Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до СТОВ "УЛЬЯНІВСЬКЕ" про визнання неукладеним договору оренди землі та скасування запису про державну реєстрацію іншого речового права. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] являється власником земельної ділянки, площею 2,2900 га, кадастровий номер 0524382200:04:000:0108, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Богданівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області. 28 лютого 2023 року, звернувшись до державного реєстратора Тульчинської міської ради Вінницької області Кобець P.O., позивачу згідно інформаційної довідки за № 324243277 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, стало відомо про наявність укладеного між [PERSON] та СТОВ «Ульянівське» договору оренди землі від 11.08.2015 року, терміном на 15 років, який зареєстрований 01.10.2015 року державним реєстратором реєстраційної служби Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області Водотика О.В., номер запису про інше речове право 11503385, якого позивач взагалі не підписувала та не знала про його існування. Просить визнати неукладеним та скасувати запис про державну реєстрацію іншого речового права, договору оренди землі від 11 серпня 2015 року укладеного між [PERSON] та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Ульянівське", кадастровий номер земельної ділянки 0524382200:04:000:0108, зареєстрований державним реєстратором реєстраційної служби Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області Водотика О.В., номер запису про інше речове право 11503385 від 01 жовтня 2015 року. Стягнути з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Ульянівське" судові витрати. [PERSON] (правонаступник [PERSON] ) у судовому засіданні підтримала позовні вимоги заявлені спадкодавцем [PERSON] та в подальшому у судове засідання не з`являлася, про причини неявки суд не повідомляла, про день та час слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином. 28.05.2025 року від [PERSON] надійшла заява в якій остання просила проводити розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача, адвокат Андрійко О.В. позовні вимоги не визнала пояснивши, що починаючи з 2006 року в оренді СТОВ «Ульянівське» перебуває земельна ділянка загальною площею 2.2900 (№ 86 згідно технічної документації). Зокрема, 11.01.2006 між сторонами по справі було укладено договір оренди землі № 114 строком на 5 років. Угодою про внесення змін до договору оренди земельної ділянки № 182 від 30.07.2008 строк дії договору збільшено до 10 років. В подальшому, після закінчення строку попереднього договору оренди між [PERSON] та СТОВ «Ульянівське» 11 серпня 2015 року було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 2,2900 га. кадастровий номер 0524382200:04:000:0108, терміном на 15 років, який зареєстрований 01.10.2015 року державним реєстратором реєстраційної служби Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області. Відповідно до умов Договору, Сторони дійшли згоди що [PERSON] надає, а СТОВ «Ульянівське» приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Богданівської селищної (сільської) ради Тульчинського району, Вінницької області, площею 2,2900 га, кадастровий №0524382200:04:000:0108. Сторонами визначено, що Договір було укладено строком на 15 років, та визначено суму орендної плати, яка складає 6% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки (64 393.86 гри), що становить 3863,63 грн. Починаючи з 2015 року позивачка у якості орендної плати отримувала зерно кукурудзи, пшениці, тощо. Будь-які зауваження або претензії від позивачки щодо умов договору оренди починаючи з 2006 року від позивачки не надходили, ділянка перебувала у користувач СТОВ «Ульянівське». 21.04.2021 позивачка звернулась до СТОВ «Ульянівське» з заявою щодо припинення договору оренди земельної ділянки за взаємною згодою сторін, проте така заява не була задоволена. Відповідно до вказаних обставин орендар добросовісно та в повній мірі виконує обов`язки передбачені умовами договорів. Щодо посилання позивача з приводу того, що вищевказаний Договір вона не підписувала та не знала про його наявність, а дізналася про його існування лише у лютому 2023 року не відповідає дійсності. Відповідно до інформаційної довідки № 334515153 від 03.06.2023, після дати укладення між Позивачем та Відповідачем договору оренди (11.08.2015 року). Позивачкою було здійснено вагому кількість реєстраційних дій відносно свого майна. 19.12.2019 (тобто через 4 роки після укладання Договору, Позивачкою було здійснено реєстрацію та внесення права власності на земельну ділянку 0524382200:04:000:0108 (яка є предметом договору оренди) Державний реєстр речових прав, оскільки державний акт на земельну ділянку був виданий у 2005 році, та не був внесений до Реєстру. Документами, які були подані для державної реєстрації були: державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ВН№144610, виданий 28.11.2005, видавник: Тульчинська районна державна адміністрація Вінницької області; відомості з ДЗЖ, серії та номер: 16229747, виданий 19.12.2019, видавник: Державний земельний кадастр. Відповідно до відомостей ДЗК, у графі «Відомості про суб`єкта речового права на земельну ділянку» наявна інформація, що СТОВ «Ульянівське» є орендарем земельної ділянки 0524382200:04:000:0108. Також, 10.02.2023 Позивачкою було зареєстроване право власності на земельну ділянку 0524382200:05:000:0177 площею 0,25 га земельну ділянку 0524382200:05:000:0179 площею 0,4 га, відповідно до рішення про затвердженні документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність (серія та номер: 1097, виданий 29.09.2021, видавник: Тульчинська міська рада Тульчинського району Вінницької області. Таким чином Позивачці достеменно було відомо про наявність договірних відносин із Відповідачем, оскільки нею були здійснені реєстраційні дії відносно земельної ділянки, що є предметом Договору, нею було отримано відомості з ДЗК, в яких містилась інформація щодо такого Договору, та внаслідок проведених реєстраційних дій, нею було отримано довідку з Державного реєстру речових прав із усіма відомостями щодо земельної ділянки. Тобто, усі твердження Позивачки що їй нібито не було відомо щодо укладеного між нею та СТОВ «Ульянівське» Договору оренди є недостовірними, та такими, що спрямовані на надання до суду неправдивих відомостей і покладання тягаря доказування на Відповідача. Крім цього відсутні докази щодо не підписання Позивачкою Договору, оскільки на призначену почеркознавчу експертизу судом, за клопотанням позивача, правонаступник позивача [PERSON] не надала на вимогу експерта почерковий матеріал позивача [PERSON] , у зв`язку з чим експертиза не була проведена. Просила відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд виходить зі слідуючого. Фактичні обставини, встановлені судом. Згідно копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] від 24.06.2002 року, [PERSON] народилася [INFO] в с. Калініно Тульчинського району Вінницької області; (а.с.8, Т.1) Згідно копії Державного Акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер ВН №144610, виданий 28.11.2005 року відділом Держкомзему у Тульчинському районі Вінницької області, [PERSON] являється власником земельної ділянки, площею 2,2900 га кадастровий номер 0524382200:04:000:0108, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Богданівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області; (а.с.13, Т.1) Відповідно до договору оренди земельної ділянки № 114 від 11 січня 2006 року [PERSON] передала в строкове платне користування СТОВ «Ульянівське» земельну ділянку площею 2,2900 га, з кадастровим номером 0524382200:04:000:0108 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Богданівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, строком на п`ять років; (а.с. 49-50, Т.1) 30 липня 2008 року між [PERSON] та СТОВ «Ульянівське» укладена Угода № 132 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки № 114 від 11.06.2006 року, згідно якої строк дії договору оренди земельної ділянки № 114 від 11 січня 2006 року укладеної між [PERSON] та СТОВ «Ульянівське», збільшено до 10 років; (а.с. 51, Т.1) Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 11 серпня 2015 року [PERSON] передала в строкове платне користування СТОВ «Ульянівське» земельну ділянку площею 2,2900 га, з кадастровим номером 0524382200:04:000:0108 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Богданівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області. Відповідно до умов Договору, Сторони дійшли згоди що [PERSON] надає, а СТОВ «Ульянівське» приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Богданівської селищної (сільської) ради Тульчинського району, Вінницької області, площею 2,2900 га, кадастровий №0524382200:04:000:0108. Сторонами визначено, що Договір було укладено строком на 15 років, та визначено суму орендної плати, яка складає 6% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки (64 393.86 гри), що становить 3863,63 грн. (а.с. 14-17, Т.1) Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 07.10.20215 року за № 45229203, договір оренди земельної ділянки від 11 серпня 2015 року між [PERSON] та СТОВ «Ульянівське» на земельну ділянку площею 2,2900 га, з кадастровим номером 0524382200:04:000:0108 зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 01.10.2015 року; (а.с. 18, Т.1) Відповідно копії списків пайовиків СТОВ «Ульянівське» на отримання оренди в грошовій та натуральній формі в рахунок орендної плати за 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роки, позивачка [PERSON] у якості орендної плати за договором оренди земельної ділянки отримувала оренду в грошовій та натуральній формі, а саме: отримувала грошові кошти, а також цукор, зерно пшениці, кукурудзи, ячменю, тощо; (а.с. 53-76, Т. 1) Відповідно до копії свідоцтва про смерть, Серія [NUMBER] від 11.12.2023 року [PERSON] померла [INFO] (а. с. 121, Т. 1). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 18.06.2024 року державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори Сухомлин О.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-3385, [PERSON] успадкувала після смерті своєї матері [PERSON] , земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2900 га з кадастровим номером 0524382200:04:000:0108, яка розташована на території Богданівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області яка належала спадкодавцю на підставі Державного Акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер ВН №144610, виданий 28.11.2005 року (а. с. 177, 185, Т.1). У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 93 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідне орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Статтею 6 Закону України "Про оренду землі" визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 14 Закону України "Про оренду землі" передбачена письмова форма договору оренди землі. Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (частина друга статті 207 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), зазначено, що відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. […] Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. Подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, на які також міститься посилання у касаційній скарзі. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21), вказала, що: підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений. Наявність же сама по собі на письмовому тексті правочину підпису, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (фактично невстановленою особою, не уповноваженою учасником), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням. Відсутність вольової дії учасника правочину щодо вчинення правочину (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину) не можна ототожнювати з випадком, коли волевиявлення учасника правочину існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у частині третій статті 203 ЦК України: волевиявлення не було вільним чи не відповідало його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання правочину недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил статей 229-233 ЦК України про правочини, вчинені з дефектом волі - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Тобто як у частині першій статті 215 ЦК України, так і в статтях 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує волевиявлення учасника правочину, зафіксоване в належній формі (що підтверджується, зокрема, шляхом вчинення ним підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає волі цього учасника правочину. Тож внаслідок правочину учасники набувають права і обов`язки, що натомість не спричиняють для них правових наслідків. У тому випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли. Суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату. У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше). Висловлене вище про можливість визначити фактичне укладення правочину у спосіб його виконання (за відсутності законодавчих застережень про інше) не суперечить викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) правовому висновку про те, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. У даній справі судом встановлено, що відповідач [PERSON] \~ відповідно копії списків пайовиків СТОВ «Ульянівське» на отримання оренди в грошовій та натуральній формі в рахунок орендної плати за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роки, у якості орендної плати за договором оренди земельної ділянки від 11 серпня 2015 року укладений між\~ [PERSON] та СТОВ «Ульянівське», отримувала оренду в грошовій та натуральній формі, а саме: отримувала грошові кошти, а також цукор, зерно пшениці, кукурудзи, ячменю, про що остання засвідчила своїм підписом. (а.с. 53-76, Т. 1) Крім цього, суд критично відноситься до посилань позивача на те, що вищевказаний Договір оренди вона не підписувала та не знала про його наявність, а дізналася про його існування лише у лютому 2023 року, оскільки у судовому засіданні із досліджених документів встановлено, що відповідно до інформаційної довідки № 334515153 від 03.06.2023, після дати укладення між Позивачем та Відповідачем договору оренди (11.08.2015 року). Позивачкою було здійснено вагому кількість реєстраційних дій відносно свого майна, а саме: 19.12.2019 (тобто через 4 роки після укладання Договору, Позивачкою було здійснено реєстрацію та внесення права власності на земельну ділянку 0524382200:04:000:0108 (яка є предметом договору оренди) Державний реєстр речових прав, оскільки державний акт на земельну ділянку був виданий у 2005 році, та не був внесений до Реєстру. Документами, які були подані для державної реєстрації були: державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ВН№144610, виданий 28.11.2005, видавник: Тульчинська районна державна адміністрація Вінницької області; відомості з ДЗЖ, серії та номер: 16229747, виданий 19.12.2019, видавник: Державний земельний кадастр.(а.с. 46-48, Т.1) Відповідно до відомостей ДЗК, у графі «Відомості про суб`єкта речового права на земельну ділянку» наявна інформація, що СТОВ «Ульянівське» є орендарем земельної ділянки 0524382200:04:000:0108. Також, 10.02.2023 Позивачкою було зареєстроване право власності на земельну ділянку 0524382200:05:000:0177 площею 0,25 га земельну ділянку 0524382200:05:000:0179 площею 0,4 га, відповідно до рішення про затвердженні документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність (серія та номер: 1097, виданий 29.09.2021, видавник: Тульчинська міська рада Тульчинського району Вінницької області. Таким чином Позивачці достеменно було відомо про наявність договірних відносин із Відповідачем, оскільки нею були здійснені реєстраційні дії відносно земельної ділянки, що є предметом