Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви [INFO] помер [PERSON] , який доводиться [PERSON] рідним дядьком по лінії матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на цілу частку житлового будинку [ADDRESS] . [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини після смерті дядька [PERSON] . 18 березня 2025 року [PERSON] отримав від приватного нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через неможливість встановити факт родинного зв`язку між [PERSON] та [PERSON] . Згідно даних спадкового реєстру спадкова справа після смерті [PERSON] раніше не заводилася. Заповіту від імені [PERSON] немає. Крім заявника інших спадкоємців після смерті дядька немає. За життя дядька [PERSON] [PERSON] допомагав по господарству та після смерті повністю розпорядився похованням дядька. У зв`язку з вищенаведеним, заявник звернувся до суду з даною заявою, у якій просить суд встановити факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Аргументи учасників справи Представник заявника - адвокат Дербін Д.О. під час судового розгляду по суті позовних вимог вказав, що неможливо встановити родинні зв`язки між [PERSON] та [PERSON] через те, що в реєстрах не збереглися дані про народження матері заявника та її рідного брата. Заповіту від імені [PERSON] немає. Заявник єдиний спадкоємець після смерті [PERSON] . Просив заяву задовольнити у повному обсязі. Заяник [PERSON] під час судового розгляду повідомив, що [INFO] помер [PERSON] , який доводиться йому рідним дядьком по лінії матері. У останні роки життя дядька він доглядав за ним у будинку [ADDRESS] та матеріально забезпечував. Інших спадкоємців, окрім нього, немає. Крім того, заявник зазначив, що коли померла його дідусь - [PERSON] , його мати - [PERSON] , відмовилась від спадщини на користь свого брата - [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] та його сестру [PERSON] знала давно, дружила з нею, всі свята проводили разом. У [PERSON] не було ні дружини, ні дітей. Після смерті [PERSON] за [PERSON] піклувався [PERSON] з дружиною [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що заявник є її чоловіком. [PERSON] це рідний брат її свекрухи [PERSON] , яка опікувалася ним. Коли її не стало вона з чоловіком почали за ним доглядати, він проживав за адресою [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Представник заінтересованої\~особи,\~територіальної громади\~в сосбі\~Виконавчого комітету\~Криворізької міської\~ради,\~Петренко Сергій\~подав до\~суду клопотання,\~в якому\~просиврозглядати справу за їх відсутності за наявними в матеріалах справи документами. Фактичні обставини справи, встановлені судом [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 29 липня 1937 року. (а.с. 22). Від шлюбу, за твердженням заявника, народилися: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] народився [INFO] (а.с. 21, а.с. 56). Згідно з інформаційної довідки Державного архіву Дніпропетровської області в алфавітних покажчиках до книг реєстрації актів цивільного стану про народження по м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за 1938 рік, з поновленими записами за 1945-1947 рік, [PERSON] не зазначена. Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб [PERSON] народилася [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] [INFO] (а.с. 58). Актовий запис про народження [PERSON] - відсутній (а.с. 60) [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] помер [INFO] (а.с. 23). Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема на житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом спадкоємцем житлового будинку [ADDRESS] , який належав [PERSON] , є [PERSON] (а.с.16-17). Заявник стверджує, що [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті батька [PERSON] , відмовилась від своєї частки у спадщині на користь брата - [PERSON] . Ухвалою суду від 27 травня 2025 року та від 10 червня 2025 року витребувано з Третьої Криворізької державною нотаріальної контори належним чином завірену копію заяви [PERSON] про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , проте на виконання ухвали суду документи надано частково. Також судом встановлено, що 28 лютого 1959 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Центральним районним ЗАГС у місті Кривий Ріг. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу [PERSON] , дружини [PERSON] (а.с.18). [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Металургійним районним у місті Кривому Розі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.14). [INFO] помер [PERSON] , що встановлено зі свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с.20). [INFO] померла [PERSON] , що встановлено зі свідоцтва про смерть, виданим Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.19). Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась (а.с. 87). [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що встановлено зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Криворізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.15). 29 вересня 2023 року [PERSON] надав приватному нотаріусу заяву про прийняття спадщини після померлого [PERSON] (а.