Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

09.04.2025 представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» Шабатин Н.А. подала до суду позовну заяву, в якій просить стягнути із [PERSON] заборгованість за договором кредиту від 24.09.2024 № 24.09.2024-100001652 у розмірі 19328,73 грн. та судові витрати у сумі 2422,40 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.09.2024 між ТзОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 24.09.2024-100001652. Відповідно до умов договору, відповідачу надано кредит в розмірі 10000 грн. на 140 дні. Однак, [PERSON] свої зобов`язання перед позивачем не виконує, кредит та проценти не сплачує, що підтверджується карткою по особовому рахунку відповідача. У зв`язку з чим у відповідача наявна заборгованість у сумі 19328,73 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати по справі. Ухвалою судді від 10.04.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» в судове засідання не з`явилася, але подала заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку, у судове засідання повторно не з`явилась, причин неявки не повідомляла, відзиву не подавала. 08.07.2025 постановлено ухвалу суду про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Водночас, у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Суд встановив, що 24.09.2024 [PERSON] та ТзОВ «Споживчий центр» уклали кредитний договір № 24.09.2024-100001652. Відповідно до умов кредитного договору, кредит надається на наступних умовах: сума кредиту: 10000,00 грн.; строком на 140 дні; дата повернення кредиту 10.02.2025, фіксована процентна ставка 1, % за 1 день користування кредитом (а.с.12-20). Згідно з листа про видачу коштів від 02.04.2025, кредитором надано, а [PERSON] отримано кредитні кошти у розмірі 10000,00 грн. (а.с.23). Таким чином, ТзОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав [PERSON] кредит у розмірі, встановленому кредитним договором № 24.09.2024-100001652. У свою чергу, відповідач [PERSON] не повернула своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, що підтверджено розрахунком заборгованості за договором. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань станом на 10.02.2025 у відповідача утворилася заборгованість за договором в сумі 19328,73 грн. що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5000,68 грн; по процентам в розмірі 8078,05 грн, комісії - 1500,00 грн., та неустойці 4750,00 грн. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит". Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи те, що суд встановив факт укладення між позивачем ТзОВ «Споживчий центр» та відповідачкою [PERSON] кредитного договору, встановлено факт отримання відповідачем коштів за договором кредиту та факт їх неповернення у відповідності до умов вказаних у договорі та у строки визначені сторонами, тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та простроченими відсотками є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 13078.73 грн. Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору, докази зворотнього у суду відсутні. Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за комісіями, суд виходив з наступного. Відповідно до абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. В постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №666/4957/15-ц вказано, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісіями за надання кредиту. Щодо стягнення неустойки за кредитним договором. Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Частиною 1 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до положень п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи ту обставину, що неустойка, яка передбачена кредитним договором, нарахована у період дії в Україні воєнного стану, після 24.02.2022, вона підлягає списанню кредитодавцем та підстави для її стягнення за рішенням суду відсутні. Відтак, позов підлягає до часткового задоволення. Вирішуючи питання судових витрат, які у цій справі складаються зі судового збору, суд виходить з такого. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Загальна сума задоволених вимог позивача складає 13078.73 грн. (13078.73*100:19328,73 =67,66%) та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1639,00 грн (2422,40*76,80:100=1639,00).

Outcome: partial