Договору, нею було отримано відомості з ДЗК, в яких містилась інформація щодо такого Договору, та внаслідок проведених реєстраційних дій, нею було отримано довідку з Державного реєстру речових прав із усіма відомостями щодо земельної ділянки. Крім цього відсутні докази щодо не підписання Позивачкою Договору оренди, оскільки за клопотанням позивача була призначена судова почеркознавча експертиза, але експертом було надіслано повідомлення про неможливість проведення судової експертизи, оскільки для проведення експертизи необхідно було надати вільні зразки підпису [PERSON] , які були виконані власноруч\~ в період максимально наближений до дати виконання досліджуваного документа, тобто в період часу 2008-2015 року (10 документів) та/або уточнення особи виконавця. У судовому засіданні позивач [PERSON] повідомила, що у неї відсутні оригінали підпису та почерку її покійної матері [PERSON] у кількості 10-15 документів. Також просила уточнити виконавця підпису від імені [PERSON] у договорі оренди землі від 11 серпня 2015 року, а саме: підписанта договору оренди землі, [PERSON] , про що надала відповідну заяву, у зв`язку з чим суд відібрав у останньої експериментальні зразки почерку у вигляді рукописних написів «Палагнюк» для надання експертам на дослідження та зобов`язав позивача [PERSON] , надати в Тульчинський районний суд Вінницької області вільні зразки почерку [PERSON] , які були виконані власноруч\~ в період максимально наближений до дати виконання досліджуваного документа, тобто в період часу 2008-2015 року (10 документів). На виконання ухвали суду, позивач [PERSON] надала суду амбулаторну картку на ім`я [PERSON] , посилаючись що вона особисто її заповнювала та 12 аркушів листів, які містять рецепти, розписки та інші надписи незрозуміло ким виконані та в який період часу. Інших документів, що містять вільні зразки почерку позивач не надала. 15.04.2025 року на адресу суду надійшло повідомлення про неможливість проведення судової експертизи від 31.03.2025 року за № СЕ-19/102-25/2436-ПЧ, у зв`язку з невиконанням клопотання експерта № СЕ-19/102-25/2436-ПЧ від 10.02.2025 року. Таким чином суд приходить до висновку про те, що підписання договору оренди є істотною умовою договору оренди, а доказів того, що орендодавець не підписував договору оренди, позивачем суду не надано, матеріали справи не містять. Разом з тим, сам факт систематичного отримання позивачем оренди в грошовій та натуральній формі в рахунок орендної плати за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роки свідчить про волевиявлення позивача на укладення спірного договору оренди та погодження усіх істотних умов цього договору та виконання обидвома сторонами умов договору у відповідності до законодавства. Щодо скасування запису про державну реєстрацію права оренди на спірну земельну ділянку суд виходить зі слідуючого. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що відповідно до принципу jura novit curia ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц. У пункті 7.43 постанови від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній на час здійснення державної реєстрації права оренди) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, а тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення (пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98). Вирішуючи спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити. Таким чином, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. У постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 125/702/17 (провадження № 61-48842св18) зазначено, що реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою. У постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 380/1405/17 (провадження № 61-34св20) зроблено висновок про те, що реєстрація права оренди земельної ділянки, коли договір оренди орендодавець фактично не підписував, тобто цей правочин є неукладеним, не відповідає вимогам закону. Обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права. Враховуючи наведене, з огляду на те, що судом встановлено факт укладення договору оренди землі від 11 серпня 2015 року, враховуючи систематичне отримання позивачем оренди в грошовій та натуральній формі в рахунок орендної плати за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роки, що свідчить про волевиявлення позивача на укладення спірного договору оренди та погодження усіх істотних умов цього договору та виконання обидвома сторонами умов договору, а наявність державної реєстрації права оренди на підставі укладеного договору не свідчить про порушення прав [PERSON] (правонаступника [PERSON] ) як власника земельної ділянки на користування та розпорядження цим майном, таким чином дана позовна вимога не підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). За таких обставин та з підстав, передбачених вищезазначеними нормами матеріального та процесуального права, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] (правонаступник [PERSON] ) до СТОВ "УЛЬЯНІВСЬКЕ" про визнання неукладеним договору оренди землі та скасування запису про державну реєстрацію іншого речового права. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує, що у разі відмови в задоволенні позову, судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed