Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на заставне майно, в якому просив суд звернути стягнення на заставлене майно за договором застави транспортного засобу від 04.09.2023 в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 04.09.2023 у сукупному розмірі 154000,00 грн., шляхом проведення публічних торгів, та стягнути витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1540,00 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 04 вересня 2023 року між ним та відповідачем, було укладено договір позики грошових коштів на суму 154000 грн. В якості забезпечення виконання зобов`язань по зазначеному договору позики було укладено договір застави транспортного засобу від 04 вересня 2023 року. Предметом застави є транспортний засіб, який належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ТСЦ 5643, а саме: автомобіль марки RENAULT SCENIC , 2004 року випуску, номер шасі (кузова,рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрованого 21.09.2021 року. За згодою сторін, заставна вартість предмета застави становить 154000 грн. Зазначає, що звертався до відповідача із проханням повернути кошти, однак це не дало результатів тому звернувся до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив, що частину боргу повернув. Суд, дослідивши надані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, приходить до таких висновків. Частиною 1 ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст.15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 04.09.2023 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики (а.с.8). Відповідно до умов вказаного договору позики, позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 154000 грн. строком до 04.09.2024 року. Згідно п.7 зазначеного договору, позичальник своїм підписом підтверджує, що отримав суму в розмірі 154000 грн. Встановлено, що в якості забезпечення виконання зобов`язань по зазначеному договору позики, позивач і відповідач уклали договір застави транспортного засобу від 04 вересня 2023 року, який посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Твердохліб В.П. за №1214. (а.с.6-7). Відповідно до умов вказаного договору, цей договір забезпечує вимоги заставодержателя, згідно з договором позики грошових коштів, укладеним між заставодержателем та заставодавцем 04.09.2023, за умовами якого заставодавець зобов`язується повернути заставодержателю грошові кошти в сумі 154000 грн. до 04.09.2024, та відшкодувати заставодержателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов договору позики. Предметом застави є транспортний засіб, який належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ТСЦ 5643, а саме: автомобіль марки RENAULT SCENIC , 2004 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрованого 21.09.2021 року. За згодою сторін, заставна вартість предмета застави становить 154000 грн. Згідно з витягом №95773834 від 17.02.2025 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстровано обтяження на заставний автомобіль (а.с.5 зворот). У ст.20 Закону України «Про заставу» зазначено, що заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Пунктом 4.2 Договору вказано, що до моменту отримання заставодавцем коштів заставодавець зобов`язаний застрахувати предмет застави на користь заставодержателя у розмірі не менш 100 процентів від його ринкової вартості на весь строк дії договору позики. Згідно пункту 4.3 Договору заставодавець зобов`язується забезпечити в будь-який час вільний доступ та необмежені можливості заставодержателя для здійснення перевірок розміру, стану та умов зберігання предмета застави, а також у разі звернення заставодержателя надати йому не пізніше трьох робочих днів необхідні документи щодо підтвердження виконання умов цього договору. Пунктом 4.12. Договору вказано, що у разі порушення заставодавцем умов договору застави транспортного засобу або договору позики заставодержатель має право достроково стягнути суму заборгованості. У цьому випадку він має повідомити заставодавця у десятиденний строк у письмовій формі. Якщо заставодавець не виконає вимогу про дострокове повернення боргу, заставодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок заставленого предмета застави. Зі змісту позовної заяви судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача із проханням надати предмет застави для огляду, та надати відповідні підтверджуючі документи про те, що предмет застави застрахований у розмірі не менш 100 процентів від його вартості на строк дії договору позики, проте відповідач увесь час ухилявся від виконання своїх обов`язків. Пунктом 3.1. Договору вказано, що зобов`язання забезпечене заставою вважається виконаним, якщо вся сума грошей повернута в строк та виконані інші умови договору позики, а також сплачені інші видатки що пов`язані з його виконанням. Встановлено, що позивач з метою досудового врегулювання спору, 24 червня 2024 року, надіслав відповідачу претензію про повернення суми позики у розмірі 154000,00 грн. та надав строк у 30 днів для повернення суми позики (а.с.11 зворот). Судом встановлено, що станом на момент звернення позивача із вказаним позовом до суду, відповідачем не було виконано умов договору позики та було проігноровано вимогу щодо повернення суми позики у розмірі 154000,00 грн. Згідно зі ст.ст.627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст.526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частина 1 ст.530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення позики в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. Відповідно до змісту статей 610,612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Оскільки, відповідачем порушене зобов`язання з повернення грошових коштів, що встановлені умовами договору, то відповідач перед позивачем має заборгованість в розмірі 154000 грн. Відповідач в судовому засіданні повідомив, що частину боргу оплатив, однак такі твердження суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до положень ст.81 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідач не надав суду жодних доказів, що він оплатив частину боргу позивачу. Згідно зі ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст.19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно з чч.1, 2 ст.20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Отже, право на звернення стягнення на предмет обтяження виникає у заставодержателя в разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою. За ст.28 Закону України «Про заставу» застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Відповідно до ч.1 ст.23, ст.ст.24, 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Як встановлено з матеріалів справи, претензією №24/06/24 від 24.06.2024 року, відповідача було повідомлено про порушення забезпечених заставою зобов`язань. За таких обставин, заявлені вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки у заставодержателя виникло право на звернення стягнення на предмет обтяження. Згідно зі ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про задоволення позову про звернення стягнення на предмет застави. У зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1540 грн., відповідно до ст.141 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі ст.ст.509, 526, 572, 574, 577, 589, 590, 633, 634, 638-639, 1048-1049, 1054 ЦК України, Закону України «Про заставу», Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»,

Outcome: approved