Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

І. Короткий виклад обставин справи 25.04.2025 року представник позивача ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" Усенко М.І. звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування поданого позову посилається на те, що 21.02.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено електронний договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4406116, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складала 16 500,00 грн. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. З метою збільшення суми кредиту 24.02.2024 року сторони уклали додатковий договір до договору №4406116 та за взаємною згодою домовились, що згідно з умовами додаткового договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати клієнту на його рахунок [NUMBER] , грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту, яка надається згідно з цим додатковим договором складає: 6 000,00 гривень. 14.11.2024\~року ТОВ\~«ЛІНЕУРА УКРАЇНА»\~та ТОВ\~«ФК «Кредит-Капітал»\~уклали договір\~факторингу №14/11/2024,\~згідно якого,\~ТОВ «ФК\~«Кредит-Капітал»\~набуло статусу\~«Нового Кредитора»\~та отримало\~право грошової\~вимоги по\~відношенню до\~осіб,\~які являлись\~боржниками ТОВ\~«ЛІНЕУРА УКРАЇНА»,\~включно і\~до [PERSON] за кредитним договором №4406116 від 21.02.2024 року. Заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, у зв`язку з чим ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» вимушене звернутись із даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів, процентів та штрафів у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором. Станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 167 960,11 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 22 499,99 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 134 210,12 грн.; заборгованість за штрафом 11\~250,00 грн. У зв`язку з вище наведеним ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №4406116 від 21.02.2024 року в розмірі 167 960,11 грн., судовий збір 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 7 000,00 грн. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. ІІ. Позиція учасників процесу Представник позивача в судове засідання призначене для розгляду справи не з`явився. Однак подав клопотання про розгляд цивільної справи без його участі. Проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення не заперечив. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про місце, дату та час судового засідання повідомлявся шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, проте судова повістка не вручена у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Судом також було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі № 156/469/25 відповідача [PERSON] ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 28.04.2025 року, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, проведення розгляду справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження з викликом осіб. Витребувано у Монобанк, емітент АТ "Універсал Банк" інформацію: чи належить банківська карта з прихованим номером [NUMBER] [PERSON] .? Чи була успішною транзакція, здійснена 21.02.2024 о 07:56:09 на банківську картку [NUMBER] в сумі 16500 грн.? Чи була успішною транзакція, здійснена 24.02.2024 о 09:29:17, на банківську картку [NUMBER] в сумі 6000 грн.? Чи були зараховані грошові кошти за транзакцією, здійсненою 21.02.2024 о 07:56:09, на відповідний рахунок власника банківської карти [NUMBER] ? Чи були зараховані грошові кошти за транзакцією, здійсненою 24.02.2024 о 09:29:17, на відповідний рахунок власника банківської карти [NUMBER] ? Чи проводилась верифікація особи власника банківської карти [NUMBER] ? 20.05.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження в цивільній справі 156/469/25 та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 09:00\~год.\~03\~червня\~2025\~року. 03.06.2025 року відкладено судове засідання у зв`язку з неявкою відповідача. В судове засідання 08.07.2025 року сторони не прибули. Згідно ч. 1\~ст. 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В силу вимог ч. 8, 11 ст. 128 ЦПК України відповідач належним чином повідомлена про дату та місце розгляду справи, відтак підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Враховуючи наявність умов, передбачених ст.280 ЦПК України, 08.07.2025 року судом постановлено протокольну ухвалу про здійснення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, жодних заяв від нього не надходило, та у строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку. ІV. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено,\~що 21.02.2024\~року ТОВ\~«Лінеура Україна»\~та [PERSON] \~уклали кредитний\~договір №\~4406116.Відповідно до п. 1.2, п. 1.3 договору № 4406116, сума кредиту (загальний розмір) становить 16 500,00 грн. Кредит надано строком на 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. [PERSON] підписав договір № 4406116 від 21.02.2024 року одноразовим ідентифікатором «95624». (а.с. 13-33). Відповідач був ознайомлений із Додатком №1 до Договору № 4406116, а саме з таблицею обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, про що свідчить його підпис одноразовим ідентифікатором «95624». ТОВ «Пейтек» відповідно до договору з ТОВ «Лінеура Україна» про переказ коштів успішно перерахувало грошові кошти 21.02.2024 в розмірі 16500,00 грн. на платіжну картку № [NUMBER] (а.с. 38) 24.02.2024 року ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] уклали додатковий договір №4406116-Т1 до договору № 4406116 (а.с.45-48). [PERSON] підписав Додатковий договір №4406116-Т1 від 24.02.2024 року одноразовим ідентифікатором «43220» (а.с. 45-48). Відповідач був ознайомлений із Додатком №1 до Договору № 4406116 від 21.02.2024 в редакції Додаткової угоди №4406116-Т1 від 24.02.2024 року, а саме з таблицею обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, про що свідчить його підпис одноразовим ідентифікатором «43220». (а.с. 49). ТОВ «iPay» відповідно до договору з ТОВ «Лінеура Україна» про переказ коштів успішно перерахувало грошові кошти 24.02.2024 в розмірі 6 000,00 грн. на платіжну картку № [NUMBER] (а.с. 51). Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 4406116 від 21.02.2024 року, станом на 14.11.2024 року у [PERSON] наявна заборгованість у розмірі 167 960,11 грн. (а.с.52-62). 14.11.2024 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», уклали Договір факторингу № 14/11/2024 (а.с.63-76). Відповідно до Витягу з реєстру боржників від 14.11.2024 року до Договору факторингу № 14/11/2024, ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 167 960,11 грн., про що свідчить акт приймання передачі Реєстру Боржників від 14.11.2024 року до Договору факторингу № 14/11/2024 та платіжна інструкція (а.с. 77-79). ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» зверталося до відповідача з досудовою вимогою про виконання зобов`язання перед позивачем, про що свідчить копія досудової вимоги №23994274 від 18.04.2025 року на ім`я [PERSON] (а.с. 80). Відповідно до копії відповіді АТ «Універсал Банк» від 19.05.2025 року, на ім`я [PERSON] банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . 21.02.2024 року на платіжну карту № [NUMBER] було зараховано платіж у сумі 16\~500,00 грн. 24.02.2024 року на платіжну карту № [NUMBER] було зараховано платіж у сумі 6\~000,00 грн. V. Застосоване судом законодавство та висновки суду Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з п. 12 цієї статті електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. За п. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (ст.3 Закону України "Про електронну комерцію"). Електронний договір, підписаний електронним одноразовим ідентифікатором, вважається укладеним у письмовій формі з моменту його підписання, тобто введення алфавітно-цифрової послідовності даних (пароль). Водночас такий договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо істотних умов договору. Відповідно до ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до абз.1 ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що ТзОВ «ФR «Кредит-Капітал» на підставі укладеного договору факторингу є новим кредитором у зобов`язанні з відповідачем [PERSON] , відповідно до умов кредитного договору № 4406116 від 21.02.2024 року. Всупереч умов кредитного договору відповідач [PERSON] не виконав свої зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача [PERSON] останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості по кредитному договору, ні на рахунки ТОВ «ФR «Кредит Капітал», ні на рахунки попереднього кредитору. Згідно наданих позивачем розрахунків, заборгованість відповідача за вказаним договором становить 167 960,11 грн.: заборгованість за тілом кредиту 22 499,99 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 134 210,12 грн.; заборгованість за штрафом 11\~250,00 грн. Враховуючи, що відповідачем не виконано грошове зобов`язання в строки, передбачені умовами договорів, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь суми заборгованості, обґрунтованими. Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі ним не наведені, в судове засідання відповідач не з`явився, відзив на позовну заяву не подавав. Надаючи оцінку сумі заборгованості, наведеній позивачем у розрахунку, суд не знаходить обґрунтованих підстав для сумнівів у правильності її нарахування, а саме в частині заборгованості за тілом кредиту 22\~499,00 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом 134\~210,12 грн. та приходить до висновку що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал», щодо вищезазначених сум є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 11 250,00 грн. штрафу за договором №4406116 від 21.02.2024 року, суд зазначає наступне. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого відповідним Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу. Відповідно до положень п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанова від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (пункт 69)). Відповідно до частини першої статті 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Враховуючи викладене та те, що штраф за договором позики нарахований за період з 21.02.2024 року по 14.11.2024 року, тобто під час дії воєнного стану, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Таким чином, у період дії воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), що встановлено пунктом 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022, який набрав чинності 17.03.2022. З урахуванням вищезазначеного, заборгованість за штрафом за договором №4406116, нарахованим позивачем за період з 21.02.2024 року по 14.11.2024 року, у розмірі 11 250,00 грн. стягненню з відповідача не підлягає. VІ. Розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст.141 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Частинами 1-5 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послузі виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витратна оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Уразі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі №810/795/18 зазначено про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial