабінет, отримала пропозицію (оферту) та ознайомилася з нею, отримала електронне повідомлення від кредитодавця із одноразовим ідентифікатором, ввела його на сайті кредитодавця для підписання кредитного договору. Жодних належних та допустимих доказів на спростування цього позивачем не надано. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір зі сторони кредитодавця підписаний за допомогою факсимільного відтворення підпису директора та печатки підприємства, що також суперечить закону та свідчить про неукладеність договору. Також позивачем не надано належних та допустимих доказів про перерахування відповідачці грошових коштів, зокрема, виписки з банківського рахунку, відсутність якої свідчить про недоведеність факту передання кредитних коштів. Що стосується стягнення з відповідачки неустойки в розмірі 6\~000,00 грн., то в період дії воєнного стану позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки. Позивач був необмежений у часі щодо підготовки всіх доказів, які повинні бути надані разом з позовною заявою, тому надання будь-яких доказів в процесі розгляду справи буде вважатися зловживанням своїми правами. В даній справі відповідачка очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11\~200,00 грн. В судовому засіданні представник позивача згідно довіреності в порядку передоручення від 15.04.2025 року (а.с. 4) Яконюк Г.О. заявлені позовні вимоги підтримала, зіславшись на вищевикладені обставини та просила позов задоволити повністю. Додатково вказала про те, що доказом вчинення [PERSON] дій щодо укладення електронного кредиту є log-документ (хронологія дій), а також договір доручення на здійснення переказу коштів між ТзОВ «Стар Файненс Груп» та ТзОВ «Універсальні платіжні рішення», які просила долучити до матеріалів справи. Представник відповідачки згідно довіреності від 07.05.2025 року (а.с. 58) Кірюшин А.А. в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, обгрунтувавши свої заперечення аргументами, викладеними у відзиві на позов. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. т Загальні правила щодо форми договору визначено в ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. \~ \~ \~ \~Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з положеннями\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»,\~підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Як встановлено в судовому засіданні, на підтвердження факту укладення кредитного договору між ТзОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] позивачем долучено до справи заявку-анкету клієнта на отримання фінансового кредиту від 12.09.2024 року (а.с. 11-22), договір про надання фінансового кредиту № 15356-09/2024 від 12.09.2024 року (а.с. 16-21), додаток № 1 до вказаного договору (графік платежів) (а.с. 22) та паспорт споживчого кредиту від 12.09.2024 року (а.с. 13-15). Згідно умов цього договору, ТзОВ «Стар Файненс Груп» надало [PERSON] грошові кошти в розмірі 12 000,00 грн. на власні потреби, не пов`язані з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, шляхом перерахування цих коштів на вказаний нею картковий рахунок [NUMBER] строком на 120 днів, а позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором. У відповідності до наданого первісним кредитором розрахунку заборгованості за кредитним договором № 15356-09/2024 від 12.09.2024 року (а.с. 27-28), заборгованість відповідачки за вказаним договором становить 30\~360,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 12 000,00 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 12\~360,00 грн. та прострочена заборгованість за неустойкою 6\~000,00 грн. З договору факторингу № 23122024 від 23.12.2024 року (а.с. 31-35), акту приймання-передачі письмового та електронного Реєстру боржників за вказаним договором (а.с.37), витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 23122024 від 23.12.2024 року (а.с.36) та платіжної інструкції № 9471 від 23.12.2024 року на суму 3\~418\~567,77 грн. (а.с. 38) встановлено, що право вимоги до [PERSON] по кредитному договору № 15356-09/2024 ТзОВ «Стар Файненс Груп» відступило ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». При цьому\~суд критично\~ставиться до\~тверджень представника позивача\~про факт укладення між відповідачкою та первісним кредитором договору в електронній формі, який відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію», як електронний правочин, вчинений на основі відповідних пропозицій (оферт), оскільки жодних доказів вказаного стороною позивача суду не надано. Так, як вбачається з матеріалів справи та з огляду на електронну форму кредитного договору про надання фінансового кредиту № 15356-09/2024, з боку кредитодавця підписано такий за допомогою факсимільного відображення підпису директора та печатки підприємства. Водночас, відповідно до вимог ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Проте, матеріали