Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

18 жовтня 2024 року до суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.02.2022 року між позивачем (страховик) ПАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" та [PERSON] (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 519/22-Тз/К/06/22 (надалі Договір страхування) зі строком дії до 10.02.2029 року (7 років), відповідно до якого позивач прийняв на себе обов`язок по страхуванню транспортного засобу "Hyundai Tucson", з реєстраційним номером [NUMBER] . 10.11.2023 року о 07:49 годині у місті Южноукраїнськ Миколаївської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля "Hyundai Tucson", з реєстраційним номером [NUMBER] , який належить [PERSON] , та автомобіля "BYD", з реєстраційним номером [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] . Вищевказана дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) сталася внаслідок порушення відповідачем [PERSON] Правил дорожнього руху України. Позивач на виконання умов Договору страхування виплатив страхове відшкодування потерпілій особі в сумі 79 426,85 гривень, а саме: позивачем було перераховано дані кошти на оплату відновлювального ремонту ТОВ "Автосвіт Колор Центр". Цивільно-правова відповідальність [PERSON] станом на час ДТП не була застрахована. За такого, посилаючись на викладені обставини,\~позивач просив стягнути на свою користь з [PERSON] сплачену суму страхового відшкодування в розмірі 79 426,85 гривень, а також сплачений судовий збір в розмірі 3 028 гривень за подання позову до суду першої інстанції. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , з урахуванням відповіді на відзив та письмових пояснень, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, та зокрема зазначила, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] станом на час ДТП не була застрахована, то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума виплаченого позивачем страхового відшкодування - 79 426,85 гривень, розмір якого підтверджується страховим актом, рахунком-фактурою та платіжною інструкцією. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, але забезпечила участь в судовому засіданні свого представника - адвоката Венделя О.М., який з урахуванням відзиву на позовну заяву та письмових пояснень позовні вимоги не визнав повністю, і зокрема зазначив, що позивач сплатив суму страхового відшкодування, яка не відповідає фактично спричиненим ушкодженням транспортного засобу, а тому, вважає, що розмір страхового відшкодування неправильно визначений. Крім того, вказує, що в страховому акті, на підставі якого виплачено страхове відшкодування, зазначений Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 519/22-Тз/К/06/23 від 11.02.2023 року, а до матеріалів справи доданий Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 519/22-Тз/К/06/22 від 11.02.2022 року, а тому позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. Заслухавши вступне слово представника позивача [PERSON] , представника відповідача - адвоката Венделя О.М., дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 11.02.2022 року між позивачем (страховик) ПАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" та [PERSON] (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 519/22-Тз/К/06/22 (надалі Договір страхування) зі строком дії до 10.02.2029 року (7 років), відповідно до якого позивач прийняв на себе обов`язок по страхуванню транспортного засобу "Hyundai Tucson", з реєстраційним номером [NUMBER] , що підтверджується копією вказаного договору (а.с. 5-9). 10.11.2023\~року о\~07:49\~годині у\~місті Южноукраїнськ\~Миколаївської області\~сталася дорожньо-транспортна\~пригода за\~участю застрахованого\~автомобіля "Hyundai\~Tucson",\~з реєстраційним\~номером [NUMBER] ,\~який належить\~ [PERSON] ,\~та автомобіля\~"BYD",\~з реєстраційним\~номером [NUMBER] ,\~під керуванням\~відповідача [PERSON] . Вищевказана дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) сталася внаслідок порушення відповідачем [PERSON] Правил дорожнього руху України, що підтверджується копією постанови Веселинівського районного суду Миколаївської області від 24.01.2024 року (а.с. 17-18). Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] станом на час ДТП не була застрахована. Заявою про настання страхового випадку від 10.11.2023 року, довідкою про ДТП від 10.11.2023 року, Актом огляду транспортного засобу від 11.11.2023 року (а.с. 12-19) підтверджується той факт, що транспортний засіб "Hyundai Tucson", з реєстраційним номером [NUMBER] , мав механічні пошкодження після ДТП, яка сталася 10.11.2023 року, внаслідок порушення відповідачем [PERSON] Правил дорожнього руху України. Відповідно до складеного позивачем Страхового акту № 006.02599723-1 від 14.11.2023 року (а.с. 20) та розрахунку страховго вішкодування від 14.11.2023 року (а.с. 21) розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику, становить 79 426,85 гривень. Позивачем, на підставі розрахунку страховго відшкодування від 14.11.2023 року (а.с. 21) та складеного позивачем Страхового акту № 006.02599723-1 від 14.11.2023 року (а.с. 20) відшкодовано страхувальнику витрати на ремонт в сумі страхового відшкодування в розмірі 79 426,85 гривень, а саме: позивачем було перераховано 79 426,85 гривень на оплату відновлювального ремонту ТОВ "Автосвіт Колор Центр", що підтверджується платіжною інструкцією № 58535327 від 17.11.2023 року (а.с. 24). Вартість ремонтних робіт в розмірі 79 426,85 гривень транспортного засобу "Hyundai Tucson", з реєстраційним номером [NUMBER] , підтверджується рахунком-фактурою № АКЦ-000364 від 13.11.2023 року, виконаним ТОВ "Автосвіт Колор Центр" (а.с. 23). Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ЦК України та Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до\~ст.1 Закону України «Про страхування»\~страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно з ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до\~ст.1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При цьому за змістом\~ст.993 ЦК України\~та\~ст.27 Закону України «Про страхування» за №85/96-ВР\~до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За змістом\~ст.1194 ЦК України\~в системному зв`язку зі ст.993 цього Кодексу та\~ст.27 Закону України «Про страхування» №85/96-ВР\~можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В даному випадку до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник, який отримав страхове відшкодування, мав до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до частин першої, другої\~статті 1166\~ЦК\~України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина 2\~статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Згідно з частинами першою, другою статті 1187\~ЦК\~України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до частини першої\~статті 25 Закону України «Про страхування»\~ здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аналогічні положення містяться в частині першій\~статті 990 ЦК України. Згідно зі статтями\~512,\~514 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Таким законом, зокрема, є норми\~статті 993 ЦК України\~та\~статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є\~стаття 993 ЦК України\~та\~стаття 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється частиною першою\~статті 1191 ЦК України. Враховуючи викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли,\~деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Таким чином, наведеними нормами права встановлено, що винною особою відшкодовуються лише реальні збитки, які понесені потерпілим. Тобто для відшкодування понесених реальних збитків на відновлення автомобіля, позивач має надати докази на доведення їх розміру, а також докази заміни деталей автомобіля на нові іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів. Вартість ремонтних робіт в розмірі 79 426,85 гривень транспортного засобу "Hyundai Tucson", з реєстраційним номером [NUMBER] , підтверджується рахунком-фактурою № АКЦ-000364 від 13.11.2023 року та актом здачі-прийняття робіт (наданих послуг), виконаним ТОВ "Автосвіт Колор Центр" (а.с. 23, 153), а їх оплата підтверджується платіжною інструкцією від 17.11.2023 року (а.с. 24). Факт механічних ушкоджень транспортного засобу "Hyundai Tucson", з реєстраційним номером [NUMBER] підтверджується фото-матеріалами (а.с. 51-55) та матеріалами справи про адміністративне правопорушення № 472/19/24. Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що дійсна вартість ремонтних робіт загалом склала 79 426,85 гривень. Коли транспортний засіб фактично відремонтований, то розмір збитку визначається як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт. Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суд, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинен виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі № 911/482/17. Відповідно до пункту 7 розділу 5 Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2014 року № 165, документами, що підтверджують надання послуги, є: акт передавання-приймання колісних транспортних засобів (їх складових частин (систем)) після надання послуг з технічного обслуговування і ремонту; наряд-замовлення, підписаний контролером якості (з проставлянням печатки виконавця (за наявності)) та замовником; документ, що підтверджує оплату послуг; рахунок-фактура; податкова накладна (для юридичних осіб). Хоча рахунок-фактура за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а має лише інформаційний характер, втім містить вичерпну інформацію про вартість матеріалів та запчастин, необхідних під час ремонту пошкодженого транспортного засобу. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 760/5618/16-ц. Відповідач на спростування наданих позивачем документів щодо понесених потерпілою особою витрат не надав будь-яких доказів; не довів, що зазначена в указаних документах інформація не відповідає дійсності, чи обумовлений позивачем розмір майнової шкоди є завищеним. Таким чином, позивачем було підтверджено, що потерпіла особа понесла витрати на ремонт пошкодженого автомобіля в розмірі 79 426,85 гривень, а тому відповідач, який відповідальний за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Щодо доводів представника відповідача про те, що в страховому акті зазначений договір страхування від 2023 року, а не від 2022 року, то суд не знаходить це істотним недоліком, оскільки укладений договір страхування в 2022 році діє 7 років, тобто до 11.02.2029 року, а в страховому акті зазначений черговий період дії договору від 11.02.2022 року (період дії з 11.02.2023 року по 10.02.2024 року). Відповідно до вимог ч.1\~ст.81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, враховуючи, що [PERSON] та його представник - адвокат Вендель О.М. не надали суду доказів відсутності вини відповідача у завданій шкоді, так само як і не надали доказів того, що сума відшкодування є завищеною, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. \~ \~ \~ \~ Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що позивач просив в позовній заяві стягнути з відповідача на свою користь судовий збір, то суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 3 028 гривень судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved