Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

У червні 2025 року [PERSON] , в інтересах якої діє представниця -адвокатка Гренджа В. Ю., звернулася до суду з позовом до Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом. Позовна заява обґрунтована тим, що [INFO] померла [PERSON] , а [INFO] помер [PERSON] , які доводилися їй бабою та дідом по материнській лінії. За життя [PERSON] та [PERSON] склали на її користь заповіти, які посвідчені 10.10.2017 секретарем Пилипецької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області Кіс Н. Ф. Ці заповіти не змінені та не скасовані. Зазначала, що до спадкового майна померлого [INFO] [PERSON] входило таке нерухоме майно: житловий будинок у [ADDRESS] , побудований у 1975 році, власником та забудовником якого був [PERSON] , що підтверджується випискою з погосподарської книги, яка видана виконавчим комітетом Пилипецької сільської ради від 04.04.2024 за № 446; земельні ділянки загальною площею 0,60 га, що розташовані на території Пилипецької сільської ради Хустського району, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку, які за життя належали [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 036243. Померлий [PERSON] був постійним мешканцем [ADDRESS] і на момент його смерті за цією адресою разом із ним проживала та була зареєстрована дружина [PERSON] , ніхто інший не проживав та не був зареєстрований, що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області від 08.11.2021 за № 1234. Відтак його дружина [PERSON] уважалася єдиною належною спадкоємицею за законом нерухомого майна померлого свого чоловіка [PERSON] . Після смерті її баби [PERSON] , яка померла [INFO] відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме житловий будинок та земельні ділянки, які вона успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом, проте так і не отримала свідоцтво про право на спадщину на це майно за життя та, відповідно, не провела реєстрацію права власності на спадкове майно на своє ім`я. Також зазначала, що за життя [PERSON] склала заповітне розпорядження, згідно з яким належну їй земельну частку (пай) площею 0,9466 га на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 031153 від 10.06.2003 та все те, що буде їй належати по праву та по закону на день її смерті, заповіла своїй онуці [PERSON] , тобто їй. Указувала і на те, на час смерті [INFO] [PERSON] , яка була постійною мешканкою [ADDRESS] , разом із нею в будинку ніхто не проживав та не був зареєстрований, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Пилипецької сільської ради за № 1255 від 08.11.2021. Наголошувала, що вона спадщину до майна померлої [PERSON] прийняла шляхом подання 19.09.2024 приватному нотаріусу Хустського районного нотаріального округу Дунаєву Ю. М. заяви про прийняття спадщини за заповітом, оскільки рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 16.08.2024 у справі № 302/717/24, яке набрало 17.09.2024 законної сили, їй було визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю у три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Отже, вона є єдиною належною спадкоємицею за заповітом до майна померлої [INFO] [PERSON] , спадкове майно не є спірним та інших спадкоємців, окрім неї, немає, проте приватний нотаріус Дунаєв Ю. М., видавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] на вказані вище земельні ділянки, відмовив їй постановою у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом до майна померлої [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] з підстав відсутності правоустановчих документів на нього, відсутності інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності на це нерухоме майно. Посилаючись на наведені вище обставини просила суд визнати за нею як спадкоємицею за заповітом до майна померлої [INFO] баби [PERSON] , [INFO] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 2 червня 2025 року відкрито провадження у цій справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.55,56). Своїм правом подати відзив на позовну заяву [PERSON] відповідач Пилипецька сільська рада Хустського району Закарпатської області не скористалася. Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 1 липня 2025 року закрито підготовче провадження у цій справі та призначено її до судового розгляду по суті (а.с.66,67). У \~судове засідання позивачки\~ [PERSON] \~та її\~представниця \~адвокатка Гренджа\~В.\~Ю.\~не з`явилися,\~хоча про\~дату,\~час та\~місце його проведення\~були\~належним чином\~повідомлені.\~Водночас представницею\~позивачки [PERSON] \~\~адвокаткою Гренджа\~В.\~Ю.\~подано до\~суду 14.07.2025\~заяву,\~в якій\~вона просила\~суд розглянути цю\~справу без\~участі сторони\~позивача,\~позовні вимоги\~підтримала повністю\~та просила\~їх задовольнити (а.с.69). Представник відповідача Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області Бобонич І. у судове засідання також не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений, проте подав до суду 14.07.2025 заяву, в якій зазначив, що Пилипецька сільська рада визнає позов [PERSON] , а також просив суд розглянути дану справу без участі представника відповідача (а.с.68). За положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З огляду на наведене вище суд уважає за можливим розглянути цю справу за відсутності сторін за наявними матеріалами, які є достатніми для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суду. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК\~України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини у даній справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд зазначає таке. Судом установлено,\~що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.05.2013, між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, унаслідок якого дружина змінила своє дошлюбне прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.27). Зі свідоцтва про народження [PERSON] /позивачка/ серії [NUMBER] від 04.08.1990 видно, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.28). Як убачається зі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 04.07.1989, між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, після якого дружина змінила своєю дошлюбне прізвище з « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] » (а.с.29). Зі свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 03.03.1970 слідує, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.30). Баба позивачки [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] у селі Подобовець Хустського району Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області від 04.11.2021 за актовим записом № 33 (а.с.8). Дідо позивачки - [PERSON] помер [INFO] у селі Подобовець Хустського району Закарпатської області, що стверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Пилипецької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області від 05.06.2019 за актовим записом № 23 (а.с.9). Як\~убачається з\~матеріалів справи\~ [PERSON] \~за життя\~склав заповіт,\~який посвідчений\~10 жовтня 2017 року секретарем\~Пилипецької сільської\~ради Міжгірського району Закарпатської\~області Кіс Н. Ф. \~і зареєстрований\~у реєстрі\~за №\~40,\~відповідно до\~якого [PERSON] \~на випадок\~своєї смерті\~зробив заповітне\~розпорядження,\~а саме:\~житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований у [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0.6025 га згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 036243 від 19.10.1995, земельну частку (пай) площею 0.9338 га відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 040955 від 10.06.2003 та все те, що буде йому належати по праву та по закону на день його смерті, заповів своїй онуці [PERSON] /позивачці/ (а.с.10). Також [PERSON] за життя\~склала заповіт,\~який посвідчений\~10 жовтня 2017 року секретарем\~Пилипецької сільської\~ради Міжгірського\~району Закарпатської\~області Кіс Н. Ф. \~і зареєстрований\~у реєстрі\~за №\~41,\~відповідно до\~якого [PERSON] на випадок\~своєї смерті\~зробила заповітне\~розпорядження,\~а саме належну їй земельну частку (пай) площею 0.9466 га згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 031153 від 10.06.2003 та все те, що буде їй належати по праву та по закону на день її смерті, заповіла своїй онуці [PERSON] /позивачці/ (а.с.11). Як слідує з витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 77102137, виданого 27.05.2024 приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєвим Ю. М., то у Спадковому реєстрі наявна інформація щодо чинного після смерті [PERSON] заповіту від 10.10.2017 за номером у спадковому реєстрі 61710442 (а.с.12). Як видно з витягу зі Спадкового реєстру за № 78416735, виданого 19.09.2024 приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєвим Ю. М., то у Спадковому реєстрі наявна інформація щодо реєстрації спадкової справи після смерті [PERSON] за номером у спадковому реєстрі 73003270 (а.с.13). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 78416363, виданої 19.09.2024 приватним нотаріусом Хустської районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєвим Ю.М., то у Спадковому реєстрі інформація щодо спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтва про право на спадщину до майна померлого [INFO] [PERSON] відсутня (а.с.14). Згідно з витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 78416298, виданого 19.09.2024 приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєвим Ю. М., то у Спадковому реєстрі наявна інформація щодо чинного після смерті [PERSON] заповіту від 10.10.2017 за номером у спадковому реєстрі 61710481 (а.с.15). Відповідно до\~рішення Міжгірського\~районного суду\~Закарпатської області\~від 16.08.2024\~у справі\~№ 302/717/24\~(провадження\~2/302/254/24),\~що набрало\~17.09.2024\~законної сили,\~ [PERSON] \~було визначено\~додатковий строк\~для подання\~заяви про\~прийняття спадщини\~за померлою\~ [PERSON] \~ тривалістю\~в два\~місяці,\~починаючи з\~дня набрання\~даним рішенням\~суду законної\~сили (а.с.17-22). Як убачається з Державного акту про право приватної власності на землю серії ІІ- 3К № 036243 від 19.10.1995, на підставі рішення Пилипецької сільської ради № 45 від 20.07.1995 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,60 га, що розташовані на території Пилипецької сільської ради, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства та складається з чотирьох автономних ділянок: в урочищі «Біля хати» площею 0,2552 га; в урочищі «Гаївське» площею 0,0594 га; в урочищі «Верх» площею 0,2312 га; в урочище «Гаївське» площею 0,0567 га (а.с.25). Відповідно до\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~заповітом від\~16.05.2025,\~виданого приватним\~нотаріусом Хустського\~районного нотаріального\~округу у\~Закарпатській області\~Дунаєвим Ю.\~В.\~спадкоємиці [PERSON] \~до майна\~ [PERSON] ,\~то спадщина\~на яку\~видано це\~свідоцтво складається\~з земельної\~ділянки площею\~0,2394\~га,\~кадастровий номер\~земельної ділянки\~2122485200:10:006:0060,\~цільове призначення\~-\~02.01\~для будівництва\~та обслуговування\~житлового будинку\~господарських будівель\~і споруд\~(присадибна\~ділянка),\~розташованої у\~селі Подобовець\~«Біля хати»,\~Хустського району,\~Закарпатської області,\~згідно з\~Державним актом\~на право\~приватної власності\~на землю\~серії ІІ-ЗК\~№ 036243,\~виданого Пилипецькою\~сільською радою\~Міжгірського району,\~Закарпатської області\~19\~жовтня 1995\~року на\~підставі рішення\~6\~сесії 22\~скликання цієї\~ж ради\~за №\~45\~від 20.07.1995,\~та зареєстрованого\~в Книзі\~записів державних\~актів на\~право приватної\~власності на\~землю за\~№ 43,\~що належала\~чоловіку померлої\~ [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] ,\~спадкоємцем якого\~була його\~дружина [PERSON] ,\~яка прийняла\~спадщину,\~але не\~оформила своїх\~спадкових прав.\~Державну реєстрацію\~права власності\~на зазначену\~земельну ділянку\~у Державному\~реєстрі речових\~прав на\~нерухоме майно,\~не проведено (а.с.24). Постановою приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу в Закарпатській області Дунаєва Ю. М. за вих. № 134/02-31 від 20.05.2025 у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом до майна померлої [INFO] [PERSON] на житловий будинок\~з господарськими\~будівлями та\~спорудами,\~за адресою:\~ [ADDRESS] відмовлено у зв`язку з відсутністю правоустановчих документів на це спадкове майно, відсутності інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності на це нерухоме майно (а.с.26). Відповідно до\~довідки\~від\~08.11.2021\~№\~1254,\~виданої\~секретарем\~Пилипецької сільської\~ради\~Хустського\~району\~Закарпатської\~області,\~померлий\~ [PERSON] ,\~1936\~року\~народження,\~був\~постійним\~мешканцем\~с.\~Подобовець\~і\~був зареєстрований\~та проживав\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~згідно з\~погосподарської книги\~№ 6,\~та разом\~із\~ним\~на\~день\~його\~смерті проживала\~та була\~зареєстрований його\~дружина [PERSON] ,\~ [INFO] (а.с.31). Згідно з довідкою від\~08.11.2021\~№\~1255,\~виданої\~серетарем цієї ж сільської ради, померла [PERSON] , 1936 року\~народження,\~була\~зареєстрованою і постійної мешканкою [ADDRESS] , згідно з погосподарської книги № 6 та разом\~із\~нею на\~день\~її\~смерті ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с.32). Із виписки\~з погосподарської\~книги,\~виданої виконкомом\~Пилипецької сільської\~ради Хустського\~району Закарпатської\~області від\~04.04.2024\~за №\~446\~вбачається,\~що житловий\~будинок у\~ [ADDRESS] \~побудований орієнтовно\~в 1975\~році.\~Свідоцтво на\~право власності\~на даний\~житловий будинок\~сільською радою\~не видавалось\~і розташований\~на земельній\~ділянці в\~урочищі «Біля\~хати» орієнтовною\~площею 0.2552\~га на\~території зареєстрованого\~дворогосподарства в\~ [ADDRESS] .\~Власником та\~забудовником зазначеного\~вище житлового\~будинку був\~ [PERSON] ,\~ [INFO] (а.с.33). Із довідки\~КП\~«Міжгірське\~бюро технічної\~інвентаризації»\~від\~03.03.2024\~за\~№\~37\~вбачається,\~що\~станом\~на 31.12.2012\~право\~власності\~на житловий\~будинок\~ [ADDRESS] \~не\~зареєстровано (а.с.34). Відповідно до\~довідки\~від\~04.04.2024\~№\~447,\~виданої\~виконкомом Пилипецької сільської ради\~Хустського\~району Закарпатської\~області, житловий будинок у [ADDRESS] , у зв`язку зі зміною нумерації було перенумеровано на новий номер 134 (а.с.35). Відповідно до технічного паспорту від 27.09.2024 на будинок садибного типу з господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , то цей будинок має загальну площу 68,82 кв. м (а.с.40-44). Як видно зі Звіту про оцінку житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 68,82 кв. м, складеного ПП «Експерт-Сервіс», то станом на дату оцінки 23.05.2025 вартість указаного об`єкту нерухомого майна становить 256 625 гривень (а.с45-49). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Положеннями ст. 1217 ЦК Україна передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до приписів ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Частиною першою ст. 1221 ЦК України регламентовано, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Як кореспондує ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частини 1, 5 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Положеннями ч. 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до підпунктів 4.14, 4.16, 4.17, 4.18, 4.21 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відмова нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва не припиняє права спадкоємця на отримання спадщини та його право в такому випадку підлягає судовому захисту. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом у погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Частиною першою\~ст. 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як кореспондують частини перші\~ст. 16 ЦК України,\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, установленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Право на обрання способу захисту своїх прав та законних інтересів (нотаріальний чи судовий) належить виключно особі і не може бути обмежене з формальних міркувань. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland\~v.\~the\~United\~Kingdom). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини» (Salman v. Turkey, заява № 21986/93, п. 100, ECHR 2000-VII). Отже, з огляду на наведене вище, а також ураховуючи на\~визнання позову\~відповідачем і\~не порушення\~при цьому\~прав інших\~осіб,\~суд доходить\~висновку, що позивачка довела поза розумним сумнівом належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв?язку між собою достатніми доказами свої вимоги, а відтак позов підлягає до задоволення повністю. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення\~(SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до частин 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Спеціальним законом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, є Закон України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір». Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі, зокрема визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення закріплено і в ч. 1 ст. 142 ЦПК України. З огляду на те, що розгляд справи по суті ще не розпочато та відповідач визнав позов, а відтак підлягає поверненню з державного бюджету позивачці 50% сплаченого нею судового збору при поданні до суду позовної заяви у розмірі 2\~566,25 грн (а.с.1), що\~становить 1\~283,12\~гривень.

Outcome: approved