Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

25.09.2024 року на адресу суду надійшла вищевказана позовна заява. Стислий виклад позиції позивача. Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просила: позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її неповнолітнього сина - [PERSON] ., [INFO] . Позов обґрунтований тим, що 15.07.2009 року вона уклала шлюб з [PERSON] . Рішенням суду від 03.08.2020 року шлюб розірвано. В шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу батько самоусунувся від обов`язків по вихованню дитини не бачився з нею, не спілкувався, не виявляв інтерес до її внутрішнього світу, не цікавився долею. Судовим наказом від 09.06.2020 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі частина від доходів (Справа №511/2299/19). Станом на 26.08.2024 року відповідач має заборгованість по аліментах в розмірі 29 499, 77 грн. згідно розрахунку заборгованості ДВС. Дитина відвідує лікаря виключно у присутності матері, в супроводі батька дитина жодного разу до лікаря не приходила, згідно шкільної характеристики батько не приймає участі у навчанні дитини, батьківськи збори не відвідує. Відповідач не проживає з позивачкою та дитиною згідно акту обстеження. На думку позивача відповідач свідомо нехтує батьківськими обов`язками, що є підставою для позбавлення його батьківських прав . Стислий виклад заперечень відповідача. [PERSON] до зали судових засідань не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи за місцем реєстрації, у встановлений судом строк відзив на позов не подав. Заяви, клопотання та процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 31.10.2024 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25.02.2025 року було залучено в якості третіх осіб: Службу у справах дітей Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області та витребувано у Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . 11.06.2025 року на адресу суду від Служби у справах дітей Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] 16 червня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник, адвокат Пудлінська Л.І. в судове засідання не прибули, не заперечували порти ухвалення заочного рішення у справі без їх участі. Інші учасники справи в судове засідання не прибули, повідомлені належним чином. В порядку ст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, напідставі наявних у справі доказів та згоди позивача. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [PERSON] та [PERSON] з 15.07.2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видано Відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського РУЮ Одеської області 28.09.2009 року, [PERSON] народився [INFO] , актовий запис № 267, батьки: батько [PERSON] , громадянин Республіки Молдова, мати [PERSON] , громадянка України. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 24.12.2019 року, яке набрало законної сили 24.01.2020 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, позивачки змінила прізвище на дошлюбне [PERSON] . Судовим наказом Роздільнянського районного суду Одеської області від 03.12.2019 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі частки його заробітку (доходу) з 29.11.2019 по 14.09.2027. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Роздільнянської ДВС станом на 26.08.2024 року боржник [PERSON] має заборгованість по аліментам в розмірі 29 499,77 грн. , станом на 09.04.2025 року - 50 983,77 грн. Згідно довідки Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради КНП «ДКДЦ ім.ак.Б.Я.Резніка» ОМР дитина перебуває на диспансерному обліку у лікарів, має захворювання, на прийом приходить тільки з матір`ю, батько жодного разу дитину до лікарів не приводив. З акту обстеження умов проживання дитини в [ADDRESS] вбачається, що позивачка проживає за вказаною адресою зі своїм цивільним чоловіком та трьома неповнолітніми дітьми. В квартирі створені усі необхідні умови для життя та розвитку дитини. Стосунки в сім`ї відмінні, сім`я притримується традицій та звичаїв. На підставі характеристики дитини [PERSON] , наданої директором школи та класним керівником, мама приділяє велику увагу вихованню та навчанню дитини у школі, відповідально ставиться до своїх батьківських обов`язків, контролює знання й здобутки сина у школі, систематично відвідує батьківськи збори. Батько [PERSON] із сином не спілкується, з сім`єю не проживає, у вихованні свого сина участі не бере, з класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківськи збори не з`являвся. З акту обстеження умов проживання від 02.12.2024 року в [ADDRESS] за місцем реєстрації відповідача вбачається, що позивачка з сином не проживає за вказаною адресою, а проживає в [ADDRESS] . Згідно висновку органу опіки та піклування Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області, затвердженого рішенням виконкому №9/12-2025 23.05.2025 року визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З неповнолітнім [PERSON] була проведена бесіда, яка оформлена Актом бесіди з дитиною від10.04.2025 року, відповідно до якого дитина не має бажання спілкуватись з батьком, так як батько покинув родину і не цікавиться його життям та здоров`ям. Батько фінансово ніяк не допомагає, має заборгованість за аліментами. Не заперечує проти задоволення позову матері про позбавлення батька батьківських прав відносно нього. [PERSON] не проживає на території Маяківської сільської ради, тому було надіслано листа до Служби у справах дітей Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області 06.03.2025 року №99 щодо надання інформації про особу, але згідно наданої інформації [PERSON] дійсно зареєстрований в [ADDRESS] , але фактично за вказаною адресою не проживав та не проживає. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Дослідивши фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, оцінивши аргументи сторін по справі, суд прийшов до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зробив висновок у постанові від 29 липня 2021 року (справа № 686/16892/20), згідно якого позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Під час повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, судом встановлено, що [PERSON] дійсно на протязі значного проміжку часу (5 років) не забезпечує свою дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною, що призводить до порушень нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. При цьому, місце перебування відповідача не відоме, за місцем реєстрації він не знаходиться. На підставі встановлених обставин, суд прийшов до висновку, що [PERSON] свідомо нехтує своїми обов`язками відносно виховання дитини, що підтверджується матеріалами справи, та наразі змінити поведінку останнього у кращу сторону неможливо. Європейський суд з прав людини у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Також, положення статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначають, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Крім того, статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно частини 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами статей 76-81 ЦПК України, засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положення частини першої статті 280 ЦПК України визначають, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частина 8 статті 7 СК України визначає, що сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Положення статті 150 СК України регламентують, що батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, тощо. Статтями 18, 27 «Конвенції про права дитини» (ратифікованої постановою ВР України №789-XII від 27 лютого 1991 року) встановлено, що батьки несуть загальну та однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положення частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначають, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 753/2025/19) в постанові від 06 травня 2020 року, зазначив, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язкуможуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, № 63566/00Л). Статтею 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а батьківські права не можуть здійснюватися в супереч інтересам дитини. Згідно вимог ст.157 СК України питання виховання дітей вирішуються батьками спільно. Згідно ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до вимог Сімейного законодавства України ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст.50 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання Розподіл судових витрат. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі ст.ст.150,164,165,166,180,182,183,191СК України, п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №20 від 19.12.2008 року,

Outcome: approved