Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

05.03.2025 до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №19148-05/2023 від 13.05.2023, в розмірі 47512,50 грн, з яких: - 10500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 37012,50 грн - сума заборгованості за відсотками. Також позивач прохає стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати, а саме судовий збір - 3028,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.05.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТУМ» та [PERSON] укладено кредитний договір №1914-05/2023. 03.07.2023 укладено договір факторингу №3072023 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТУМ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», відповідно до якого право вимоги по зобов`язанням за кредитним договором, в тому числі права грошових вимог до [PERSON] по сплаті боргу за вищевказаним кредитним договором, перейшло до ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП». 27.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу №27122023-2. Відповідно до умов вищевказаного договору факторингу право вимоги за кредитним договором від 13.05.2023 №19148-05/2023 до [PERSON] перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ». Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав зобов`язання. За таких обставин позивач змушений звернутися з даним позовом до суду. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 05.03.2025 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. У порядку визначеному ч. 6 ст.187 ЦПК України судом 06.03.2025 направлено запит до органу реєстрації з метою з`ясування зареєстрованого місця проживання відповідача та вирішення питання щодо належної підсудності даного спору суду, відповідь на який отримано 11.03.2025. Ухвалою судді від 13.03.2025 позовну заяву залишено без руху. 31.03.2025 позивачем усунуто недоліки позовної заяви та виконано вимоги ухвали судді від 13.03.2025. Ухвалою судді від 04.04.2025 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання. 21.04.2025 від відповідача засобами поштового зв`язку надійшло клопотання від 07.04.2025 про відкладення судового засідання, у в`язку з несенням [PERSON] військової служби в лавах ЗСУ у ВЧ [NUMBER] та перебуванням у зоні бойових дій. Просив зупинити провадження у справі, питання про зупинення провадження у справі просив вирішити після надходження до суд доказів його перебування саме в зоні активних бойових дій. 05.05.2025 судом направлено запит до ВЧ [NUMBER] з метою підтвердження існування обставин, які можуть стати підставою для зупинення провадження у справі. 04.06.2025 судом повторно направлено запит № 546/208/25/3147/2025 до ВЧ [NUMBER] з метою підтвердження існування обставин, які можуть стати підставою для зупинення провадження у справі. 11.06.2025 до суду від ВЧ [NUMBER] надійшла відповідь на запит суду від 05.05.2025, з якої встановлено, що [PERSON] , [INFO] , дійсно проходить службу в ВЧ [NUMBER] , станом на 02.06.20256 безпосередню участь у бойових діях не приймає та бойові завдання не виконує. У судове засідання 02.07.2025 сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. У встановлений судом строк, відповідач правом на надання відзиву не скористався. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, у разі неявки відповідача в судове засідання просить ухвалити заочне рішення по справі (а.с.4). Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час, дату і місце розгляду справи, був повідомлений належним чином, шляхом направлення повісток до електронного кабінету Електронного суду, повістки на 03.06.2025, 02.07.2025 відповідно до довідок про доставку електронних документів отримав 05.05.2025 о 16:49:40 та 05.06.2025 о 13:29:40 відповідно (а.с.91, 97), та шляхом направлення SMS-повістки на 05.05.2025 (а.с.80). Окрім того, конверт з копією позовної заяви, ухвалою про відкриття провадження у справі та повісткою направлявся за місцем проходження військової служби відповідачем, конверт повернувся до суду без вручення (а.с.104). Клопотання про розгляд справи за його відсутності від відповідача до суду не надходило. Відповідач не надав заперечень проти зазначених у позові обставин. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим, враховуючи письмову згоду представника позивача, на підставі ухвали Решетилівського районного суду Полтавської області від 02.07.2025 проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст. ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Щодо клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до припинення його перебування в зоні активних бойових дій, суд зазначає наступне. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України від 24.02.2022 №2102ІХ, із 05:30 год 24.02.2022 в України введено воєнний стан, який на теперішній час не припинено та не скасовано. Таким чином, на момент розгляду справи в Україні триває воєнний стан. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо. В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.08.2022 у справі №461/5209/19 зазначено: «Оскільки, позивачем надані докази його перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, колегія суддів вважає, що заява [PERSON] про зупинення провадження у справі №461/5209/19 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, тому необхідно зупинити провадження у справі, що переглядається, до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан». Аналогічні за змістом висновки викладені у судових рішеннях Верховного суду в справах від 14.12.2022 №757/52540/16-ц та від 17.01.2023 №501/1699/17. Отже, для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, в матеріалах цивільної справи мають бути докази не лише перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а й докази того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема безпосередньо приймають участь у виконанні бойових завдань. Разом з цим, згідно відповіді наданої на запит суду наданої ВЧ [NUMBER] встановлено, що [PERSON] , [INFO] , дійсно проходить службу в ВЧ [NUMBER] , однак станом на 02.06.20256 безпосередню участь у бойових діях не приймає та бойові завдання не виконує (а.с.100). За таких обставин, оскільки відповідач призваний на військову службу та направлений для проходження військової служби, однак не бере участі у виконанні бойових завдань, суд приходить до висновку про відсутність необхідності зупинення провадження у справі до припинення перебування відповідача [PERSON] на військовій службі у складі Збройних Сил України, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі. Повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Спір у справі виник із кредитних правовідносин та його вирішення регулюється нормами цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1, 2 ст. 1046 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Використання для підписання договорів позики електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який містить тільки комбінацію цифр, узгоджується із вимогами законодавства. Підписання електронного договору за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто укладення договору без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету не є можливим (див. висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 (справа №732/670/19), від 12.01.2021(справа №524/5556/19), від 31.08.2022 (справа № 280/4456/20), від 09.02.2023 (справа № 640/7029/19)). Судом встановлено, що 13.05.2023 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] був укладений договір про надання фінансового кредиту № 19148-05/2023 відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 10500,00 грн строком на 360 днів. Дата надання кредиту 13.05.2023, дата погашення кредиту - 06.05.2024 (пункт 1.2. договору). Умовами договору № 19148-05/2023 від 13.05.2023 передбачено періодичність сплати платежів - кожні 30 днів (відповідно до графіку платежів, що згідно п.1.5. є додатком до договору) та процентну ставку стандартну у розмірі 2,50 % в день (пункт 1.4.1 договору) Відповідно до п.1.6. договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № 4149-49хх-хххх-5692 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Пункт 3.1. даного договору передбачає, що проценти, які нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Згідно до п.3.7. клієнт здійснює платежі за договором у такій черговості: у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та з прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу - сума кредиту та проценти за користування кредитом; у третю чергу - неустойка та інші платежі за кредитом. Даний договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє протягом строку, вказаного в п. 1.2. цього договору (пункт 7.1. договору). Даний договір містить реквізити сторін та підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором W8712 зі сторони [PERSON] (а.с.6-9). Додатком №1 до даного договору є графік платежів, відповідно до якого строк кредиту визначено 06.05.2024. Даний додаток містить реквізити сторін та підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором W8712 зі сторони [PERSON] (а.с.10). Заявка анкета Клієнта на отримання фінансового кредиту в ТОВ «ФК «Інвеструм» містить особисті дані [PERSON] та підписана електронним підписом одноразовим ідентифікатором W8712 зі сторони [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до паспорту споживчого кредиту сума кредиту - 10 500,00 грн, строк кредиту - 360 днів, стандартна процентна ставка - 2,50 вдень, що становить 912,50% річних, орієнтовна загальна вартість кредиту становить - 105 000,00 грн. Даний додаток підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором W8712 зі сторони [PERSON] (а.с. 13-14). Також судом встановлено, що ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» свої зобов`язання перед відповідачем [PERSON] за кредитним договором виконало та надало йому кредит в розмірі 10500,00 грн 13.05.2025, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, що підтверджується довідкою №2919_240725103715 від 25.07.2025 наданою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» згідно договору про переказ коштів ФК-150920 від 15.09.2020 (а.с. 26). Частинами 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. Згідно з пунктом 4.1.4. кредитного договору, ТОВ «ФК «Інвеструм» має право відступити право вимоги за даним договором третій сторони без згоди клієнта. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, повинна надати суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Судом також встановлено, що договором факторингу № 3072023 від 03.07.2023 ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» за плату відступило, а ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» набуло право грошової вимоги, у зобов`язаннях, що виникли із основних договорів, та отримало права вимоги за зобов`язаннями за Основними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників за сплатою боргу за Основними договорами, строк оплати за якимись настав, а також вимоги за Основними договорами, які виникнуть у майбутньому, з моменту підписання Сторонами Акту прийняття-передачі відповідно до додатку №2 до цього Договору. Відступлення права грошової вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за основними договорами, та їх перехід від Клієнта до Фактора відбувається у дату укладення цього договору та Акту приймання-передачі. (а.с.15-16). До договору факторингу також наданий акт прийому-передачі реєстру електронного та письмового боржників за договором факторингу № 3072023 від 03.07.2023 (а.с.17). Відповідно до п.п. 4.1.-4.4. договору факторингу Для відступу прав вимоги до Боржників за основними договорами Фактор сплачує Клієнту загальну грошову суму у розмірі грн. Сторони погодилися, що фінансування Клієнта у відповідності до № 1 ст. 1084 ЦК України здійснюється шляхом покупки у його Фактором права грошової вимоги, без необхідності сплати інших грошових коштів. Сумою фінансування у цьому розмірі є сума, зазначена у п. 4.1 цього Договору. Платою Клієнта Фактора за надання фінансування під відступ Права Вимоги згідно з цим Договором є сума у ??розмірі 100 гривень 00 копійок. Сторони погодилися, що плата за фінансування виплачується Клієнтом у 5-денний термін з дня отримання фінансування шляхом перерахунку на поточний рахунок Фактор, зазначений у розділі 10 цього Договору. Фактор зобов`язується до 31.12.2023, після скасування цього Договору, перераховувати на поточний рахунок Клієнта грошову суму фінансування, визначену в п.4.1 цього Договору. Моментом оплати коштів Стороною вважається день надходження грошових коштів на поточний рахунок іншої Сторони (а.с. 15 оборот). Судом також встановлено, що договором факторингу № 27122023-2 від 27.12.2023 ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» за плату відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнтові. Перелік боржників, підстави виникнення грошової вимоги, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору (а.с.18-19). Згідно п. 1.2 Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору (а.с.18-19). До договору факторингу також наданий акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 27122023-2 від 27.12.2023 (а.с.20). Згідно витягу з реєстру боржників, до договору факторингу № 27122023-2 від 27.12.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача на суму 47512,50 грн (а.с.21). Відповідно до розрахунку заборгованості здійсненому первісним кредитором ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» (ТОВ «ІНВЕСТРУП ГРУП») станом на 26.12.2023 загальна сума боргу [PERSON] становила 47512,50 грн, що складалася з 10500,00 грн - сума боргу за тіло кредиту, 37012,50 грн - сума боргу за нараховані відсотки за користування кредитом, 2725,00 грн - сума боргу по штрафним санкціям. Згідно з розрахунком заборгованості відповідачем не було здійснено жодної сплати заборгованості (а.с. 22-24). Разом з цим, позивачем не надано доказів на підтвердження здійснення ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» оплати за договором факторингу № 3072023 від 03.07.2023, та не надано реєстру боржників, чи витягу з нього, з якого можна було б встановити, що до ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 19148-05/2023 від 13.05.2023. Окрім цього, позивачем не надано доказів на підтвердження здійснення ТОВ «ФК «ЄАПБ» оплати за договором факторингу № 27122023-2 від 27.12.2023. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 №352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року №231» визначено, що до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнт, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 ЦК України), фактор, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 ЦК України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України). Згідно з п. 64 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», фінансова послуга це операція або декілька операцій, пов`язаних однією правовою метою, з фінансовими засобами, що здійснюються в інтересах інших осіб, ніж надавач такої фінансової послуги, а також послуги, прямо визначені спеціальними законами як фінансові послуги. За змістом пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», факторинг є фінансовою послугою. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається. Сторони договору відступлення права вимоги, зокрема договору купівлі-продажу права вимоги, мають право на власний розсуд визначити ціну, за якою право вимоги продається, з огляду на реальну вартість права вимоги, що відступається (продається), яка може бути як більшою, так і меншою за номінальну вартість такої вимоги. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2023 (справа № 206/4841/20). Згідно з ч. 1 ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Позивачем на підтвердження права звернення до суду надано ......копії договору факторингу №1-09/18 від 10.09.2018 та додатку №1 до нього (реєстр боржників), яким підтверджується відступлення права вимоги саме за кредитними договорами №HCL-001/007/2005 від 30.09.2005 та №CNL-B00/008/2007 від 22.01.2007, укладеними із [PERSON] . Разом з цим суд звертає увагу на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження здійснення ТОВ «ФК «ЄАПБ» оплати за договором факторингу № 27122023-2 від 27.12.2023 (платіжне доручення чи платіжна інструкція). Окрім того, у наданій суді копії частини договору факторингу взагалі не визначено ціну продажу. Також, позивачем не надано доказів на підтвердження здійснення ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» оплати за договором факторингу № 3072023 від 03.07.2023 (платіжне доручення чи платіжна інструкція). Окрім того, у договорі факторингу взагалі не визначено ціну продажу. Таким чином, суд вважає, що позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» не доведено належними і допустимими доказами виникнення у нього за договором факторингу №27122023-2 від 27.12.2023 право вимоги до відповідача, яке воно придбало у ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», та як наслідок права звернення до суду з відповідним позовом. Окрім цього, суд вважає, що позивачем також не доведено належними і допустимими доказами виникнення у ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» за договором факторингу № 3072023 від 03.07.2023, право вимоги до відповідача, яке воно придбало у первісного кредитора ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ». За змістом положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов'язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд зауважує, що принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) не звільняє учасника справи від обов`язку доказування обставин, на які він посилається у підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги або заперечення позову (ст.81 ЦПК України). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновків, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами перехід до ТОВ «ФК «ЄАПБ» від ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», права вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №27122023-2 від 27.12.2023, та у свою чергу до ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» від первісного кредитора ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», права вимоги до відповідача на підставі договору факторингу № 3072023 від 03.07.2023. З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» є недоведеними та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, які є достовірними і достатніми для задоволення позовних вимог, тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі за недоведеністю. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 92964 від 27.12.2024 (а.с.1). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.42). Оскільки суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, то судові витрати, понесені позивачем у справі, відшкодуванню не підлягають. На підставі ст. ст. 512, 514, 516, 517, 526, 530, 549, 610-612, 628, 629, 638, 641, 1048, 1049, 1049, 1050, 1054, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України та

Outcome: dismissed