Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника адвоката Петренко О.В. звернувся до Московського районного суду м. Харкова із позовною заявою до Харківської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, в якому прохає визнати за [PERSON] право користування житловим приміщенням квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що позивач мешкає у кв. [ADDRESS] з дитинства на підставі ордеру № 852 від 05.04.1969 як член сім`ї наймача - матері [PERSON] , яка відповідно до ордеру № 852 від 05.04.1969 р. з сім`єю з 5 осіб має право на зайняття трьох кімнат площею 44,97 кв.м. у квартирі [ADDRESS] . В ордері зазначено, склад сім`ї з правом на житлову площу, а саме: [PERSON] -основна, [PERSON] - матір, [PERSON] - чоловік, [PERSON] - син, [PERSON] - син. Вказані особи заселилися до квартири та мешкали в ній, в тому числі позивач. 14.05.1973 [PERSON] був призваний на строкову військову службу до лав Радянської Армії, у зв`язку з наведеним його паспорт був вилучений та виданий військовий квиток. У зв`язку з чим [PERSON] був знятий з відповідного обліку щодо прописки за наведеною адресою у відповідності до Постанови Ради Міністрів СРСР від 28.08.1974 № 678 «О некоторых правилах прописки граждан», Постанови від 28.08.1974 г. N 677 «Об утверждении Положения о паспортной системе в СССР». Після закінчення строкової служби повернувся мешкати до квартири [ADDRESS] , отримав новий паспорт громадянина СРСР, де його прописка за наведеним адресом була поновлена відповідними службами згідно із вказаною вище Постановою. [INFO] померла бабуся [PERSON] . [INFO] померла матір [PERSON] . [INFO] помер батько [PERSON] . [INFO] помер брат [PERSON] , якого позивач поховав та вступив у спадщину після його смерті. Позивач [PERSON] фактично продовжував проживати у кв. [ADDRESS] як член сім`ї спочатку свого батька, а потім свого брата [PERSON] , який був інвалідом дитинства з діагнозом ДЦП. [PERSON] сплачував за комунальні послуги. [PERSON] здійснював поточний та капітальний ремонт у квартирі, підтримуючи її таким чином в належному стані до цього часу. [PERSON] пішов на ринок, а повернувшись побачив, що квартира опечатана невідомими особами. На вхідній двері наклеєний листок з написом опечатано, без представників КП «Житлокомсервіс» не відкривати. Дільниця № 33 КП «Житлокомсервіс». Більш того, невідомі особи прикрутили петлі та повісили навісний замок, що унеможливлює потрапляння [PERSON] у квартирі. У квартирі знаходяться документи, побутові речі, меблі, одяг, грошові кошти у сумі 27225 грн., ліки, які йому постійно необхідні для нормальної життєдіяльності, тощо. [PERSON] є особою похилого віку, йому 72 роки, а його самоуправно, безпідставно позбавили можливості користуватися квартирою та фактично виселили. У позивача немає іншого житла, а тому фактично він залишений на вулиці. У зв`язку з наведеним було подане повідомлення про злочин до Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області. Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 06.12.2024 зобов`язано уповноважених осіб Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області нести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення за заявою [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , від 02.12.2024 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. Відповідно до Витягу з ЄРДР від 09.12.2024 № 12024226200001003 внесено відомості за повідомленням [PERSON] щодо вчинення працівниками КП «Житлокомсервіс» за адресою [ADDRESS] самовправних дій відносно [PERSON] , опечатана його квартира і позбавлено доступу до його майна, яке знаходиться у вказаній квартирі. Копія витягу додається, а оригінал у позивача. [PERSON] з 1969 ніколи не втрачав зв`язок з квартирою, оскільки постійно та тривало проживав із померлим наймачем у спірній квартирі до дня його смерті, вів із ним спільне господарство, мали спільний бюджет та не має іншого житла. Вказані незаконні дії позбавили позивача єдиного житла, а тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав з цим позовом. Ухвалою суду від 21.01.2025 провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 22.04.2025 ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] адвокат Петренко О.В. підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили, правом на подання відзиву не скористались. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала покази, що вона знайома з позивачем з 2000 року, оскільки є сусідкою [PERSON] , мешкає поруч за адресою: [ADDRESS] та з якою позивач проживав біля 2 3 років. До [PERSON] він періодично приходив та уходив, оскільки доглядав за братом, який був особою з інвалідністю та проживав у квартирі в [ADDRESS] . Фактично позивач проживав за адресою: [ADDRESS] . Вона була в цій квартирі, це трикімнатне помешкання з великою бібліотекою, бачила особисті речі двох чоловіків. Інколи вона допомагала брату позивача [PERSON] під час святкових подій. Позивач самостійно здійснював ремонтні роботи у квартирі, купував продукти для побутових потреб. Останній раз бачила позивача орієнтовно наприкінці квітня на початку травня цього року. Він повідомляв, що здійснює оплату за квартиру, проте квитанцій вона не бачила. Допитана в\~судовому засіданні\~свідок [PERSON] \~дала покази,\~що у\~2000\~році вона\~з позивачем\~почала спілкуватися\~в одній\~компанії,\~згодом у\~них виникли\~стосунки,\~після чого\~зареєстрували шлюб.