Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-03 00:00:00

Позивач - МТСБУ в особі свого представника звернулось до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди у порядку регресу. Вказані вимоги обґрунтовані тим, що 16.08.2023 року приблизно о 15 год. 35 хв. по вул. Бакінській, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mercedes», д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобіля «Toyota Avalon», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Toyota Avalon», державний номерний знак « [NUMBER] », було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 31.10.2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. На дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідальність водія автомобіля «Mercedes», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , не була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Заподіяна шкода, яка виникла внаслідок ДТП, не була відшкодована відповідачем потерпілій особі. Власник пошкодженого автомобіля звернувся до МТСБУ із завою про виплату відшкодування. Таким чином, позивач скористався своїм правом на отримання від винної особи сплаченого страхового відшкодування, внаслідок чого звернувся до суду з позовом про відшкодування в порядку регресу витрат пов`язаних з регламентною виплатою. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 28.01.2025 вище вказану заяву передано на розгляд за територіальною підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва. 03.03.2025 справа надійшла до Деснянського районного суду м. Києва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2025 розгляд даної судової справи визначено здійснювати судді Зотько Т.А Ухвалою від 06.03.2025 року позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач по справі повідомлявся судом про розгляд даного провадження у встановленому законом порядку, шляхом направлення поштової кореспонденції на адресу зареєстрованого місця проживання, однак кореспонденція повернулась на адресу суду з відміткою «Повертається, за закінченням терміну зберігання». Будь-яких клопотань та відзиву на позовну заяву до суду не надходило. За даних обставин суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлявся судом про розгляд справи. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи вимоги ст.ст.279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 16.08.2023 року приблизно о 15 год. 35 хв. в м. Києві по вул. Бакінській, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mercedes», д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобіля «Toyota Avalon», д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали пошкодження. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 31.10.2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. На дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідальність водія автомобіля «Mercedes», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , не була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що підтверджується витягом з ЦБД МТСБУ. Виплата страхового відшкодування була здійснена МТСБУ на підставі заяви про виплату страхового відшкодування та Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, довідки про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих №1 від 05/01/2024 та склала 22 337. 59 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції № 587026 від 23/01/2024 р. Таким чином, МТСБУ виконало покладений на нього Законом обов`язок з відшкодування шкоди з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей. Згідно із положеннями п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює регламентну виплату на умовах, визначених цим Законом, у разі заподіяння шкоди на території України транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та майну, яке перебувало в ньому. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із вимогами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві було направлено Претензію про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було. Отже, оскільки станом на час розгляду справи, відповідачем відшкодування шкоди не відбулося, будь-яких заперечень з приводу суми відшкодування та її виплати не надано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені судові витрати, що складаються з витрат на збір документів для визначення розміру шкоди 1 700,00 грн. та судовий збір в розмірі 3 028, 00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved