Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

ТОВ «КФ.ЮА» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.07.2020 року між ТОВ «КФ.ЮА» та [PERSON] було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №00020072863, згідно якого відповідачу було надано кредит в сумі 4 000 грн., строком до 20.08.2020 року. Всупереч умовам кредитного договору відповідач свої зобов`язання не виконав. Заборгованість відповідача по кредитному договору становить 21 108, 69 грн., з яких: 4 000 грн. - тіло кредиту; 908, 69 грн. - інфляційне збільшення за період з 21.08.2020 до 23.02.2022; 15 000 грн.\~- проценти поза межами строку дії договору за період з 21.08.2020 до 17.01.2021; 1 200 грн.- проценти. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про стягнення на його користь з відповідача заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №00020072863 від 22.07.2020 року в сумі 21\~108,69 грн. Також, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Ухвалою суду від 11 вересня 2024 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачкою відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Представник позивача в судове засідання не з`явився. В прохальній частині позовної заяви міститься клопотання представника позивача про розгляд справи у його відсутність, а також те, що не заперечує щодо ухвалення заочного рішення суду в разі неявки відповідача в судове засідання. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у визначений судом строк до суду не подано. Згідно з п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що 22.07.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» та [PERSON] укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №00020072863, за умовами якого товариство на умовах цього договору та правил надає клієнту грошові кошти у сумі, визначені п. 5 договору, а клієнт в свою чергу зобов`язується повернути грошові кошти у встановлений цим договором термін та сплатити проценти згідно з відсотковою ставкою за кожен день користування, визначеною п. 5 даного договору; дата надання кредиту 22.07.2020, дата погашення заборгованості 20.08.2020, базова процентна ставка 1,00% (в день), процентна ставка у разі користування кредитом поза межами строку дії договору 2,50% (в день), що підтверджується копією договору. Згідно з копією акту про видачу грошових коштів від 22.07.2020, [PERSON] за кредитним договором №00020072863 від 22.07.2020 року видано кошти в сумі 4 000 грн. Відповідно до копії картки обліку виконання договору №00020072863 від 22.07.2020, станом на 06.08.2024 заборгованість [PERSON] за договором №00020072863 від 22.07.2020 р. складає 21\~108, 69 грн, з яких: 4 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 908, 69 грн. - інфляційне збільшення за період з 21.08.2020 до 23.02.2022; 15 000 грн.\~- проценти поза межами строку дії договору за період з 21.08.2020 до 17.01.2021; 1 200 грн.- проценти. Відповідно до частин першої-другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У частині першій статті 638\~ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За правилами статей 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З наданих ТОВ «КФ.ЮА» доказів установлено, що 22.07.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» та [PERSON] укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №00020072863. Вказаний договір підписаний [PERSON] власноручним підписом, що свідчить про погодження ним умов, викладених у договорі №00020072863 від 22.07.2020 р. Згідно з копією акту про видачу грошових коштів від 22.07.2020 р, [PERSON] за договором №00020072863 від 22.07.2020 видано кошти в сумі 4 000 грн., тобто договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №00020072863 є укладеним 22.07.2020 р. (з моменту передання грошей [PERSON] ). Ураховуючи те, що факт отримання коштів [PERSON] не спростований, вказаний договір є чинним, в установленому законом порядку недійсним не визнавався, а тому позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту за договором №00020072863 у розмірі 4 000 грн. підлягає задоволенню. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 908,69 грн інфляційне збільшення, 1 200 грн. проценти, 15 000 грн. проценти поза межами строку дії договору, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості (в тексті позовної заяви) та карти обліку договору №00020072863 від 22.07.2020 р. Відповідно до ст.\~1056-1\~ЦК України розмір процентів, та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України вказано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, доказів на спростування встановлених судом обставин не надав. Враховуючи, що ТОВ «КФ.ЮА» долучено докази, які підтверджують надання коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом, нарахування відсотків, беручи до уваги, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку ТОВ «КФ.ЮА» у повному обсязі не повернуті, тобто відповідачем не виконано договірні зобов`язання, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, щопідлягають задоволенню. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява №4909/04). Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже,\~враховуючи повне\~задоволення позовних\~вимог позивача,\~судовий збір\~за подання\~до суду\~позовної заяви\~у розмірі\~3028,00\~грн слід\~стягнути з\~відповідача на\~користь позивача. На\~\~підставі\~\~викладеного,\~

Outcome: approved