Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

У квітні 2024 [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання недійсною додаткову угоду до кредитного договору. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказує, що відповідно до укладеного договору № PLL0GA00000117 від 23.05.2007 року вона отримала кредит у розмірі 16500,00 доларів США, який повністю виплатила в 2012 році за рахунок добровільно проданого нею нерухомого майна. Також, позивачка посилається на те, що лише 30.06.2023 у відділенні вона довідалась, що 11.11.2013 посадовими особами АТ КБ «ПриватБанк» без її відома та згоди було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № PLL0GA00000117 від 23.05.2007, яку вона не підписувала. Таким чином, враховуючи відсутність у позивача волевиявлення на укладення оспорюваної Додаткової угоди № 1 від 11.11.2013 в силу ст.ст. 203- 215 ЦК України просить визнати її недійсною. Крім того зазначає, що в 2012 році позивачка добровільно продала нерухоме майно належне їй на праві власності та за отримані гроші сплатила борг перед відповідачем. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.06.2024 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.10.2024 постановлено витребувати в АТ «КБ «ПриватБанк» (ЄДРПОУ: 14360570, адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1) наступні документи: 1) інформацію, щодо всіх платежів здійснених клієнтом - [PERSON] в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором № PLL0GA00000117 від 23.05.2007; 2) Інформацію щодо стану виконання клієнтом своїх зобов`язань за кредитним договором № PLL0GA00000117 від 23.05.2007; 3) Копії меморіальних ордерів, якими підтверджується внесення клієнтом - [PERSON] на користь АТ « КБ «ПриватБанк» грошових коштів, в якості виконання зобов`язань за кредитним договором № PLL0GA00000117 від 23.05.2007. В судовому засіданні 19.05.2025 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовільнити з викладених у позові обставин. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на підстави та обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Як встановлено, між позивачкою та відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» 23.05.2007 року було укладено кредитний договір №PLL0GA00000117, згідно якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредит у розмірі 16500,00 доларів США. Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18.02.2013 у справі №1618/4819/12 позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на будинок задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №PLL0GA00000117 від 23.05.2007 в розмірі 340585 грн. 76 коп., що виникла станом на 12.10.2012, звернуто стягнення згідно іпотечного договору №PLL0GA00000117 від 23.05.2007 на житловий будинок загальною площею 78,40 кв.м., житловою площею 38,40 кв.м., вартістю - 116000 грн., розташований за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з правом здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. В іншій частині позовних відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 3405 грн. 85 коп. судового збору. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 21.09.2017 заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18.02.2013 у вищевказаній справі №1618/4819/12 змінено в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором №PLL0GA00000117 від 23.05.2007 року з 340585 грн. 76 коп. до 276175 грн. 82 коп., а також у частині стягнення судових витрат з 3405 грн. 85 коп. до 1982,48 грн. В іншій частині заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18.02.2013 залишено без змін. Також судом встановлено, що між [PERSON] та АТ «Комерційний банк «ПриватБанк» укладено Додаткову угоду № 1 від 11.11.2013 до Кредитного договору № PLL0GA00000117 від 23.05.2007. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2ст.78 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як встановлено судом, 15.05.2015 Бориспільським міськрайонним судом Київської області у справі № 359/1864/15 позовні вимоги Банку до [PERSON] про стягнення боргу за Кредитним договором № PLL0GA00000117 від 23.05.2007 року в сумі 59806,58 доларів США задоволено повністю. Крім того, рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 21.09.2017 визначено заборгованість [PERSON] перед Акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» за кредитним договором №PLL0GA00000117, а відтак твердження позивачки, що нею добровільно повністю борг перед відповідачем в 2012 році не знайшло свого підтвердження під час розгляду цієї справи. Посилання позивачки на те, що без її відома та згоди було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № PLL0GA00000117 від 23.05.2007, яку вона не підписувала, суд розцінює як намагання уникнути відповідальності за зобов`язанням, так як позивачка на надала жодних належних та допустимих доказів щодо підробки її підпису, суду не надала, клопотань про призначення почеркознавчої експертизи не заявляла. А тому такі доводи представника позивачки є припущенням, а рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Окрім того, такі доводи позивачки спростовуються випискою по рахунку № [NUMBER] , згідно якої вбачається, що після укладення Додаткової угоди № 1 позивачкою вносились платежі у розмірі, визначеному Графіком погашення, що є додатком до оспорюваної Додаткової угоди. Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 29.07.2020 по справі № 753/10779/16-ц: «…Під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі повна або часткова оплата товарів (робіт, послуг), їх приймання для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину». За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсною додаткову угоду до кредитного договору. Як роз`яснив Верховний Суд, принцип добросовісності, який лежить в основі доктрини venire contra factum proprium, є стандартом чесної та відкритої поведінки. Це означає повагу до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сама доктрина venire contra factum proprium базується на римській максимі non concedit venire contra factum proprium - «не можна діяти всупереч своїй попередній поведінці». Таким чином, добросовісності та чесній діловій практиці суперечать дії, що не відповідають попереднім заявам або поведінці, якщо інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Об`єднаної палати КЦС ВС від 10.04.2019 у справі № 390/34/17). За обставинами справи випливає, що посилаючись на відсутність у позивачки зобов`язань з 2012 року, вона вносить платежі ще в 2013 та 2014 роках, при тому в сумі, яка обумовлена Додатковою угодою № 1 від 11.11.2013. Також, позивачка зазначила про звернення до правоохоронних органів, щодо вчиненого, на думку заявника, шахрайства стосовно неї посадовими особами відповідача. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Однак, таких доказів, які б за наслідками розгляду заяви про вчинення кримінального правопорушення достеменно встановлювали факти здійснення шахрайських дій щодо підписання Додаткової угоди третіми особами, позивачкою не надано. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Outcome: dismissed