Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначає,\~що 03 травня 2014 року зареєструвала шлюб з відповідачем у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Путильського районного управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис № 10. За час спільного проживання у шлюбі народилося четверо дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Одруження виявилося невдалим, спільне життя не складається через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння між ними, сторони не підтримують подружніх стосунків, спільно не проживають та не ведуть спільного господарства. Подальше сімейне проживання у шлюбі суперечить їхнім інтересам. Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Ухвалою Путильського районного суду Чернівецької області від 27.02.2025 провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд по суті із викликом сторін. Ухвалою Путильського районного суду Чернівецької області від 10.04.2025 сторонам був наданий строк на примирення до 14.07.2025, провадження у справі було зупинено. Відповідно до ухвали суду від 14.07.2025 провадження у праві відновлено та продовжено судовий розгляд. У судове засідання позивачка та її представник [PERSON] не з`явилися, від них до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Позивачка вказує, що за час наданого судом строку для примирення вони з чоловіком не примирилися, наполягає на розірванні шлюбу. У судове засідання відповідач та його представник [PERSON] не з`явилися, від останньої до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, вказує, що позовні вимоги відповідач не визнає та бажає зберегти сім`ю. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 1\~ст. 51 Конституції України,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст.ст.\~21,\~24 СК України,\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено,\~що\~сторони\~перебувають\~у\~шлюбі\~зареєстрованому\~03 травня 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Путильського районного управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис № 10, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.39). За час спільного проживання у шлюбі в сторін народилося четверо дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серія [NUMBER] , серія [NUMBER] , серія [NUMBER] та серія [NUMBER] (а.с.6-7). На даний час сторони спільно не проживають, між ними відсутнє взаєморозуміння, подальше спільне проживання у шлюбі суперечить їхнім інтересам. За час наданого судом строку для примирення сторони не досягли бажаного результату та не примирилися. Так, ч. 1\~ст. 51 Конституції України\~та ч. 1\~ст. 24 СК України\~визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частина 1 ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч. 3, 4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2\~ст. 104 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 3\~ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст. 110 цього Кодексу. Згідно\~ст. 111 СК України\~суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За приписами\~ст.112 СК України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Крім того, згідно із Постановою Пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону. Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі №369/7035/18. Європейський суд з прав людини у справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява № 56030/07) від 12 червня 2014 року зазначив: що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до ст. 8 надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку..., так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом. При цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Таким чином, принцип добровільності шлюбу є правовою засадою, яка передбачає можливість укладення шлюбу тільки за наявності вільної, повної, усвідомленої та поінформованої згоди, а у разі дефекту вільного волевиявлення (відсутності хоча б одного із елементів добровільності), забезпечує правовий захист від примусового шлюбу шляхом визнання його недійсним. Принцип добровільності поширюється і на фактичне співжиття (фактичний союз), а також діє протягом всього перебування у шлюбних (або фактичних) відносинах і зумовлює обов`язок держави гарантувати свободу розірвання шлюбу. Подальше існування шлюбу як добровільного союзу у разі відсутності вільної згоди чоловіка чи жінки на такий шлюб не може продовжуватись. Добровільність шлюбу є триваючою умовою, тобто має вирішальне значення не тільки під час укладення шлюбу, але і протягом усього періоду його дії. Адже жоден із подружжя не може бути примушений до продовження шлюбу, на гарантування цього і передбачено право розірвати шлюб. Отже, принцип добровільності в аспекті права на заборону примушення до продовження шлюбу реалізується через право розірвання шлюбу за взаємною заявою подружжя в позасудовому або судовому порядку (в порядку окремого провадження). Поряд із цим, закон передбачає можливість примусового розірвання шлюбу за заявою одного з подружжя. Таким чином, судом установлено небажання позивачки перебувати в шлюбних відносинах, неможливість збереження сім`ї відповідає обставинам справи, а сумнівів у добровільності її вираження не встановлено. Доказів на підтвердження зворотнього відповідачем суду не надано та матеріали справи таких доказів не містять. За таких\~обставин,\~суд приходить\~до висновку,\~що примирення\~сторін не\~можливе через відсутність взаєморозуміння між ними, сторони\~спільно не проживають, відсутнє взаєморозуміння, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. На підставі ст.ст.\~7, 105, 110-112,\~113,\~115 СК України,

Outcome: approved