Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до Монастириського районного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № 74837621 від 15.02.2022 року у розмірі 15\~671,50 грн. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 15.02.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі ТОВ\~«1\~БАНК») і [PERSON] в електронній формі уклали договір позики № 74837621. Згідно з цим договором позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти (позику) на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. 14.06.2021 року ТОВ\~«1\~БАНК» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали договір факторингу №\~14/06/21, на підставі якого 27.10.2023 року позивач набув право вимоги за вищевказаним договором позики. Внаслідок порушення [PERSON] умов договору позики № 74837621 від 15.02.2022 року та неповернення суми позики у встановлені договором строки заборгованість відповідача за договором становить 15\~671,50 грн. З огляду на наведені обставини позивач просить стягнути з [PERSON] вказаний розмір заборгованості, а також судові витрати, що складаються з 3028 грн сплаченого судового збору та 1514 грн витрат, пов`язаних із розглядом справи. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 10.07.2025\~року постановлено провести заочний розгляд в цій справі та ухвалити заочне рішення. Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» у судове засідання не з`явився, разом із позовом заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи належним\~чином повідомленим\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи,повторно не з`явився у судове засідання, не повідомивши про причини неявки, до початку розгляду справи по суті відзиву на позовну заяву не подав. Суд установив такі обставини. 15.02.2022 року ТОВ «1 БАНК» (позикодавець) і [PERSON] (позичальник) в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором уклали договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 74837621. За цим договором позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти (позику) на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити плату (проценти) від суми позики (п. 1 договору). У п. 2 цього договору його сторони, серед іншого, погодили розмір (суму) позики 10\~000,00 грн, строк позики (строк договору) 30 днів, дату надання позики 15.02.2022\~року, дату повернення позики (останній день) 17.03.2022 року, фіксовану процентну ставку (базова)\~/\~день 1,99\~%, а також знижену процентну ставку\~/\~день (застосовується відповідно до умов програми лояльності) 0,475 %. Орієнтована загальна вартість позики згідно з п. 2.3 договору становить 11\~492,50 грн. У п. 6 вищевказаного договору передбачено, що позичальник має право продовжити строк користування позикою (пролонгація). Продовження строку користування позикою здійснюється за зверненням позичальника в електронній формі через особистий кабінет позичальника шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання позичальником продовження строку позики відбувається без змін умов договору у бік погіршення для позичальника. До позовної заяви також долучено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (додаток № 1 до договору № 74837621 від 15.02.2022 року), підписану сторонами вказаного договору із використанням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Як видно зі змісту цієї таблиці, загальна вартість кредиту для [PERSON] за договором № 74837621 від 15.02.2022 року визначена у розмірі 11\~492,50 грн, з яких 10\~000,00 грн сума кредиту за договором, 1492,50 грн проценти за користування кредитом. 14.06.2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) і ТОВ «1 БАНК» (клієнт) уклали договір факторингу № 14/06/21, за умовами п. 1.1 якого фактор зобов`язався передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до п. 1.2 цього договору його сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається у момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників відповідно до додатку №\~2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Надалі ТОВ «ФК «ЄАПБ» і ТОВ «1 БАНК» уклали додаткові угоди до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, а саме додаткову угоду № 2 від 28.07.2021 року та додаткову угоду № 12 від 27.10.2023 року. На підтвердження відступлення на користь позивача права вимоги за договором позики № 74837621 від 15.02.2022 року до позовної заяви долучено витяг з реєстру боржників № 11 від 27.10.2023 року та акт прийому-передачі реєстру боржників № 11 від 27.10.2023 року. Зі змісту вищевказаного витягу видно, що ТОВ «1 БАНК» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до [PERSON] за договором позики №\~74837621 від 15.02.2022 року на загальну суму 15\~671,50 грн, з яких 10\~000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 5671,50 грн заборгованість за відсотками, 0,00 грн заборгованість за пенею. Згідно з долученим до позовної заяви розрахунком заборгованості станом на 31.03.2025 року заборгованість [PERSON] за договором позики №\~74837621 від 15.02.2022\~року становить 15\~671,50 грн, з яких 10\~000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 5671,50 грн заборгованість за відсотками. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» слід задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Абзацом 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, що передбачено ч. 1 ст.\~1047 ЦК України. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.\~1\~ст. 207 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі, що передбачено абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до абз. 1 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з правилами абз. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до приписів ч. 5 ст. 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та не розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до правил ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України \~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що 15.02.2022 року ТОВ «1 БАНК» і [PERSON] в електронній формі уклали договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 74837621, право вимоги за яким надалі перейшло до позивача на підставі договору факторингу №\~14/06/21 від 14.06.2021 року. За умовами вищевказаного договору позики [PERSON] надано позику у розмірі 10\~000,00\~грн на строк 30 днів із встановленням плати за користування позикою у розмірі 0,4975 % у день (знижена процента ставка). Загальна вартість позики згідно з умовами цього договору 11\~492,50 грн, з яких 10\~000,00 грн сума позики, 1492,50\~грн сума процентів за користування позикою. Отримавши позику, [PERSON] належним чином не виконав взяті на себе за договором зобов`язання, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. Визначаючись із розміром заборгованості [PERSON] за договором № 74837621 від 15.02.2022 року, суд звертає увагу на те, що право нараховувати передбачені договором відсотки припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Схожий за змістом висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018\~року у справі № 444/9519/12. Водночас у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують здійснення відповідачем продовження строку користування позикою (пролонгацію строку позики) відповідно до правил п. 6 вищевказаного договору. З огляду на наведені обставини з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики № 74837621 від 15.02.2022 року у розмірі 11\~492,50 грн, з яких 10\~000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу (сумою позики), 1492,50 грн заборгованість за відсотками, нарахованими у межах погодженого у договорі строку (30 днів * 10\~000,00 грн * 0,4975 %). Щодо судових витрат позивача суд зазначає таке. У позовній заяві ТОВ «ФК «ЄАПБ», серед іншого, просить стягнути з відповідача на користь Товариства судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 3028 грн та витрат, пов`язаних із розглядом справи (витребування доказів, проведення огляду доказів за їх місцезнаходженням та забезпечення доказів) у розмірі 0,5 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1514 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів (п. 3 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як видно зі змісту платіжної інструкції № 109046 від 18.04.2025 року, за подання цього позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило судовий збір у розмірі 3028 грн. Водночас до позовної заяви не долучено жодних доказів (договорів, рахунків тощо) на підтвердження понесених позивачем витрат, передбачених п. 3 ч. 3 ст. 133 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що у силу вимог ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» слід стягнути лише 2220,55 грн сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (11\~492,50 грн * 3028 грн / 15\~671,50 грн). На підставі наведеного,

Outcome: partial