Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

До Дунаєвецького районного суду Хмельницької області надійшов позов Акціонерного товариства "СЕНС БАНК" (далі - позивач, Банк) до [PERSON] (далі - відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з останньої заборгованість у сумі 134 829,30 гривень за кредитним договором № 501397886 від 26.11.2021 року (далі - кредитний договір), а також судовий збір у сумі 2 422,40 гривень та витрати на правову допомогу у сумі 11 184,10 гривень, зумовлені судовим розглядом вказаних позовних вимог. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.11.2021 року між Акціонерним товариством "Альфа-Банк", правонаступником якого є позивач, та відповідачем було укладено кредитний договір № 501397886, згідно з яким відповідачу надано кредит у сумі 71 000,00 гривень строком на 60 місяців під 35 відсотків річних. Позивач вважає, що відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним, внаслідок чого утворилась заборгованість. Як правову підставу для звернення до суду позивач зазначає норми Цивільного кодексу України щодо обов`язковості умов укладених договорів, обов`язковості виконання боржником узятих на себе зобов`язань за договором, особливостей укладення і виконання кредитних договорів, норми Закону України "Про електронну комерцію" щодо порядку укладення договорів в електронному вигляді, норми Закону України "Про споживче кредитування". Разом із поданням позову представник позивача заявив клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін. Ухвалою від 06 травня 2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі, ухвалив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Копія ухвали про відкриття провадження у справі надсилалась відповідачу на адресу її місця реєстрації. Від відповідача клопотання про проведення розгляду справи з її викликом в судове засідання не надійшло, правом на подання відзиву на позов відповідач не скористалась, будь-яких заяв чи клопотань не заявляла. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів Акціонерного товариства "Альфа-Банк" затверджено рішення про зміну найменування Акціонерного товариства "Альфа-Банк" на Акціонерне товариство "Сенс Банк". Запис про зміну найменування внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року, що підтверджується витягом з Протоколу від 26.07.2024 року та витягом із Статуту Акціонерного товариства "Сенс Банк". Позивач є фінансовою установою, має банківську ліцензію на право надання банківських послуг. 26.11.2021 між Акціонерним товариством "Альфа-Банк", правонаступником Акціонерного товариства "СЕНС БАНК", та відповідачем було укладено кредитний договір у формі електронного документу. Підставою для укладення договору є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в Акціонерному товаристві "Альфа-Банк", що укладений між сторонами. 26.11.2021 підписанням оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501397886 відповідач запропонувала банку укласти Угоду про надання споживчого кредиту. Того ж дня шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501397886 банк прийняв пропозицію відповідача на укладення Угоди про надання споживчого кредиту № 501397886 від 26.11.2021 року. Вказані вище документи підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором "4443" шляхом направлення 26.11.2021 року на номер телефону відповідача, що підтверджується довідкою про ідентифікацію. У Додатку № 1 до угоди сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг. Також сторонами підписано Паспорт споживчого кредиту, в розділі 3 якого вказані основні умови кредитування. Основними умовами кредитного договору № 501397886 від 26.11.2021 року є: тип кредиту - "Кредит готівкою", сума кредиту - 71 000,00 гривень, процентна ставка - 35 відсотків річних, тип ставки - фіксована, строк кредиту - 60 місяців, дата повернення кредиту - 26.11.2026 року, порядок повернення кредиту - графік платежів: до 26 числа кожного місяця у розмірі мінімального щомісячного платежу 2 519,82 гривень, для повернення заборгованості за Угодою визначено використовувати рахунок № [NUMBER] , відкритий у банку. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання, надавши відповідачу кредит відповідно до узгоджених умов. Відповідач кредит отримала, що підтверджується меморіальним ордером № 730270747 від 26.11.2021 року, виписками по рахунках № [NUMBER] та № [NUMBER] . У результаті невиконання умов кредитного договору у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у сумі 134 829,30 гривень, з яких 67 580,10 гривень заборгованість за тілом кредиту та 67 249,20 гривень заборгованість за несплаченими відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 03.03.2025 року. Отже, суд встановив, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останньою зобов`язань за укладеним нею кредитним договором. Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Законом України "Про споживче кредитування", Законом України "Про електронну комерцію" станом на дату виникнення спірних правовідносин. Не погоджуючись із позицією відповідача, яка не сплачувала заборгованість за кредитним договором, позивач звернувся із цим позовом до суду. Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого. Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 Цивільного кодексу України). Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правилами абзацу другого частини другої статті 639 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини дванадцятої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (частина третя статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"). У статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Частиною першою статті 263 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (частина третя статті 263 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно з частиною четвертою статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналізуючи законодавство України, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача слід задовольнити з огляду на таке. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, звертає увагу суду на те, що відповідач не виконує умови укладеного між нею та банком кредитного договору в електронному вигляді. Оскільки відповідач не виконала зобов`язання за кредитним договором, який укладений в електронному вигляді, внаслідок цього виникла заборгованість, її слід стягнути у судовому порядку. Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 Цивільного процесуального кодексу України). Оцінюючи докази, що містяться в матеріалах справи, чинне законодавство України із вказаного спірного питання, суд дійшов таких висновків. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач уклала із банком кредитний договір, який підписаний електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Як вже зазначалось, відповідно до змісту статей 526, 527, 530, 627, 628 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання на умовах, які ним визначені, а прийняті на себе контрагентами зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін. Як було зазначено вище, стаття 205 Цивільного кодексу України надає право укладати договір, серед іншого у письмовій (електронній) формі. Крім того, Закон України "Про електронну комерцію" визначає, що договір, підписаний у порядку, визначеному цим Законом, якому передував обмін електронними повідомленнями, прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Таким чином, аналізуючи норми Цивільного кодексу України та Закону України "Про електронну комерцію", а також матеріали справи, зокрема умови кредитного договору, суд дійшов висновку, що без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб-сайт кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, а кредитні кошти не були би переказані відповідачу. Вказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у Постанові від 07 жовтня 2020 року по справі № 127/33824/19. Судом встановлено, що відповідачем здійснені дії, які чітко свідчать про її свідомий вибір щодо укладення кредитного договору. Без відповідних дій з боку відповідача укладення договору було б неможливе. Як підтверджується матеріалами справи, зокрема виписками з рахунків та меморіальним ордером, відповідачу були переказані кошти на виконання укладеного нею кредитного договору. Отже, відповідач отримала кредитні кошти та була зобов`язана їх повертати на умовах та у строк, що передбачені кредитним договором. При цьому, в матеріалах справи, документів, які б підтверджували виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, немає. В силу вимог статей 629 та 1054 Цивільного кодексу України, Закону України "Про споживче кредитування" позичальник зобов`язаний виконувати кредитний договір відповідно до його умов та вимог закону. Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням статті 617 Цивільного кодексу України. Проаналізувавши зміст кредитного договору та додатків до нього, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача за кредитним договором була правомірно розрахована позивачем. У зв`язку з тим, що відповідач не виконала у строк взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, позивач має підстави вимагати від відповідача їх виконання. Відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і судової. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.07.2020 року в справі № 210/1504/13-ц, від 03.12.2020 року в справі № 569/16767/16-ц, від 07.12.2022 року в справі № 953/1904/20, від 22.02.2023 року у справі № 159/3607/15-ц. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та позов слід задовольнити. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 Цивільного процесуального кодексу України). Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 2 422,40 гривень. У зв`язку з тим, що позовні вимоги суд задовольняє, судовий збір стягується із відповідача. Що стосується заявлених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 11 184,10 гривень, суд зазначає таке. Статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи в суді, суд враховує те, що дана цивільна справа не є складною, всі обставини по цій справі були встановлені в судовому порядку. Нормами Цивільного процесуального кодексу України передбачено співмірність гонорару адвоката, тобто заявлена адвокатом ціна своїх послуг повинна відповідати складності спору та об`єму робіт, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. Гонорар адвоката має бути розумним з урахуванням витраченого адвокатом часу. Витрати мають бути обґрунтованими, документи, що підтверджують витрати, мають бути складені належним чином. Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а саме договір про надання послуг № 1006 від 28.01.2025 року, враховуючи об`єм та характер наданих послуг, їх складність, суд доходить висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 184,10 гривень відповідають критеріям реальності (їхньої дійсності і необхідності) та розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи. Вказана сума на думку суду є об`єктивно обґрунтованою, доказів протилежного сторонами до справи не надано. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: approved