Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

У травні 2025 року позивач\~Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлокомцентр»\~(надалі - ТОВ «Житлокомцентр») звернулось до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по житлово-комунальним послугам. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі договору від 21.12.2012 року про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд у Жовтневому районі (об`єкт 4), позивача було визначено управителем та виконавцем послуг з утримання будинку за адресою: [ADDRESS] з 01.04.2013 року по теперішній час. В період з 01.10.2018 року по 31.10.2020 року і в період з 01.11.2023 року по 31.03.2025 року позивач надавав послуги з управління багатоквартирного будинку. Відповідачі не проводили своєчасно оплату в повному обсязі за них, у зв`язку із чим станом на 01.04.2025 року виникла заборгованість у розмірі 7\~798,35 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача, а також стягнути 3% річних в сумі 467,66 грн, втрати від інфляції в розмірі 1691,30 грн, а всього 9957,31 грн, а також стягнути понесені судові витрати у справі, які складаються з витрат на сплату судового збору та правничої допомоги. Ухвалою суду від 19 травня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 17 червня 2025 року розгляд справи був відкладений, у зв`язку неявкою відповідачів у справі. У судове засідання представник позивача не прибула, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, звернулась до суду із клопотанням про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання повторно не прибули, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надали. Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. За відсутності учасників справи у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що згідно Договору про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд у Жовтневому районі (об`єкт 4) від 21.12.2012 року, укладеного між Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міськради та ТОВ «Житлокомцентр», ТОВ «Житлокомцентр» визначено управителем будинку за адресою [ADDRESS] . Вказане також підтверджується копією Акта прийому-передачі будинків і споруд, який є додатком до Договору. (а.с. 14-18) Згідно п. 4.1 Договору, викладеного в редакції, зміненої Додатковою угодою до Договору від 11.11.2013 року, Договір набуває чинності з 01.04.2013 року та діє безстроково. Якщо одна із сторін має намір розірвати Договір, вона повинна попередити про свій намір не менш як за місяць до його розірвання. Серед основних завдань позивача, згідно з п. 2.2 Договору, є здійснювати функції з управління, забезпечувати експлуатацію будинку, споруди або групи будинків і споруд та об`єктів благоустрою, вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг тощо. За надані житлово-комунальні послуги позивач здійснював нарахування оплати згідно з умовами вищевказаного Договору від 21.12.2012 року. Однак, за вищевказаною адресою [ADDRESS] існує заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, яка станом на 01.04.2025 року склала 7\~798,35 грн. (а.с. 7) Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ( далі - Закон) до житлово-комунальних послуг належать, зкорема житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: - утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; - купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; - поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. В порядку п. 2 ч. 3 ст. 4 Закону до повноважень органів місцевого самоврядування належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону Статтею 10 Закону визначено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України постанова від 09.11.2016р. у справі №1238/8935/12, під час розгляду справ про стягнення заборгованості за комунальні послуги, визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією комунальних послуг особам, які є їх споживачами. В пунктах 76-79 постанови Верховного Суду від 22.05.2019 року (справа №\~642/8210/16-ц, провадження № 61-7787св18) зазначено про обов`язковість (з`ясування) доведення відповідного обсягу фактично наданих (а не тільки нарахованих за твердженням позивача) житлово-комунальних послуг. Зобов`язання оплатити житлово-комунальні послуги виникає у будь-якого споживача, якщо ці послуги були фактично надані (а не тільки нараховані), а також - у разі, якщо споживач фактично користувався фактично наданими комунальними послугами. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.04.2016 року (справа №6-2951цс15); від 26.09.2018 року (справа №750/12850/16-ц); від 06.11.2019 року (справа №\~642/2858/16). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за адресою: [ADDRESS] наявна заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, яка станом на 01.04.2025 року склала 7\~798,35 грн. (а.с. 7) Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №\~910/10156/17\~вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Отже, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення суми індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України. Згідно з розрахунків доданих по позову, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань зі сплати за житлово-комунальні послуги за вищевказаною адресою, наявний також борг зі сплати 3% річних за період з жовтня 2018 року по березень 2025 року у розмірі 467,66 грн, суми індексу інфляції за період з жовтня 2018 року по березень 2025 року у розмірі 1691,30 грн. (а.с. 7, 10-12) Доказів погашення заборгованості та спростування розрахунку заборгованості до суду відповідачем не надано. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає солідарному стягненню заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком у загальному розмірі 7\~798,35 грн, 3% річних у розмірі 467,66 грн, сума індексу інфляції у розмірі 1691,30 грн. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Як вбачається з наданих позивачем доказів, 17.04.2025 року між позивачем ТОВ «Житлокомцентр» та адвокатом Зарівною С.В. укладено Договір про надання професійної правової/правничої допомоги №7, згідно з умовами якого вартість послуг, надана адвокатом, за домовленістю сторін, склала 4000,00 грн, що підтверджується відповідним актом. Отже, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на надання професійної правничої допомоги у розмірі 4000,00 грн. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн належить стягнути з відповідачів на користь позивача, по 1514,00 грн з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved