Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» Пархомчук С.В. звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 2010042 від 09.06.2021 в сумі 6180 грн., яка складається з наступного: 2000 грн. за сумою кредиту; 4180 грн. за процентами. Позовна заява обґрунтована тим, що 24.12.2021 між ТОВ «Лінеура Україна», правонаступником якого є ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір № 2010042 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, за умовами якого відповідачка отримала кредит в сумі 2000 грн строком на 30 днів. Сторони погодили, що за користування кредитом відповідачка повинна сплатити проценти (процентна ставка стандартна 1,90% в день) за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Договір укладений у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію». Відповідачка зобов`язання за кредитним договором не виконала, тому станом на 13.01.2025 виникла заборгованість в сумі 6180 грн, яка складається з наступного: 2000 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 4180 грн. прострочена заборгованість за процентами. 24.12.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 02-24122001, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, у тому числі й право вимоги до відповідачки [PERSON] . Ухвалою судді від 31.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив справу розглянути без його участі, про що зазначив у позовній заяві. Відповідачка в судове засідання тричі не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом надіслання судової повістки, за адресою реєстрації, підтвердженою на запит суду, що підтверджено матеріалами справи. Частиною 4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Письмових заперечень проти позову, заяв та клопотань до матеріалів справи не надано, про причини своєї неявки відповідачка суд не повідомила, заяв по суті справи не подала. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст. 281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. Судом встановлено, що 09.06.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою [PERSON] було укладено договір № 2010042 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого сторони узгодили, що Товариство надало [PERSON] кредит в сумі 2000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (п.1.2). Кредит надано на строк 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до договору. Пунктом 1.4 договору визначено, що за користування кредитом клієнт сплачує відсотки 1,90% в день. Кредит наданий в безготівковій формі шляхом перерахування коштів за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки. Нарахування процентів здійснюється на залишок заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредитування (п.3.1) (а.с.19-31). Аналогічні умови викладені у Паспорті споживчого кредиту (а.с.15-18). Згідно додатку № 1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2010042 від 09.06.2021, який підписаний електронним підписом [PERSON] , визначений графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту (а.с.14). 09.06.2021 здійснено ідентифікацію підпису [PERSON] з метою укладення договору (а.с.35). Згідно з інформаційною довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення», успішно перераховано кошти на платіжну карту клієнта: 09.06.2021 о 20:01:12 на суму 2000 грн., карта № [NUMBER] , призначення платежу: зарахування 2000 грн. на карту № [NUMBER] (а.с.43). 24.12.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 02-24122001, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, у тому числі й право вимоги до відповідачки [PERSON] , що підтверджується Витягом з реєстру боржників до договору факторингу (а.с.34, 41-47). 13.01.2025 на адресу відповідачки [PERSON] ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» направлено вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором (а.с.32). Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором № 2010042 за період з 09.06.2021 по 10.01.2025 [PERSON] має заборгованість в сумі 6180 грн., яка складається з наступного: 2000 грн. прострочене тіло кредиту, 4180 грн. прострочені відсотки (а.с.33). У порушення норм закону та умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку із чим станом на 13.01.2025 в неї утворилась заборгованість на загальну суму 6180 грн., що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2000,00 грн.; простроченої заборгованості за процентами 4180 грн. Задовольняючи позов, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Нормами ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Приписами ст. 1056-1 ЦК України визначено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно п. 6 Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 13 грудня 2019 року № 151 (яке було чинним станом на день підписання [PERSON] кредитного догвоору) цифровий власноручний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та прирівнюється до власноручного підпису в разі дотримання норм цього Положення. Згідно п. 2 зазначеного Положення № 151, цифровий власноручний підпис - власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою та нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом; електронний сенсорний пристрій - електронний пристрій із сенсорним екраном, на якому особа може створити власноручний підпис. Так, з матеріалів справи вбачається, що 09.06.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір, шляхом підписання електронним підписом відповідача з використання одноразового ідентифікатора. За умовами договору відповідачка отримала кредит в сумі 2000 гривень. Між тим, зобов`язання за кредитним договором відповідачка не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість в за тілом кредиту та несплаченими відсотками в сумі 6180 грн. Відтак, в силу вказаних вимог матеріального закону, суд доходить висновку, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти з користування Кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. Незважаючи на це, відповідачка не виконала свого обов`язку, наданий їй кредит в строк, передбачений кредитним договором не повернула. За змістом зазначеного договору факторингу та додатку до нього, позивач набув право вимоги до відповідачки щодо сплати відповідної суми заборгованості за кредитними договорами. Після відступлення права вимоги до відповідачки остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», ні на рахунки попереднього кредитора. Вищевикладені обставини, а також наданий суду розрахунок заборгованості, відповідачем не спростовані. Виходячи із наведеного вище, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає задоволенню та з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» на підставі кредитного договору № 2010042 від 09.06.2021 підлягає стягненню заборгованість у сумі 6180 гривень, яка складається із заборгованості за сумою кредиту - 2000 гривень, заборгованості за відсотками у сумі 4180 гривень. Згідно ч. 2\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьої вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правничої допомоги представником позивача суду надано довіреність, договір про надання правової допомоги від 29.12.2023, згідно якого правова допомога ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» надавалась адвокатом Пархомчуком С.В. Згідно з актом про отримання правової допомоги від 10.02.2025 адвокатом Пархомчуком С.В. надано наступні послуги: зустріч та консультація 2000 грн., складення та подання до суду позовної заяви, моніторинг, аналіз судової практики 5000 грн., інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг ЄДРСР щодо процесуального статусу справи 3000 грн., канцелярські витрати на виготовлення копій документів 500 грн., всього 10500 грн. Вартість вказаних послуг сплачено ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» на користь адвоката, про що свідчить платіжна інструкція №3 5152 від 10.02.2025. Відповідно до\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Оцінюючи заявлений стороною позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу, на предмет їх пропорційності складності справи, суд приходить до висновку, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу в сумі 10\~500 грн. не є співмірним зі складністю справи. Як вбачається з долученого до матеріалів справи акту про отримання правової допомоги від 10.02.2025 адвокатом Пархомчуком С.В. визначено вартість послуг щодо складання інших клопотань, заяв до суду, складення процесуальних документів, моніторинг ЄДРСР щодо процесуального статусу справи в сумі 3000 грн. Суд приходить до висновку, що витрати у вказаній частині стягненню не підлягають, оскільки після відкриття провадження у справі, представником позивача - адвокатом Пархомчуком С.В. складено одну заяву щодо стягнення витрат на правову допомогу. Крім того, необґрунтованими є витрати щодо моніторингу стану розгляду справи через ЄДРСР, оскільки адвокат має особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд», до якого надходять усі процесуальні та подані сторонами документи. Крім того, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічні позиції містяться у Постановах ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 01.06.2018 у справі № 904/8478/16. Враховуючи вищевикладене, а також ціну позову яка складає 6180 грн., у той час як витрати на правову допомогу становлять 10\~500 грн., з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому на користь позивача, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються у повному обсязі, із відповідачки слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у загальному розмірі 2422,40 гривень.

Outcome: approved