Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13 липня 1991 року [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] , та [PERSON] (позивачем), укладено договір, відповідно до умов якого позивач придбала 27/100 часток будинку на [ADDRESS] . 27/100 часток будинку на [ADDRESS] складалися з двох жилих кімнат площею 33,3 кв.м, загальною площею 64,4 кв.м. У подальшому рішенням виконавчого комітету Подільської районної ради народних депутатів м. Києва «Про узаконення самовільних прибудов та споруд» № 288 від 10 липня 1995 року узаконено самовільні прибудови та споруди. Крім того, розпорядженням голови Подільської районної в місті Києві державної адміністрації № 245 від 18 грудня 2001 року надано дозвіл [PERSON] на здачу в експлуатацію прибудов, надбудови та сараю. Дозволом Управління державного архітектурно-будівельного контролю № 220 від 8 червня 2005 року прибудови на земельній ділянці на [ADDRESS] прийнято в експлуатацію. Тому позивач стверджує, що у її фактичному користуванні перебувають приміщення житлового будинку на [ADDRESS] , а саме: - в літ. «а»: прим. № 1 коридор - 10,6 кв.м, прим. № 2 житлова кімната - 13,6 кв.м, прим. № 3 кухня - 12,4 кв.м, прим. № 6 вітальня - 19,4 кв.м, прим. № 7 житлова кімната - 11,2 кв.м, прим. № 8 житлова кімната - 12 кв.м, прим. № 9 житлова кімната - 11,8 кв.м; - в літ. «а2»: прим. № 4 санвузол - 5,2 кв.м; прим. № 10 санвузол - 5,0 кв.м; - в літ. «а1»: прим. № 5 житлова кімната - 17,6 кв.м. Таким чином, на думку позивача, за рахунок узаконених прибудов, надбудови та сараю, площа приміщення житлового будинку на [ADDRESS] , що перебуває в її фактичному користуванні збільшилася з 27/100 часток до 69/100 ідеальних часток. Частина будинку на [ADDRESS] , яка знаходиться в користуванні позивача, має окремий вхід та вихід, окремий під`їзд до ділянки, окреме інженерне забезпечення: опалення, вентиляцію, водопостачання, каналізацію та водовідведення, електропостачання та освітлення, що фактично дає можливість використовувати об`єкт нерухомого майна як самостійний. 07 вересня 2012 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено договір про поділ та виділ в натурі земельної ділянки, що перебуває у спільній часткові власності. За умовами вказаного договору [PERSON] набула право особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0,0219 га. Кадастровий номер новоутвореної земельної ділянки: 8 000 000 000:85:639:0021. Із урахуванням наведеного, позивач просить суд: - змінити ідеальну частку співвласника будинку на [ADDRESS] установивши, що [PERSON] належить 69/100 ідеальних часток; - виділити [PERSON] зі складу домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у натурі в окреме домоволодіння 69/100 часток домоволодіння, які належать їй на праві спільної часткової власності: житловий будинок в літ. «а, а1, а2» загальною площею 118,8 кв.м, житловою площею 85,6 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами: літ. «а1» - гараж; літ. «№ 1 - хвіртка, № 2 - ворота, № 3 - огорожа»; - припинити право спільної часткової власності на належні [PERSON] 69/100 часток вищевказаного домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 жовтня 2024 року головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О. О. Ухвалою суду від 29 листопада 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, встановлено відповідачам строк для подання відзиву, а позивачу - відповіді на відзив. Відповідачі у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надали, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності до суду не подали. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд ухвалив провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. При вирішені питання щодо розгляду справи в заочному порядку суд виходив з того, що в силу вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з частинами першою та другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт. Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна. Судом встановлено, що 13 липня 1991 року [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] , та [PERSON] , укладено договір, відповідно до умов якого остання придбала 27/100 часток будинку на [ADDRESS] . 27/100 часток будинку на [ADDRESS] складалися з двох жилих кімнат площею 33,3 кв.м, загальною площею 64,4 кв.м. Рішенням виконавчого комітету Подільської районної ради народних депутатів м. Києва «Про узаконення самовільних прибудов та споруд» № 288 від 10 липня 1995 року узаконено самовільні прибудови та споруди: в 27/100 часток будинку на [ADDRESS] - коридор площею 11,3 кв.м, жилу кімнату площею 14,4 кв.м, кухню площею 13,8 кв.м, санвузол площею 6 кв.м. У подальшому [PERSON] звернулася із заявою до начальника Управління держархбудконтролю м. Києва, в якій просила обслідувати та дати дозвіл на введення в експлуатацію закінченого будівництвом (розширенням; реконструкцією) приватного житлового будинку на земельній ділянці на [ADDRESS] . Об`єкт, що приймався в експлуатацію, складався з: -прибудови «а1» - 21,3 кв.м; -прибудови «а2» - 8 кв.м; -надбудови над «а», «а1», «а2» -83,2 кв.м; -сараю «Г» - 13,2 кв.м. Розпорядженням голови Подільської районної в місті Києві державної адміністрації № 245 від 18 грудня 2001 року надано дозвіл [PERSON] на здачу в експлуатацію прибудов, надбудови та сараю. Дозволом Управління державного архітектурно-будівельного контролю № 220 від 8 червня 2005 року прибудови «а1», «а2», надбудову над «а», «а1», «а2», сарай «Г» на земельній ділянці на [ADDRESS] прийнято в експлуатацію. Відтак, судом встановлено, що [PERSON] узаконено та введено в експлуатацію прибудови «а1» - 21,3 кв.м; прибудови «а2» - 8 кв.м; надбудови над «а», «а1», «а2» -83,2 кв.м; сараю «Г» - 13,2 кв.м. У фактичному користування [PERSON] перебувають приміщення житлового будинку на [ADDRESS] , а саме: - в літ. «а»: прим. № 1 коридор - 10,6 кв.м, прим. № 2 житлова кімната - 13,6 кв.м, прим. № 3 кухня - 12,4 кв.м, прим. № 6 вітальня - 19,4 кв.м, прим. № 7 житлова кімната - 11,2 кв.м, прим. № 8 житлова кімната - 12 кв.м, прим. № 9 житлова кімната - 11,8 кв.м; - в літ. «а2»: прим. № 4 санвузол - 5,2 кв.м; прим. № 10 санвузол - 5,0 кв.м; - в літ. «а1»: прим. № 5 житлова кімната - 17,6 кв.м. Судом також встановлено, що 07 вересня 2012 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено договір про поділ та виділ в натурі земельної ділянки, що перебуває у спільній часткові власності. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] набула право особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0,0219 га, ділянка - ІІІ, яка на плані позначена цифрою - ІІІ (7-11-12-13-14-15-16-17-18-19-5-6-7). Кадастровий номер новоутвореної земельної ділянки: 8 000 000 000:85:639:0021. 30 квітня 2024 року [PERSON] зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2930508180000). 10 лютого 2012 року [PERSON] та Філією «Спецгазбудмонтаж» Публічного акціонерного товариства «Київгаз» укладено договір № 22 на виконання підрядних робіт, предметом якого сторони визначили обов`язок виконавця взяти на себе роботи по газопостачанню житлового будинку на [ADDRESS] . 03 листопада 2017 року [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» укладено договір № 1613-44 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі до приватного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Актом № КЕМ 0164861 зміни/встановлення/контрольного огляду/технічної перевірки/збереження пломб засобу обліку (вузла обліку) електричної енергії Споживача, складеного представником Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» зафіксовано розгляд заявки споживача [PERSON] , прилад обліку опломбовано. Крім того, судом встановлено, що висновком щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна від 24 вересня 2024 року, складеного фізичною особою-підприємцем [PERSON] , визначено, що за технічними показниками частка 27/100 (згідно перерахунку фактичних часток користування - 69/100, відповідно до узаконених прибудов та надбудов, не враховуючи самочинно збудовані об`єкти) об`єкта нерухомого майна може бути виділена в натурі. Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає встановленим, що частина будинку на [ADDRESS] , яка знаходиться в користуванні [PERSON] , має окремий вхід та вихід, окремий під`їзд до ділянки, окреме інженерне забезпечення: опалення, вентиляцію, водопостачання, каналізацію та водовідведення, електропостачання та освітлення, що фактично дає можливість використовувати об`єкт нерухомого майна як самостійний. Таким чином, з огляду на технічну можливість виділу в натурі 69/100 часток у будинку на [ADDRESS] , що підтверджено відповідними доказами, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог про виділення позивачу зі складу домоволодіння в натурі в окреме домоволодіння 69/100 часток домоволодіння, які належать їй на праві спільної часткової власності, а також припинення права спільної часткової власності на належні позивачу 69/100 часток домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Доказів, які б спростовували правильність наданого висновку щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна від 24 вересня 2024 року, складеного фізичною особою-підприємцем [PERSON] , відповідачами не надано. Крім того, збільшення частки з 27/100 (згідно перерахунку фактичних часток користування) за рахунок узаконення та введення в експлуатацію прибудови «а1» - 21,3 кв.м; прибудови «а2» - 8 кв.м; надбудови над «а», «а1», «а2» -83,2 кв.м та сараю «Г» - 13,2 кв.м, до 69/100 відповідачами не спростовано. За таких обставин підлягає задоволенню і вимога позивача про зміну ідеальної частки співвласника будинку на [ADDRESS] шляхом встановлення, що позивачу належить 69/100 ідеальних часток. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що наявна технічна можливість виділу в натурі 69/100 часток у будинку на [ADDRESS] , які перебувають у користування позивача. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останньою документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved