Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовом до АТ «КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів шляхом стягнення завданих збитків, пені та моральної шкоди, в якому зазначила, що 18 жовтня 2021 року по її рахунку, відкритому в АТ КБ «Приватбанк», без її згоди було збільшено кредитний ліміт та, також без її згоди та підтвердження, було незаконно здійснено операцію по перерахуванню на невідомий рахунок кредитних грошових коштів в сумі 27324,50 грн., додатково банком, на свою користь, було утримано комісію 1093,70 грн. - 4% від суми переказу, за переказ кредитних коштів, внаслідок чого з рахунку позивача було списано грошові кошти в загальній сумі 28 436, 20 гривень. Неодноразово вона намагалася зв`язатися з оператором, вдалося це зробити лише з четвертої спроби. В розмові вона також не підтверджувала переказ, її карта була заблокована, проте оператор повідомила, що переказ все одно здійснено. У письмових заявах [PERSON] просила АТ КБ Приватбанк зберегти всі відомості щодо транзакції та розмови з оператором для звернення до правоохоронних органів, зупинити нарахування відсотків, повернути кошти тощо. На її звернення банк відмовився відновити баланс коштів на рахунку, інформацію про рахунок, куди були перераховані кошти не надав. Також було відмовлено у зупиненні нарахування відсотків на використаний кредитний ліміт - до прийняття остаточного рішення по справі. Оскільки пільговий період закінчувався і банк не бажав йти назустріч навіть в частині ненарахування щомісячних процентів, [PERSON] 24.11.2021 року, в передостанній день пільгового періоду, за власні кошти погасила заборгованість за кредитним лімітом, яка виникла внаслідок неправомірного, на її думку, перерахування коштів, та сплатила банку 28 436,20грн. При цьому вона направила письмове звернення до банку, в якому повідомила, що погашення боргу не означає, з її боку, визнання правомірності перерахування коштів. Внаслідок цього позивач отримала реальні збитки, завдані їй, як споживачу банківських послуг. Окрім того, 19 жовтня 2021 року [PERSON] звернулася із заявою про злочин до Департаменту кіберполіції - Управління протидії кіберзлочинам в Дніпропетровській області. Того ж дня її звернення було перенаправлене до Відділення поліції №8 Дніпровського районного управління поліції ГУНП В Дніпропетровській області, проте відомості про злочин не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Внаслідок зазначених обставин вона звернулася до суду, проте ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2022 року провадження за скаргою було закрите через внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Також [PERSON] звернулася до мобільного оператора «Водафон» - ПрАТ «ВФ Україна», від якого отримала відомості про те, що її фінансовий номер є контрактним. З 01.01.2021 року по 22.10.2021 року сім-картка не замінювалася. Вважає, що банк незаконно збільшив кредитний ліміт по картці та перерахував на невідомий рахунок грошові кошти з її рахунку, внаслідок чого їй були завдані матеріальні збитки на суму 28 436,20грн. Додатково просить стягнути пеню на момент ухвалення судового рішення та моральну шкоду в сумі 8000 грн. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що внаслідок незаконного списання коштів з її рахунку вона перенесла сильне душевне хвилювання, що негативно вплинуло на життєвий уклад позивача та й членів її родини, оскільки виникла необхідність у перерозподілі сімейного бюджету, вона була вимушена витрачати час на візити до банку, до правоохоронних органів тощо. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2022, справу передано в провадження судді Новік Л.М. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 24.03.2023 справу передано в провадження судді Білоусової О.М. 11.11.2022р. від представника відповідача Римми Заболотної надійшли письмові пояснення по справі. Відповідно до наданих письмових пояснень, АТ «КБ «Приватабнк» заперечує проти позову. У поясненнях представник банку зазначив, що, підписавши анкету-заявку про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка є договором приєднання, [PERSON] уклала договір із АТ КБ «Приватбанк», отримала електронний платіжний засіб (карту). Також представник відповідача зазначає, що переказ коштів можливо здійснити лише за допомогою використання фінансового номеру телефону та іншої особистої інформації (даних по карті, пін-коду, паролів входу у Приват24). Відповідно до п.1.1.2.1.12 Умов, клієнт зобов`язується вживати заходів щодо запобігання втраті (викраденню) карток, стікера PayPass, пін-коду або інформації, нанесеної на карту і магнітну смугу, або їх незаконному використанню. Відповідно до п.1.1.5.14 Умов, клієнт несе відповідальність за всі операції, які проводяться в підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват24 з використанням передбачених цими умовами засобів його ідентифікації і аутентифікацції. Відповідно до п.1.1.1.39 Умов, ідентифікацією клієнта у Приват24 є введення імені користувача і пароля. Відповідно до п.1.1.2.1.21, клієнт зобов`язаний негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до колцентру (протягом 15 хвилин) про інформацію, яка стала відома клієнту про втрату/крадіжку картка, стікера PayPass, сім-карти, мобільного телефону, несанкціонованих транзакцій по його рахунках (а також по рахунках 3-х осіб). Згідно п.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в СМС повідомленні пін-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobileBanking або проведених клієнтом операціях стане відомо іншим особам, внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку під час використання цих приладів. Представник відповідача також зазначає, що Закон України «Про платіжні системі та переказ коштів в Україні» та Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» підлягають застосуванню лише в тому випадку, якщо користувач не вчинив дій або не допустив бездіяльності, які сприяли незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (неналежні перекази). Якщо у здійсненні неналежного переказу винен не тільки ініціатор переказу, а й платник, то вищевказані нормативні акти не можуть бути застосовані. Також у поясненні наведені деталі спірної транзакції та посилання на норми матеріального права, на підставі яких, на думку відповідача, необхідно відмовити у позові. Як висновок, представник АТ «КБ «Приватбанк» звертає увагу суду на те, що [PERSON] негайно не повідомила Банк шляхом дзвінка до колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію про несанкціоноване списання кредитних коштів з її рахунку третіми особами, розголосила конфіденційну інформацію, внаслідок чого сама винна у списанні коштів з її рахунку. В дане судове засідання позивач та представник не з`явилися, повідомлені належним чином, представником позивача надана заява про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог. В минулих судових засіданнях представник позивача, адвокат Ярошенко О.О. позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Додатково надав розрахунок пені, а також заяву щодо витрат на правову допомогу, якою повідомив, що докази про понесені витрати на правову допомогу будуть подані не пізніше, ніж через 5 днів після ухвалення судового рішення. Також представником позивача було надано письмові пояснення щодо наданих банком матеріалів, які він підтримав в судовому засіданні. До пояснень долучив роздруківку записів розмов [PERSON] з операторами банку. Окрім доводів, які були наведені у позові, представник позивача зазначив, що з письмових пояснень банка від 11.11.2022 року та висновку службового розслідування, який був наданий суду, вбачається, що списання відбулося о 18.10.2022 року 22:58:35. Разом з тим з роздруківки телефонних розмов вбачається, що вихідні дзвінки [PERSON] в АТ КБ «Приватбанк» мали місце о 22:53:29, 23:02:28, 23:18:33, 23:19:24. Це означає, що [PERSON] телефонувала в банк в межах 15 хвилин з моменту транзакції, а почала додзвонюватися в банк ще до списання, оскільки намагалася з`ясувати підстави неодноразової зміни кредитного ліміту. Твердження представника банка про те, що [PERSON] спілкувалася з шахраями, які їй дзвонили, спростовується тим, що всі номери, з яких телефонували [PERSON] від імені банку, належать саме АТ «КБ «Приватбанк». Також зазначив, що банк не надав повні записи розмов [PERSON] з операторами, надані записи в такому форматі, який унеможливлює ідентифікацію того, коли саме був дзвінок, з якого номера дзвонили та, відповідно, на який, хто з операторів цей дзвінок прийняв. Це свідчить про викривлення витребуваної судом інформації, оскільки надано не повний запис, а штучно виготовлені фрагменти, оскільки, наприклад, одна з розмов обривається, незважаючи на те, що [PERSON] переключили на іншого оператора. Також зазначив, що навіть з наданих розмов вбачається, що [PERSON] у жоден зі способів не підтверджувала переказ коштів. В наданих представником банка поясненнях є вказівка на те, що підтвердження відбулося за технологією 3-D secure. Із відкритих джерел вбачається, що технологія 3D secure означає проходження процедури додаткової ідентифікація клієнта шляхом направлення СМС з кодом на фінансовий номер. Це узгоджується з тим, що оператор під час розмови з [PERSON] повідомляє, що підтвердження відбувалося шляхом введення паролю із СМС, разом з тим, відомості, які надані оператором мобільного зв`язку не підтверджують надходження СМС повідомлення від банку в момент списання грошових коштів. Також звертає увагу на те, що банк, незважаючи на наявність ухвали суду про витребування доказів, не надав відомості про рахунок, на який було перераховані кошти, а перерахувати кошти на рахунок без його зазначення неможливо. В дане судове засідання представник відповідача не з`явився, повідомлений належним чином (електронний кабінет). В минулих судових засіданнях представник відповідача Бистров С.Л. підтримав письмові пояснення, які були надані іншим представником банку в матеріали справи, додатково зазначив, що банк вважає, що перед транзакцією [PERSON] телефонували шахраї, яким вона повідомила дані, внаслідок яких стало можливим перерахування грошових коштів з її рахунку. Відповідаючи на питання представника позивача, Бистров С.Л. пояснив, що, на його думку, шахраї телефонували з номера [NUMBER] . Також він повідомив про те, що банк надав всю наявну інформацію щодо спірної транзакції, а це означає, що жодних інших відомостей, в тому числі реквізити рахунку, на який були перераховані кошти, банк надати не може. Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Так, судом встановлено, що 18 жовтня 2021 року по рахунку позивача, відкритому в АТ КБ «Приватбанк» було збільшено кредитний ліміт та здійснено операцію по перерахуванню на невстановлений рахунок кредитних грошових коштів в сумі 27324,50 грн. При здійсненні переказу банком було утримано комісію за переказ кредитних коштів - 4% від суми переказу, що становило 1093,70 грн., тож внаслідок вищевказаної операції з рахунку позивача було списано грошові кошти в загальній сумі 28 436, 20 гривень. Зазначені обставини підтверджуються випискою по картці, яка додана до позовної заяви, також вказані обставини визнаються сторонами по справі. 19 жовтня 2021 року [PERSON] направила електронне звернення з приводу вчиненого відносно неї злочину до Департаменту кіберполіції - Управління протидії кіберзлочинам в Дніпропетровській області, яке було перенаправлене до Відділення поліції №8 Дніпровського районного управління поліції ГУНП В Дніпропетровській області, що підтверджується супровідним листом Департаменту кіберполіції Управління протидії кіберзлочинам в Дніпропетровській області від 19.10.2021 року. Заява була зареєстрована у Відділенні поліції №8 Дніпровського районного управління поліції ГУНП В Дніпропетровській області (ЄО №4726 від 19.10.2021р.) За наслідками проведеної перевірки було складено висновок про припинення перевірки. Не погоджуючись з цим висновком, [PERSON] звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області зі скаргою на бездіяльність співробітників поліції. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2022 року по справі №175/5546/21 провадження за скаргою було закрите, оскільки прокурором було надано витяг про внесення відомостей в Єдиний реєстр досудових (кримінальне провадження №12022046440000003). 22 жовтня 2021 року [PERSON] звернулася до АТ «КБ «Приватбанк» із заявою, в якій просила надати повну інформацію про транзакцію, записи розмов з оператором, результат внутрішнього розслідування тощо. Також в цій заяві вона просила забезпечити збереження всієї наявної інформації щодо переказу коштів з її картки. Листом від 19.11.2021 року АТ «КБ «Приватбанк» повідомив позивачці про те, що інформацію про транзакцію вона може побачити у виписці, яку можна отримати через додаток Приват24 чи у будь-якому відділенні банку. В цьому ж листі банк зазначає, що транзакція була підтверджена 3Dsecure, який надсилався на фінансовий телефон [PERSON] Пароль в Приват24 не змінювався. Цим же листом АТ «КБ «Приватбанк» повідомив, що банк не може повернути їй кошти. Також АТ «КБ «Приватбанк» зазначено, що відповідно до ст. 55 Закону України « Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є Умови та правила надання банківських послуг (далі - Умови), що розмішені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет. «2.1.4.5.1. Клієнт зобов`язаний не передавати Картки, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати Картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим Договором, або що суперечать чинному законодавству. 2.1.4.12.9. Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на картці даних, до моменту звернення Клієнта в Банк та блокування Картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки у Стоп-лист Платіжною системою». 2.1.4.12.5. Клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, а в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати Картки, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію. Виходячи з викладеного , збитки спричинені позивачу, не підлягають відшкодуванню за рахунок банку, оскільки згідно Умов та правил надання банківських послуг: «2.1.4.12.3. Банк не несе відповідальності за операції,що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на картці даних». 24 листопада 2021 року [PERSON] перерахувала на свій рахунок 29142грн., чим повністю погасила заборгованість по картці, що підтверджується відомостями з додатку Приват24 позивача та визнається відповідачем. 30 листопада 2021 року [PERSON] направила лист до АТ КБ «Приватбанк», яким повідомила, що погашення боргу пов`язане не з його визнанням, а з метою уникнення нарахування відсотків та штрафних санкцій, оскільки банком відмовлено у призупиненні нарахування відсотків на суму заборгованості до прийняття остаточного рішення щодо спірної транзакції. 15 грудня 2021 року [PERSON] знову звертається до АТ «КБ «Приватбанк» із листом, в якому повторно просить надати повну інформацію щодо переказу грошових коштів та повернути кошти на її рахунок. Листом від 22.12.2021 року АТ «КБ «Приватбанк» відмовив [PERSON] у наданні фото та відеоматеріалів. Окрім того, 22.10.2021 року [PERSON] звернулася до ПрАТ «ВФ Україна» із листом, в якому просила надати відомості про її номер телефону, перевипуск сім-карти тощо, також просила надати виписку по дзвінкам за 18-19 жовтня 2021 року. У відповідь на вищевказане звернення ПрАТ «ВФ Україна» (оператор мобільного зв`язку Vodafone) повідомило, що фінансовий номер [PERSON] обслуговується в контрактному сегменті, у період з січня 2021 року по момент звернення (жовтень 2021р.) заміна сім-карти зафіксована не була, за допомогою оператора функція переадресації дзвінків не активувалася. Обслуговування клієнтів контрактної форми відбувається лише при пред`явленні паспорта чи іншого документу, який посвідчує особу. Також ПрАТ «ВФ Україна» було надано довідкову інформацію про надані послуги за 18-19 жовтня 2021 року. Відповідно до ст.55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є Умови і правила надання банківських послуг (далі - Умови), розміщені на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ у мережі Інтернет. У письмових поясненнях представник відповідача стверджує, що [PERSON] порушила п.1.1.2.1.12 Умов, відповідно до яких клієнт зобов`язується вживати заходів щодо запобігання втраті (викраденню) карток, стікера PayPass, пін-коду або інформації, нанесеної на карту і магнітну смугу, або їх незаконному використанню. Відповідно до п.1.1.5.14 Умов, клієнт несе відповідальність за всі операції, які проводяться в підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват24 з використанням передбачених цими умовами засобів його ідентифікації і аутентифікацції. Відповідно до п.1.1.1.39 Умов, ідентифікацією клієнта у Приват24 є введення імені користувача і пароля. Згідно п.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в СМС повідомленні пін-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobileBanking або проведених клієнтом операціях стане відомо іншим особам, внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку під час використання цих приладів. Представником АТ КБ «Приватбанк» до матеріалів справи було долучено висновок службової перевірки за фактом шахрайських дій у відношенні клієнта [PERSON] , у якому зазначено, що прослуховуванням діалогів [PERSON] із операторами банку було встановлено, що перед списанням їй телефонували з номеру [NUMBER] і повідомляли про хакерську атаку на її банківську карту, проте вона ніяких конфіденційних даних їм не передавала. Представником позивача було надано результат перевірки вищевказаного номера на належність банку. Результат перевірки - номер належить АТ КБ «Приватбанк». Перевірку здійснено двома способами - шляхом переписки в чат-боті, а також безпосередньо через додаток Приват 24» за наступним алгоритмом: натиснути «навушники» в правому верхньому куті в додатку, на наступній сторінці, яка називається «Комунікації» необхідно натиснути на «Дзвінки» (Історія дзвінків від банку), потім в меню «Дзвінки» з`являється можливість «Перевірити номер телефону», після чого необхідно ввести номер та отримати результат перевірки. У висновку службової перевірки також зазначено, що аналізом руху коштів по рахунку [PERSON] встановлено, що 18.10.2022 року о 22:58:35, через Приват 24 здійснено переказ грошових коштів на суму 27342,50 грн. (комісія 1093,70грн.) з призначенням платежу: «OPLATA3? BULVARNO-KUDRYAVSKA, LVIV, UA, переказ зі свої картки». Переказ здійснено ручним вводом даних картки (номеру картки, терміну дії та CVV-коду) з подальшим підтвердженням 3-D Secure, через сервіс Оплата3, АТ «Укргазбанк», тому відслідкувати подальший рух коштів на надалося можливим. Разом з тим, за клопотанням представника позивача, судом було витребувано інформацію щодо підтвердження вищевказаної транзакції від АТ «Укргазбанк». Листом від 14.08.2023 року АТ «Укргазбанк» повідомив, що в інформаційних системах банку не знайдено інформацію про вищевказану транзакцію. Також на ухвалу суду, банк не надав відомостей про те, куди були перераховані грошові кошти, не зазначив відповідний рахунок. Письмово Банк повідомив, що не має інших відомостей про транзакцію, в тому числі про реквізити рахунку, куди були спрямовані грошові кошти. Також у висновку службового розслідування зазначено, що було здійснено аналіз приладів, з яких було здійснено вхід в акаунт «Приват24» [PERSON] . Так, окрім традиційного пристрою «Samsung», були здійснені входи з нетипового пристрою «REDMI NOTE 7/XIAOME». При цьому подальшим аналізом було встановлено, що з цього ж пристрою в період з квітня по жовтень 2021 року здійснювались входи в аккаунти ще 105 клієнтів. Всі ці клієнти зверталися до банку і у всіх випадках банк знаходив провину клієнта у несанкціонованому списанні грошових коштів, ігноруючи системність використання одного й того самого приладу для вчинення шахрайських дій. Відповідно до п.1.1.2.1.21, клієнт зобов`язаний негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до колцентру (протягом 15 хвилин) про інформацію, яка стала відома клієнту про втрату/крадіжку картка, стікера PayPass, сім-карти, мобільного телефону, несанкціонованих транзакцій по його рахунках (а також по рахунках 3-х осіб). Виписка, яка формується банком, не містить відомостей про точний час списання грошових коштів. Відповідно до письмових пояснень представника відповідача та вищевказаного висновку службового розслідування, списанні коштів мало місце 18.10.2021 року о 22:58:35. З наявних у справі відомостей, які були отримані від ПрАТ «ВФ Україна», про надані послуги [PERSON] , вбачається, що вона телефонувала оператору на номер 3700 та на номер [NUMBER] , які є номерами гарячої лінії Приватбанку у 22:53 год, 23:02 год, 23:18 год. та 23:19 год. Зазначені обставини свідчать про те, що [PERSON] не порушила Умови надання банківських послуг щодо негайного повідомлення банк про несанкціоновані транзакції. В даному випадку як у письмових поясненнях, так і у висновку службового розслідування зазначається про застосування технології 3-D Secure для підтвердження транзакції. Зазначена технологія полягає у введенні на платіжному майданчику коду з СМС-повідомлення. Про це прямо зазначено у висновку службового розслідування, цей же спосіб підтвердження називає оператор у розмові з [PERSON] . Розмова від 19.10.2021 року (файл 695542563), починаючи з 08:00 хвилини. З відомостей, які були надані ПрАТ «ВФ Україна» вбачається, що СМС було направлене [PERSON] о 22:43:14 - тобто за 15 хвилин до списання. Це СМС повідомлення про зменшення кредитного ліміту, який був зменшений о 22:46 год. Це узгоджується з тим, що говорить оператор у розмові з [PERSON] . Наступне СМС було вже о 23:28. Це СМС з блокуванням картки. Воно було через 30 хвилин після транзакції і до підтвердження списання коштів відношення не має і мати не може. Таким чином представник позивача вважає, що фактичні обставини справи спростовують твердження відповідача про підтвердження транзакції за допомогою технології 