Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви У березні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Раухівської селищної ради Березівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] помер [PERSON] , який за життя склав заповіт на його ім`я ( [PERSON] ). вказує, що у встановлений законом строк звернувся до приватного нотаріусу Березівського районного нотаріального округу Одеської області із заявою про прийняття спадщини на підставі заповіту. Посилається на те, що до складу спадщини після смерті [PERSON] входить: -житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] , померлій [INFO] , спадкоємцем якої був син [PERSON] ; -земельна ділянка, загальною площею 0,2500 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , померлій [INFO] , спадкоємцем якої був син [PERSON] ; -земельна ділянка, загальною площею 0,1344 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , померлій [INFO] , спадкоємцем якої був син [PERSON] ; Позивач стверджує, що він є єдиним спадкоєимцем після смерті [PERSON] , проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Оскільки за життя спадкодавець не оформив свої спадкові права після смерті матері. Ураховуючи навелене, [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на майно в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , а саме на: - житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , який складається в цілому з: житлового будинку літ. А, літньої кухні літ. Б, гаражу літ. В, сараю літ. Г, погрібу літ. Д, літньої кухні літ. Е, сараю літ. Ж, сараю літ. 3, воріт № 1, огорожі № 2; - земельну ділянку загальною площею 0,2500 га яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 5121282900:03:001:0019, цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; - земельну ділянку загальною площею 0,1344 га яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 5121282900:03:001:0011, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Процесуальні дії суду Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2025 року справу передано на розгляд за територіальною підсудністю до Березівського рйонного суду Одеської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 травня 2025 року справа передана для розгляду судді Рябчун А. В. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 12 травня 2025 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідно до довідкового листа від 04 червня 2025 року сторони по справі в судове засідання не з`явилися. Слухання справи призначено на 11 червня 2025 року. Відповідно до довідкового листа від 11 червня 2025 року сторони по справі в судове засідання не з`явилися. Слухання справи призначено на 17 червня 2025 року. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 11 червня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Відповідно до довідкового листа від 17 червня 2025 року сторони по справі в судове засідання не з`явилися. Слухання справи призначено на 01 липня 2025 року. В судовому засіданні 01 липня 2025 року оголошено перерву до 15 липня 2025 року. Представник відповідача в судові засідання 04 червня 2025 року, 11 червня 2025 року, 17 червня 2025 року, 01 липня 2025 року, 15 липня 2025 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не подав. При цьому подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відзив на позовну заяву відповідач не подав. Фактичні обставини справи З огляду на державний акт на право приватної власності на землю від 31.12.2010 року, право власності на земельтну ділянку загальною площею 0,1344 га, кадастровий номер 5121282900030010011, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.12.2015 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Березівському району Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав від 24.10.2023 року право власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 10.05.2005 року, копія якого міститься в матеріалах справи. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.07.2022 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Березівському району Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . У витязі про реєстрацію у спадковому реєстрі зазначено, що 13.07.2022 року приватним нотаріусом Березівського районноготнотаріального округу Одеської області Мухаір В. Т. зареєстровано спадкову справу після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . У довідці приватного нотаріусу Березівського районноготнотаріального округу Одеської області Мухаір В. Т. від 23.09.2023 року зазначено, що станом на 23 вересня 2023 року спадкоємцем [PERSON] , який прийняв спадщину, є [PERSON] . Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Виходячи зі змісту статті 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 2 статті 1220 ЦК України визначено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частини 1, 2 статті 1223 ЦК України). Тлумачення частин 1 та 2статті 1223 ЦК України дає підстави для висновку, що під правом на спадкування розуміється право на набуття спадщини. За загальним правилом, пріоритет надається спадкуванню за заповітом (якщо спадкодавець заповів всю спадщину, немає підстав для нікчемності заповіту чи рішення суду про визнання його недійсним, спадкоємці, визначені як такі в заповіті, прийняли спадщину, відсутня відмова від її прийняття спадкоємцями за заповітом), адже перевагу має остання воля спадкодавця, виражена ним у заповіті (див. постанову постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від. 27 травня 2020 року у справі № 383/18/19 (провадження № 61-18441св19)). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 642/4502/17 (провадження № 61-14982св23) зазначено, що не пред`явлення окремої позовної вимоги про факту прийняття спадщини спадкодавцем не є підставою для відмови в позові про визнання права власності (чи визнання права на частку в праві спільної часткової власності) за спадкоємцем. Тобто наявність факту прийняття спадщини спадкодавцем встановлюється судом під час розгляду справи та не залежить від пред`явлення такої позовної вимоги. Заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що спадкове майно, право власності на яке в порядку спадкування за заповітом, просить визнати позивач [PERSON] , а саме: житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка, загальною площею 0,2500 га, розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка, загальною площею 0,1344 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] , яка померла [INFO] . У матеріалах справи наявний витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі від 24.05.2016 року, відповідно до якого встановлено обставину реєстрації спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] /а. с. 14/. Інших доказів, зі змісту яких можна би було встановити коло спадкоємців після смерті [PERSON] , перелік спадкового майна, за чиєю заявою відкрита спадкова справа, матеріали справи не містять. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що на підставі заповіту, складеного [PERSON] на його користь, він є спадкоємцем його майна. При цьому до матеріалів позовної заяви позивачем не долучено копію даного заповіту. Натомість позивач посилається на довідку приватного нотаріусу Березівського районноготнотаріального округу Одеської області Мухаір В. Т. від 23.09.2023 року, у якій зазначено, що станом на 23 вересня 2023 року спадкоємцем [PERSON] , який прийняв спадщину, є [PERSON] . Інших документів, які б підтверджували актуальну інформацію про коло спадкоємців після смерті [PERSON] , перелік спадкового майна, за чиєю заявою відкрита спадкова справа, матеріали справи не містять. Суд критично ставиться до довідки приватного нотаріусу Березівського районноготнотаріального округу Одеської області Мухаір В. Т. від 23.09.2023 року, оскільки інформація, зазначена у ній станом на 23 вересня 2023 року, тоді як поззовом позивач звернувся у березні 2025 року. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17). Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц. Вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам сторін, проаналізувавши подані сторонами докази у справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Суд вважає, що позивачем не доведено належними доказами факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , факт прийняття ним [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] , що виключає можливість задоволення позову про визнання права власності на спадкове майно. Щодо судового збору Відповідно до положень частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому в зв`язку з відмовою у задоволені позову витрати по сплаті судвого збору відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed