Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

29.04.2025 року [PERSON] в особі представника адвоката Бабкової О.С. звернулася\~до\~суду\~із позовом\~до\~ [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами та земельну (присадибну) ділянку в порядку спадкування за законом, мотивуючи тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на житловий будинок по [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд (присадибна ділянка) за цією ж адресою. Для прийняття спадщини позивачка подала заяву до нотаріальної контори, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу житлового будинку посвідчений Первомайською філією «Південної товарної біржі» Миколаївської області, але не був посвідчений нотаріально. За таких обставин просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на зазначений житловий будинок та земельну ділянку після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 01.05.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання на 22.05.2025 року, 10:00 годину. Крім того, зобов`язано позивача надати суду витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , та інформацію з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки площею 0,15 га, яка розташована по [ADDRESS] . Крім того, ухвалою суду від 01.05.2025 року зобов`язано Другу первомайську державну нотаріальну контору Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надати суду належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; а також зобов`язано Комунальне підприємство «Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації» надати суду інвентаризаційну справу щодо житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . 07.05.2025 року до суду від Другої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області надійшла копія спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 12.05.2025 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшли витребувані докази. 15.05.2025 року від КП «Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації» надійшла до суду інвентаризаційна справа щодо житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 22.05.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 12.06.2025 року, 09:40 годину. Сторони, їх представники про місце, день та час розгляду справи повідомлені завчасно і належним чином. Представник позивача Бабкова О.С. надала заяву, в якій просила розглянути справу в її та позивача відсутність, зазначила, що позов підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачу направлено копію позовної заяви з доданими до неї документами та запропоновано подати відзив і докази, однак у визначений судом строк такі документи суду не подані. Судові повістки направлялася відповідачу за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання. Відповідач повідомлена про місце, день та час розгляду справи шляхом розміщення оголошення на вебсайті Судової влади України. Відзиву на позов не подала. До початку розгляду справи будь-яких інших заяв, клопотань, доказів сторонами не подано. Ухвалою суду від 08.07.2025 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого у статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, актовий запис № 45, серія [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 15.07.2024 року /а.с.31/. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, яка складається із житлового будинку по [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд (присадибна ділянка), яка знаходяться за цією ж адресою. З копії виписки Комунального підприємства Первомайського міжміського бюро технічної інвентаризації про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна станом на 31.12.2012 року № 446/04-02-03 від 10.03.2025 року вбачається, що право власності на житловий будинок по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , реєстровий номер 217, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого Первомайською філією «Південної Товарної Біржі» Миколаївської області від 14.04.1998 року, дата реєстрації 13.05.1998 року /а.с.7/. Відповідно до копії договору № 2677 від 14.04.1998 року [PERSON] продала, а [PERSON] купив житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] /а.с.12-13/. З довідки, виданої Кам`яномостівською сільською радою Первомайського району Миколаївської області № 135 від 02.04.2025 року, вбачається, що рішенням виконавчого комітету сільської ради № 49 від 14.08.2007 року змінено назву населеного пункту станція Кам`яний Міст на селище Кам`яний Міст у Первомайському районі Миколаївської області /а.с.11/. Наведені вище встановлені судом обставини свідчать про те, що всі умови договору купівлі-продажу квартири сторонами виконані. При цьому позивач зареєстрував своє право власності відповідно до порядку, що існував на момент укладення договору. Документами, які знаходяться в інвентаризаційній справі підтверджується вищевикладене. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 426177257 від 09.05.2025 року вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок по [ADDRESS] , відсутні /а.с.57/. Відповідно до звіту вартості майна від 27.03.2025 року ринкова вартість житлового будинку по [ADDRESS] становить 68 400 грн. /а.с.8/. Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР (в редакції від 27.12.1996 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Статтею 153 ЦК УРСР (в редакції від 27.12.1996 року) передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції від 27.12.1996 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР (в редакції від 27.12.1996 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції від 16.02.1993 року) передбачено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Судом встановлено, що на момент укладення договору сторони досягнули домовленостей щодо продажу спірної квартири, яка належала відповідачам, здійснили передачу грошових коштів в розмірі, обумовленому в договорі після досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору., а відповідачі передали квартиру позивачу. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР (в редакції від 27.12.1996 року) в разі, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Зазначені обставини відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України є підставою для визнання договору дійсним, оскільки встановлено, що всі умови договору його сторонами виконані, в даний час втрачена можливість нотаріального посвідчення договору і ніхто його не оспорює. Відповідно до ч.3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-МК № 032581 від 03.07.1996 року на підставі рішення ІV сесії ХХІІ скликання Кам`яномостівської сільської Ради від 24.05.1996 року земельну ділянку площею 0,15 га передано [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд /а.с.10/. Зазначене підтверджується інформацією відділу № 4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області № 597/0/22-25 від 10.06.2025 року згідно до якої за земельно-обліковими даними відділу станом на 01.01.2013 року [PERSON] передана у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації земельна ділянка площею 0,15 га, яка розташована в межах території станції Кам`яний Міст Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області /а.с.68/. Зі звіту про грошову оцінку вартості земельної ділянки від 27.03.2025 року вбачається, що ринкова вартість земельної ділянки площею 0,1500 га, яка розташована в [ADDRESS] складає 13 400 грн. /а.с.14/. За час свого життя [PERSON] не встиг оформити належним чином правовстановлюючі документи на земельну ділянку по [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] Другою первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області заведена спадкова справа № 215/2024, копія якої наявна в матеріалах справи /а.с.28-55/. З наданої спадкової справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася його донька [PERSON] /а.с.29/. З копії свідоцтва про народження, виданого 04.08.1972 року Кам`яномостівською сільською радою Первомайського району, актовий запис № 31, вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] /а.с.35/. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00006133193 від 26.10.2010 року [PERSON] після реєстрації шлюбу 17.03.1990 року з [PERSON] змінила шлюбне прізвище на « [PERSON] » /а.с.36/. Тобто позивачка є донькою [PERSON] . Згідно постанови Другої первомайської державної нотаріальної контори від 24.03.2025 року № 289/02-31 позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку та житловий будинок після смерті батька відмовлено у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу житлового будинку був посвідчений Первомайською філією «Південної товарної біржі» Миколаївської області, але не був посвідчений нотаріально, крім того, правовстановлюючі документи на земельну ділянку не надано /а.с.55/. Відповідно до ст. 1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Відповідно до ст. 1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1268 ЦК України\~передбачено право спадкоємця за законом чи за заповітом прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). За загальним правилом право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Відповідно до\~ст.\~1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до\~ст.\~1261\~ЦК\~України діти спадкодавця є спадкоємцями першої черги за законом. Таким чином відповідно до ст. 1261 ЦК України позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , оскільки вона своєчасно прийняла спадщину після смерті батька, протягом шести місяців подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст. 120 ЗК України\~у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. Частиною 4\~статті 120 ЗК України\~встановлено,\~що у\~разі набуття\~права власності\~на жилий\~будинок,\~будівлю або\~споруду кількома\~особами право\~на земельну\~ділянку визначається\~пропорційно до\~часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі чи споруди. Згідно до ст. 377 ЦК України\~(у редакції, чинній на момент укладення договору дарування житлового будинку) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених для попереднього землевласника. Системний аналіз змісту норм\~статті 120 ЗК України\~та\~статті 377 ЦК України\~дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у\~статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості (правова позиція Верховного Суду в постанові від 19 листопада 2020 року в справі №686/9580/16-ц). При застосуванні положень\~статті 120 ЗК України\~у поєднанні з положеннями\~статті 125 ЗК України\~у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності (правовий висновок Верховного Суду в постанові від 16 червня 2020 року в справі №689/26/17). Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах\~статті 120 ЗК України,\~статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (правова позиція Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2018 року в справі № 910/18560/16). Таким чином судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті свого батька [PERSON] , який за життя мав у власності зазначений вище житловий будинок та земельну ділянку за однією адресою, однак не оформив належним чином на них правовстановлюючі документи. Позивач вчасно прийняв спадщину, однак через відсутність правовстановлюючих документів не може у встановлений законом спосіб в нотаріальній конторі оформити свої спадкові права і отримати свідоцтво про право на спадщину, хоча має таке право відповідно до ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218,\~1222, 1223, 1225, 1261, 1268-1270 ЦК України. За встановлених обставин право позивача на спадщину підлягає захисту в судовому порядку відповідно до ст. 16 ЦК України та ст. 5 ЦПК України. За таких обставин суд вважає позовні вимоги [PERSON] законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, а тому за нею слід визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , а також на земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд (присадибна ділянка) за цією ж адресою в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер\~ [INFO] . Позивачем не заявлено про відшкодування судових витрат.

Outcome: approved