справи такої згоди зі зразками підпису та печатки первісного кредитора не містять, що дає підстави стверджувати про неукладеність такого договору. Крім того, доказів на підтвердження того, яким чином відповідачці була надана (надіслана) пропозиція (оферта) щодо укладення договору в електронній формі, а також її істотні умови, матеріали справи не містять. Натомість сторона відповідачки категорично заперечує про те, що вона реєструвалася в інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора, створила в такій системі особистий кабінет, отримала пропозицію (оферту), ознайомилася з нею, отримала електронне повідомлення від кредитодавця із одноразовим ідентифікатором, ввела його на сайті кредитодавця для підписання кредитного договору. При цьому, доказів на спростування таких її тверджень позивач суду не надав. У відповідності до п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зазначення доказів, які не можуть бути подані разом з нею (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви. Згідно з ч. 3 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд. Частиною 8 вказаної статті передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. За таких обставин ухвалив відмовити в задоволенні письмового клопотання представника позивача від 02.07.2025 року (а.с 98-99) про долучення доказів (Log-документу вчинення позичальником дій щодо укладення договору, копії договору доручення на здійснення переказу коштів між ТОВ Стар Файненс Груп» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення»), оскільки позивачем в позовній заяві не було вказано про ці докази, не повідомлено суд про неможливість подати їх у встановлений законом строк з об`єктивних причин та взагалі не обгрунтовано неможливість подання їх у вказаний строк. Разом з тим, суд критично оцінює доводи представника позивача про факт надання коштів відповідачці у позику, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження даного факту суду не надано. Суд вживав заходів щодо отримання доказів з приводу перерахування коштів відповідачці та процедури підписання останньою договору шляхом витребування в АТ «А-Банк» (АТ «Акцент-Банк») відомостей, що становлять банківську таємницю, а саме: інформації про те, чи належить банківська карта з прихованим номером № [NUMBER] [PERSON] , чи була успішною транзакція, здійснена 12.09.2024 року о 21:30:02 на банківську картку № [NUMBER] в сумі 12\~000,00 грн. з призначенням платежу «Зарахування 12\~000,000 грн. на картку № [NUMBER] », якщо так, то чи були зараховані кошти за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської картки № [NUMBER] та чи проводилася верифікація особи власника цієї картки, однак запитувану інформацію надано не було з тих підстав, що позивач не надав інформації про повний номер картки, серію та номер паспорта або ідентифікаційний номер клієнта (а.с. 90,94). За таких обставин суд позбавлений можливості перевірити факт зарахування 12\~000,000 грн. на картку № [NUMBER] [PERSON] , а належних та допустимих доказів на підтвердження даної обставини стороною позивача не представлено. Верховний Суд у постанові від 29 січня 2020 року по справі № 755/18920/18 зазначив, що наданий банком розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розміру, сам по собі не є належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, позивачем не надано. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 цього ж кодексу передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України,\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ч. 1 ст. 89 даного Кодексу,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За викладених обставин, враховуючи, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту укладення між [PERSON] та первісним кредитором ТзОВ «Стар Файненс Груп» договору про надання фінансового кредиту № 15356-09/2024 від 12.09.2024 року та отримання відповідачкою [PERSON] кредитних коштів за вказаним кредитним договором, а також те, що доведеність наявної суми заборгованості є обов`язком позивача, який не надав суду належних та допустимих доказів про її наявність та розмір, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] слід відмовити в зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Згідно з п. 2 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України,\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Оскільки у задоволенні позову ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» відмовлено у повному обсязі, то судовий збір з відповідачки стягненню не підлягає. На підставі викладеного, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.\~9\~Закону України\~«Про бухгалтерський\~облік та\~фінансову звітність»,\~ст.ст.\~1,17\~Закону України\~«Про платіжні\~системи та\~переказ коштів\~в Україні», ст.ст. 207,526,626,638,1054,1055 ЦК України, ст.ст. 76,80,81,83,89 ЦПК України,

Outcome: dismissed