с.45) Згідно з відомостями, що містяться у Реєстрі Криворізької міської територіальної громади станом на 08.08.2023 року за адресою [ADDRESS] зареєстрованим був лише [PERSON] (а.с.54 зворотна сторона). 18 березня 2025 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Русавською Тамарою Василівною винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що родинний зв`язок між померлим [PERSON] та [PERSON] не встановлений (а.с.26). Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України). Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені, окрім визначених у частині першій статті 315 ЦПК України, інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами та доповненнями , в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права. На суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). У статтях 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою (частина перша статті 1277 ЦК України). Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою (частина перша статті 1277 ЦК України). За життя [PERSON] заповіт не склав. Згідно з матеріалами спадкової справи із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] , який є рідним племінником померлого. Інших спадкоємців, після смерті [PERSON] , крім [PERSON] немає. За змістом статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права вимоги спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Із системного аналізу частини шостої статті 294, статті 315 ЦПК України вбачається, що за наявності спору про право суд в порядку позовного провадження може розглядати справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі й факти родинних відносин, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення або особа не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факти, що мають юридичне значення. Справи про спадкування повинні розглядатися судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Юридичні факти це обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Частиною першою передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку. Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. При цьому, позивачем підтверджується, що в позасудовому порядку вирішити питання щодо підтвердження факту родинних стосунків між позивачем та її померлою двоюрідною сестрою неможливо. Встановлення даного факту має для позивача юридичне значення та необхідно для оформлення спадщини. Для спадкування за законом мають існувати чітко визначені юридичні факти, що підтверджують наявність: родинних відносин (певний ступінь споріднення зі спадкодавцем); сімейних відносин; відносин із утримання (перебування на утриманні спадкодавця спадкоємцем не менш як 5 років до часу відкриття спадщини). Чинне законодавство не містить вичерпного переліку засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватися факт родинних відносин, тому застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Відповідно до частин першої-другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини другої статті 77, частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 638/15738/17 (провадження № 61-15921св19) зроблено висновок про те, що до заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися не тільки такі письмові докази, як свідоцтва про народження, шлюб, смерть, актові записи про народження та смерть. Доказами, які підтверджують наявність цього юридичного факту також можуть бути: сімейні фотографії, довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, показання свідків, яким достовірно відомо про стосунки померлого із заявником. Цей перелік не є вичерпним. Суд вважає, що у матеріалах справи є достатні, належні та допустимі докази, які підтверджують факт того, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] є рідним братом [PERSON] , яка померла [INFO] . Крім того, судом беззаперечно встановлено, що [PERSON] є рідним сином померлої [PERSON] і тому відповідно є рідним племінником [PERSON] , який помер [INFO] . Суд враховує, що записи про народження [PERSON] не зберіглися, проте, враховуючи дати народження [PERSON] та [PERSON] , ідентичність їх прізвищ та по-батькові, місця народження, цілком вірогидним є факт, що вказані особи мають перший ступінь споріднення , а саме є рідними братом та сестрою. Про ці обставини свідчать як письмові матеріали справи, у тому числі актові записи, свідоцтва, так і показання свідків, спільні фотографії, тощо. Надані письмові докази, показання свідків є достатніми та достовірними доказами, та в своєму взаємозв`язку згідно з практикою ЄСПЛ щодо урахуванням принципу «балансу вірогідностей» підтверджують правдивість обставин, на які посилався заявник на обґрунтування своїх вимог, свідчать про доведеність родинних відносин між заявником та померлою особою, а тому вимоги в частині встановлення факту родинних відносин підлягають задоволенню. За вищевикладених обставин, зважаючи що викладені заявником обґрунтування знайшли своє підтвердження в письмових матеріалах справи, суд доходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved