Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-10 00:00:00

[PERSON] народилася [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження (а.с. 14), батьками якої записані: [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб № [NUMBER] [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24.12.1993 року, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, квартира за адресою [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] . 28.12.1994 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено Договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори Офеєвою Т.О. і зареєстрований у реєстрі за № 4-6002, на підставі якого [PERSON] та [PERSON] подарували, а [PERSON] прийняла у дар трикімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS] , жилою прощею 43,5 кв.м, загальною площею 64,6 кв.м., корисною площею 64,6 кв.м. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 168. 07.11.2002 року була заведена спадкова справа № 1219/2002 до майна померлого [INFO] [PERSON] . 07.11.2002 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори із заявою, відповідно до змісту якої [PERSON] зазначає, що після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається з грошових заощаджень з відсотками, невиплачених компенсацій та індексацій, що знаходяться у філії Ощадбанку № 6211/0290 Московського району м. Харкова на рахунку № [NUMBER] та у філії Ощадбанку № 290 м. Харкова на рахунку № 2881, спадкоємицею на яке є [PERSON] , дружина спадкодавця. Спадщину [PERSON] прийняла. Інших спадкоємців, передбачених законом немає. У зв`язку з цим, просить видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказане спадкове майно. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом державний нотаріус Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори Конопацька О.Б. посвідчила, що на підставі ст. 529 ЦК України спадкоємницею майна [PERSON] , померлого [INFO] є його дружина, [PERSON] , що мешкає за адресою [ADDRESS] . Спадкове майно , на яке видається це свідоцтво, складається з грошових заощаджень з відсотками, невиплачених компенсацій та індексацій, що знаходяться у філії Ощадбанку № 6211/0290 Московського району м. Харкова на рахунку № [NUMBER] та у філії Ощадбанку № 290 м. Харкова на рахунку № 2881, що належать спадкодавцю на підставі ощадних книжок, виданих на його ім`я. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 14096. З листа П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори № 620/02-14 від 08.04.2025 року вбачається, що спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась. 25 липня 2024 року позивач звернувся до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської рази із заявою про реєстрацію прав власності на квартиру на підставі Договору дарування. З матеріалів інвентаризаційної справи № 205000042774 вбачається, що Договір дарування від 28.12.1994 року у Харківському міському бюро технічної інвентаризації» зареєстрований не був. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно № 74520941 від 09.08.2024 року позивачу відмовлено у проведенні реєстраційних дій. Підставою для відмови у проведені реєстраційних дій зазначено, що під час розгляду заяви здійснено консолідований пошук інформації в Державному реєстрі речових прав та в реєстрах до 2013 року направлено запит до органу, який відповідно до законодавства проводив реєстрацію права власності до 2013 року. Держаним реєстратором отримано листа КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації ХМР», яким повідомляє, що «згідно з наявними матеріалами інвентаризаційної справи реєстрація права спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] станом на 31.12.2012 року проведена Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради за [PERSON] , [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житло виданого 24.12.1993 Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду Р №5-94-10251; дублікат свідоцтва видано 30.01.2002 року. Розглянувши у сукупності заяву, документи заявника та інформацію КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР, реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] неможливо. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до п. 18 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Відповідно до листа Харківського обласного державного нотаріального архіву 28 грудня 1994 року за реєстровим № 4-6002 державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори Тимофеєвою Т.О. було посвідчено договір дарування квартири. Договір посвідчено від імені [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У договорі зазначено, що предметом Договору дарування є квартира [ADDRESS] . У реєстрі для реєстрації нотаріальних дій № 4 під реєстровим № 6002, 6003, 6004 від 28.12.1994 року нотаріусом виконано запис про вчинення нотаріальної дії для [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зміст дії «Договір дарування квартири, оцінкою 35\~000 крб та 2 копії з нього на 2 стор.» Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 243 ЦК УРСР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Статтею 244 ЦК УРСР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. Договір дарування громадянином майна державній, кооперативній або іншій громадській організації укладається в простій письмовій формі. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 і цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 року, передбачено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом (ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно з п. 3 ч. 3 ст.\~10\~Закону України\~«Про державну реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Позивач є власником квартири [ADDRESS] , однак на теперішній час його право власності на вищевказану квартиру не визнається органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та позивач не може здійснити у державного реєстратора прав на нерухоме майно державну реєстрацію його права власності на квартиру, що позбавляє позивача можливості розпорядитись своєю власністю на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України). Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За правилами ст. 392 Цивільного кодексу України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у спорі про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову). Згідно роз`яснень наведених у пункті 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба у такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Враховуючи вищезазначене, оскільки позивач в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання за ним права власності на нерухоме майно, захистити своє порушене право не може, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] , житловою площею 43,5 м.кв., загальною площею 64,6 м.кв. З огляду на вищевикладене, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

Outcome: approved