3-D Secure шляхом ведення одноразового паролю із СМС-повідомлення та висновок службового розслідування та інші матеріали справи свідчать про те, що, при вчиненні спірної транзакції, у банка не було достатніх підстав для ідентифікації клієнта та його розпорядження про перерахування коштів. Пунктом 11 розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів та здійснення операцій з їх використанням» затвердженого постановою Правління НБУ 05 листопада 2014 року» № 705, встановлено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно до ст. 55 Закону України « Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є Умови та правила надання банківських послуг (далі - Умови), що розмішені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет. «2.1.4.5.1. Клієнт зобов`язаний не передавати Картки, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати Картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим Договором, або що суперечать чинному законодавству. 2.1.4.12.9. Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на картці даних, до моменту звернення Клієнта в Банк та блокування Картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки у Стоп-лист Платіжною системою». 2.1.4.12.5. Клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, а в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати Картки, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію. 2.1.4.12.3. Банк не несе відповідальності за операції,що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на картці даних». Чинним законодавством не надано повноважень банку здійснювати повернення проведеного переказу /зняття позивачем, здійсненого з належною авторизацією/введенням пінкоду. Вина АТ КБ «ПриватБанк» у здійсненні транзакцій по рахункам позивача недоведена, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Вбачається, що якщо зазначені операції за твердженням позивача вона не здійснювала, то такі операції стали можливими в результаті розголошення позивачем конфеденційної інформації по карткам, пінкоду, передачі даних та паролей третім особам. Наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно позивача до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені. Згідно з п. 14.3 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», порядок проведення емісії електронних платіжних засобів та здійснення операцій із їх використанням, у тому числі обмеження щодо порядку емісії та здійснення операцій із їх використанням, визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України. Загальні вимоги Національного банку до емісії банкам-резидентам, філіями іноземних банків електронних платіжних засобів і порядок здійснення операцій з їх використанням визначені положенням «Про порядок емісії електронних платіжних засобів та здійснення операцій з їх використанням» затвердженого постановою Правління НБУ 05 листопада 2014 року» № 705. Згідно з пунктом 14.12 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та пунктом 1 розділу VI Положення № 705, користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Пунктами 2,5 розділу VI Положення № 705 встановлено, що користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН, та інші засоби., які дають змогу користуватися ним. Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Відповідно до п. 9 розділу Х Положення № 705 контроль за рухом і цільовим використанням коштів за рахунками користувачів з використанням електронних платіжних засобів здійснюється власниками цих рахунків. За змістом п. 6 розділу VI Положення № 705 та п. 14.6 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. За загальним правилом зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України). Відповідно до частин 1,2 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, положення умов договору між сторонами, ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів та здійснення операцій з їх використанням» затвердженого постановою Правління НБУ 05 листопада 2014 року № 705, відсутні підстави вважати ,що банком порушено вимоги чинного законодавства . Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Зокрема, відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено ст.16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Оскільки у Банку були всі підстави виконати розпорядження власника рахунку про переказ коштів, який був ідентифікований, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed