Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

У липні2024 року ТОВ "Омега Фінанс" через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого позивач посилається на те, що 30 червня 2020 року між АТ "Юнекс Банк", правонаступником якого є ТОВ "Фінансова компанія "Омега Фінанс", та відповідачем укладено кредитний договір №\~17.218.0620.ФО_К, за яким банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 38 495,73 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 10 % річних, строком до 30 червня 2023 року. 31 березня 2021 року між Акціонерним товариством "Юнекс Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Омега Фінанс" був укладений договір факторингу №31/03-2021, відповідно до якого Акціонерне товариство "Юнекс Банк" відступило Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Омега Фінанс" право грошової вимоги, в тому числі й до відповідача за вищезазначеним кредитним договором. 05 травня 2021\~року ТОВ "Фінансова компанія "Омега Фінанс" направило на адресу позичальника лист про відступлення права вимоги та надало строк на погашення заборгованості, яка була залишена без задоволення відповідачем. Станом на 31 березня 2021\~року, тобто станом на момент отримання позивачем права вимоги до відповідача за кредитним договором, заборгованість останнього становить 45 201,86 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 29 634,09 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 8 861,64 грн., відсотків за користування кредитом в розмірі 258,55\~грн., прострочених відсотків за користування кредитом в розмірі 2 636,48 грн., комісії за обслуговування кредиту (прострочена на день подання позовної заяви) в розмірі 381,11\~грн., а також простроченої комісії за обслуговування кредиту в розмірі 3 429,99 грн. Зазначену суму заборгованості, а також судові витрати позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Не погоджуючись із пред`явленим позовом, 12 листопада 2024 року відповідач [PERSON] звернувся на адресу суду із відзивом на позовну заяву, відповідно до змісту якого останній заперечує проти позову з підстав недоведеності суми заборгованості перед позивачем, відсутності всіх доказів укладання ним з первісним кредитором відповідного договору та погодження всіх істотних його умов, а також через неотримання ним повідомлення про передачу права вимоги за кредитним договором. У зв`язку із чим, просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 29 листопада 2024 року позивач через підсистему "Електронний суд" звернувся на адресу суду із відповіддю на відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якої останній заперечує проти доводів відповідача, наведених у відзиві на позовну заяву, надаючи пояснення аналогічні позовній заяві. Додатково позивач зазначає про безпідставність доводів відповідача в частині відсутності доказів укладання ним з первісним кредитором відповідного кредитного договору, так і в частині відсутності доказів заборгованості відповідача, що підтверджується відповідним деталізованим розрахунком заборгованості, який додає до відповіді на відзив. Зазначає, що не заслуговують на увагу доводи відповідача в частині неповідомлення його про передачу права вимоги, що спростовується відповідним повідомленням, направленим на адресу відповідача. У зв`язку із чим просив позов задовольнити в повному обсязі. Заперечень на адресу суду не надходило. 29 липня 2024 року на адресу суду надійшла інформація щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) фізичної особи-відповідача. Ухвалою судді від 30 липня 2024\~року постановлено про прийняття позовної заяви до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Цією ж ухвалою сторонам були установлені строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, а також заперечень. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.\~1.ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1ст.13ЦПК України). Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~ст. 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що 30 червня 2020 року між АТ "Юнекс Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 17.281.0620.ФО_К, на підставі якого банк надав відповідачеві кредит у сумі 38 495,73 грн. шляхом безготівкового перерахування коштів на кредитний рахунок відповідача № [NUMBER] , строком погашення до 30\~червня 2023 року, зі сплатою процентів за користування в розмірі 10 % річних та щомісячної комісії за обслуговування кредиту в розмірі 0,99 %. Своїм підписом відповідач підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в АТ "Юнекс Банк", про що свідчить підпис відповідача у кредитному договорі. Зазначене спростовує доводи відповідача про відсутність доказів укладення ним вищезазначеного кредитного договору. Відповідно до п.1.1 Кредитного договору, кредитор надає позичальнику кредит в сумі 38\~495,77 грн. строком до 30 червня 2023 року, а позичальник зобов`язався сплачувати платежі для погашення заборгованості за договором щомісячно, в число визначено графіком погашення заборгованості. Відповідно до п. 2.2 кредитного договору, кредит надається позичальнику шляхом зарахування коштів на рахунок позичальника. Згідно з п. 1.4.1 кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати банку проценти за користування кредитом щомісячно в розмірі 10 % (фіксована процентна ставка), комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 0,99% від суми кредиту. 31 березня 2021 року між АТ "Юнекс Банк" та ТОВ "Фінансова компанія "Омега Фінанс" був укладений договір факторингу №31/03-2021, згідно з умовами якого АТ "Юнекс Банк" відступило ТОВ "Фінансова компанія "Омега Фінанс" право грошової вимоги за кредитними договорами в тому числі і за кредитним договором, укладеним з відповідачем. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатків та є невід`ємною частиною договору. таким чином. позивач ТОВ "Фінансова компанія "Омега Фінанс" набуло право грошової вимоги до відповідача на підставі до Договору факторингу №\~31/03-2021 від 31\~березня 2021 року. Кредитодавець свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачеві можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, тоді як відповідач порушив умови договору та своєчасно не вносив кошти для погашення заборгованості. Отже, відповідач станом на час подання позовної заяви ухиляється від виконання зобов`язань і має заборгованість за вказаним кредитним договором. За розрахунком позивача, станом на 31 березня 2021 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 45 201,86 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 29 634,09 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 8\~861,64\~грн., відсотків за за користування кредитом в розмірі 258,55\~грн., прострочених відсотків за користування кредитом в розмірі 2 636,48 грн., комісії за обслуговування кредиту (прострочена на день подання позовної заяви) в розмірі 381,11\~грн., а також простроченої комісії за обслуговування кредиту в розмірі 3 429,99 грн. 05 травня 2021 року позивачем було направлено повідомлення на адресу [PERSON] про відступлення права вимоги та розмір наявної заборгованості. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1\~ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч.ч. 1, 3\~ст. 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У цьому випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1\~ст. 11 Закону України від 12\~травня 1991 року "Про захист прав споживачів". Згідно з п. 22 ч. 1\~ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів"\~споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Статтею 13 Закону України "Про споживче кредитування"\~визначено, що обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Кредитодавець такого обов`язку не виконав. Кредитний договір № 17.281.0620.ФО_Кмістить всі істотні умови кредитного договору, крім умови про штрафні санкції та розшифрування/переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику, та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4\~ст. 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З аналізу постанови Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зроблено висновок, що умова договору, яка передбачає комісію, є нікчемною, оскільки суперечить публічному порядку (стаття 228 ЦК України) і суд може відмовляти в позові про стягнення комісії. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 228 ЦК України\~правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Частиною 4\~ст. 263 ЦПК України\~визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) зроблено висновок, що "під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту". У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 серпня 2022 року в справі № 180/1434/20 (провадження № 61-9418св21) зазначено, що "оцінюючи зміст оспорюваного положення пункту 1.2\~кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту - 3,5 % від суми кредиту, та зміст положень пункту 6.9.3 Загальних умов кредитування розділу 6 "Умови надання споживчих кредитів" Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб у АТ "Банк Кредит Дніпро" версія 13.0, чинними на час укладення оспорюваного договору, якими визначено, що послуга банку по обслуговуванню кредиту полягає у тому, що банк здійснює нагадування про дати сплати заборгованості за кредитом та суму заборгованості, шляхом направлення SMS - повідомлень; вносить зміни до графіку погашення у випадку здійснення клієнтом часткового дострокового погашення кредиту, за письмовою вимогою клієнта надає оновлений графік погашення або інформацію про залишок заборгованості, тощо, Верховний Суд дійшов висновку, що дії банку, які складають обслуговування кредиту, відповідають зобов`язанням банку, визначеним пунктом 6.9.7 Загальних умов кредитування, про надання не частіше одного разу на місяць безоплатно інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надання виписок по рахунку, щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за договором, які сплачені та які належить сплатити і дати сплати, та зобов`язанням кредитодавця про надання інформації споживачу, визначених\~статтею 11\~Закону України "Про споживче кредитування", а тому такі послуги не можуть бути оплатними. Наведене дає підстави для висновку, що положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту - 3,5 % від суми кредиту суперечать положенням частини першої та другої\~статті 11 Закону України "Про споживче кредитування", а тому таке положення є нікчемним". У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2022 року в справі № 202/5330/19 (провадження № 61-18751св21) зазначено, що: "у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою\~статті 11 Закону України "Про споживче кредитування". Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України "Про споживче кредитування". Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про те, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг з обслуговування кредитної заборгованості, їх погодження зі споживачем при укладенні кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору № 17.281.0620.ФО_Квід 30 червня 2020 року в частині встановлення позичальнику обов`язку із сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 0,99 % щомісячно, що становить 3 811,10 грн щомісяця, є нікчемним. Статтею 216 ЦК України\~передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. За період існування кредитних правовідносин між сторонами відповідач не сплачував комісійну винагороду ані первісному кредиторові, ані його правонаступнику. Відповідно до\~ст.1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1\~ст.1048 ЦК). Відповідно до\~ст.629 Цивільного кодексу України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з нормою\~ст.526 ЦК\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Аналіз вищенаведеного переконує суд в тому, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за комісією є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Тобто, суд приходить до висновку про порушення відповідачем умов договору та майнових прав позивача на повернення кредиту та процентів за ним. Аналізуючи вищевикладене, ураховуючи установлені судом обставини, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, які свідчать про наявність у відповідача боргу перед позивачем на час розгляду справи та перевіривши правильність розрахунку заборгованості за тілом кредиту та процентами, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 41 390,76 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 29 634,09 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 8 861,64 грн., відсотків за користування кредитом в розмірі 258,55\~грн., прострочених відсотків за користування кредитом в розмірі 2 636,48 грн., а в задоволенні іншої частини вимог належить відмовити. Щодо витрат на правову допомогу суд приходить до наступних висновків. Стаття 59 Конституції\~гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному\~статтею 137 ЦПК України. Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3\~ст. 137 ЦПК України). При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав суду договір про надання правничої допомоги б/н від 07 грудня 2023 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 02\~липня 2024 року, та копія платіжної інструкції № 1230 від 02 липня 2024 року про оплату наданих адвокатом послуг в якому зазначено, що оплата послуг адвоката становить 5000,00\~грн. Ураховуючи умови договору про надання правової допомоги, складність справи, час, витрачений адвокатом та обсяг наданих адвокатом послуг, суд вважає за доцільне вимоги в цій частині задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 2\~218,16 грн. (41 390,76 х 2422,40 : 45 201,86). На підставі викладеного,

Outcome: partial