\~За адресою:\~ [ADDRESS] ,\~раніше мешкали\~його батьки,\~а пізніше\~сам позивач\~разом із\~братом,\~який є\~особою з\~інвалідністю з\~дитинства.\~Після реєстрації\~шлюбу особистіречі позивача залишалися за зазначеною адресою, де він фактично проживав. Квартиру утримував та здійснював ремонтні роботи він власноруч, усі грошові кошти віддавав брату. Спілкування з позивачем припинилося приблизно у 20022003 роках. Шлюб з ним офіційно не розірвано, однак з цього періоду вони не проживаємо разом. Вони зареєструвала його місце проживання у своїй квартирі, оскільки мала надію на подальший розвиток здорових сімейних відносин. В 2024 році вона звернулась до суду з позовом про визнання позивача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. При цьому [PERSON] про перебування зазначеної позовної заяви в суді знав та не заперечував проти його задоволення. Частиною 8 ст. 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з\~ч.\~1\~та ч.\~2\~ст.\~4 ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 05.04.1969 відповідно до Ордеру на житлове приміщення №852 виданого Виконавчим комітетом Червонозаводської районної ради депутатів трудящих було надане житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , сім`ї у складі [PERSON] , яку зазначено як основного квартиронаймача, [PERSON] мати, [PERSON] чоловік, [PERSON] та [PERSON] - сини (а.с.10). Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] в м. Харкові померла [PERSON] , (а.с.19). [INFO] в м. Харкові померла матір позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.10.2017 (а.с. 12, 20). Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , [INFO] помер батько позивача [PERSON] , [INFO] (а.с.09). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] помер [PERSON] , який є братом [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження [PERSON] та [PERSON] (а.с.12- зворотній бік а.с. 13). [PERSON] за життя був особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства, що підтверджується копією посвідчення серії А.В. № [NUMBER] (а.с.11). Після смерті брата [PERSON] позивач подав заяву про прийняття спадщини, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 19.03.2024 (а.с.21). Відповідно до декларації № 0001-87Т5-4А10 [PERSON] отримує медичні послуги у КНП «Міська поліклініка № 6» Харківської міської ради, адреса проживання останнього зазначена: [ADDRESS] (а.с.16). Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.04.2025 задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, визнано [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . На підставі поданої адвокатом представника [PERSON] заяви 09.12.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про заяву до ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області, що нібито працівники КП» Жилкомсервіс» за адресою: [ADDRESS] , вчинили самоправні дії відносно [PERSON] , опечатав його квартиру і позбавив доступу до його майна, яке знаходиться у вищевказаній квартирі (а.с. 24). За положеннями ст.\~47\~Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine»), рішення від 02 грудня 2010 року) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Статтею 5\~ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частинами 1 та 2 ст.\~61\~ЖК України закріплено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ст.\~64\~ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно з положеннями ст.\~65\~ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно з ст.\~817\~ЦК України\~2003\~року наймач та особи , які постійно проживають разом з ним, мають право за їхньою взаємною згодою та за згодою наймодавця вселити у житло інших осіб для постійного проживання у ньому . Особи , які вселилися у житло відповідно до частини першої цієї статті, набувають рівних з іншими особами прав володіння та користування житлом , якщо інше не було передбачено при їх вселенні . Повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї , які проживають разом з ним , вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача . Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача (ч. 1 ст. 106 ЖК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як встановлено судом та підтверджено показами свідків [PERSON] , [PERSON] , які кожна зокрема, в судовому засіданні підтвердили, що позивач з 2000 року мешкає в кв. [ADDRESS] , що також підтверджується копієї декларації № 0001-87Т5-4А10 про отримання медичних послуг (а.с.17), копією позовної заяви КП «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду у сумі 537 грн. 13 коп., який утворився з 01.08.2001 по липень 2002 (а.с.73). Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність визнати за позивачем [PERSON] право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] .

Outcome: approved