Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON] , про витребування майна з чужого незаконного володіння. Позов мотивований тим, що будинок [ADDRESS] належав матері позивача [PERSON] . Батьки позивача перебували у зареєстрованому шлюбі. Зазначений будинок був придбаний під час шлюбу. Однак, [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина. Старша сестра позивачів на момент смерті батька була одружена і проживала за іншою адресою. Прийнята позивачами спадщина належить спадкоємцям з моменту відкриття спадщини, тобто частина належного батькові майна розподіляється між трьома дітьми та дружиною, кожному з них по 1/6 частині. Незважаючи на зазначені вище факти, 10.12.2012 року право власності на спірний будинок зареєстровано на [PERSON] одноособово, а не на [PERSON] , як зазначено в правовстановлюючих документах. 10.04.2013 року був укладений між матір`ю та [PERSON] договір (змішаного цивільно-правового договору з елементами договору купівлі-продажу житлового будинку з елементами договору про встановлення сервітуту). Згідно цього договору, відповідач [PERSON] став одноосібним власником будинку [ADDRESS] . Таким чином, позивачі просять суд витребувати від [PERSON] наленжне їм по 1/6 частці вищезазначеного житлового будинку. 02.04.2025 року ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закапатської області було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі і надано можливість відповідачу подати до суду відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Однак, відповідач своїм правом не скористався і не подав до суду відзив на позовну заяву. Представник позивачів [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами доказами, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що згідно Свідоцтв про народження серій [NUMBER] від 04.04.1962 року та [NUMBER] від 04.04.1962 року, батьками [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10, 11). Відповідно до Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.08.2011 року [PERSON] помер [INFO] (а.с. 12, 13). Відповідно до Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.06.2020 року [PERSON] померла [INFO] (а.с. 14). Із Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 03.11.1990 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 03.11.1990 року, після чого остання змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 15). Постановою Закарпатського апеляційного суду від 23.02.2022 року було встановлено, що позивачам [PERSON] та [PERSON] належить по 1/6 частці спірного будинку (а.с. 19-22). Згідно Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №2249618 від 10.04.2013 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 24). Із Висновку про вартість домоволодіння слідує, що варітсть домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , станом на 25.03.2025року становить 1\~761\~710 гривень (а.с. 33). Дані правовідносини регулюються нормами ЦК України. Відповідно до положень\~статті 15\~Цивільного кодексу\~України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень\~статті 16\~Цивільного кодексу\~України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-186гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18). Захисту у суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес. У\~Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004\~надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать\~Конституції\~і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Тобто, інтерес особи має бути законним, не суперечити\~Конституції\~і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного\~рішення Конституційного Суду України. Згідно із ч.1 та ч.5 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.1 ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 і ч.2 ст.77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно приписів\~ст.330 ЦК України\~якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу, майно не може бути витребуване у нього. Як передбачено вимогами ст.388\~ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;\~вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.\~Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Статтею 41\~Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 317, 319\~ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до ст.387\~ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Тобто даною статтею закріплено загальне правило, що власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої ст.388\~ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Вказана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він його передав, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом ст.388\~ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Отже, вирішуючи справу про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд повинен встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених частиною першою\~ст.388 ЦК України, зокрема, чи з його волі вибуло це майно з їх володіння. Оскільки добросовісне набуття у розумінні ст.388\~ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням,\~є повернення майна з чужого володіння. Такий правовий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду України №6-1203цс15 від 16 вересня 2015 року, та постанові КЦС ВС від 17.04.2019 року у справі № 307/464/15-ц, які суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. У відповідності до положень\~ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено,\~зокрема із\~постанови Закарпатського\~апеляційного суду\~від 23.02.2022\~року,\~що після\~смерті [PERSON] \~спадщину прийняли\~ [PERSON] \~і [PERSON] \~у розмірі\~1/6\~частки,\~а також\~їх мати\~у розмірі\~4/6\~частки.\~У свою\~чергу,\~судом встановлено,\~що позивачі\~не відмовлялися\~від отримання\~їм належної\~частки спадщини\~та не\~надавали своєї\~згоди на\~відчуження їх\~частки відповідачеві\~ [PERSON] ,\~що свідчить\~про те,\~що спірне майно вибуло з володіння власників, тобто позивачів поза їх волею. \~ \~ \~ \~Таким чином, аналізуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов є обгрунтованим, а тому підлягає до задоволення.

Outcome: approved