Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

27.04.2023 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення коштів, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 4401287,98 грн. Вимоги позовної заяви (з урахуванням змісту заяви, яку сторона позивача назвала заявою про зміну предмету позову) мотивовано тим, що 04.07.2017 року позивач видав на ім`я відповідача нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив відповідача представляти інтереси позивача з питань пов`язаних з передачею в оренду належного позивачу нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Представнику були надані права: укладати та підписувати від імені довірителя відповідні договори оренди вказаного нерухомого майна (у разі необхідності договори про внесення змін та доповнень та договори про розірвання) з правом самостійного визначення як істотних, так і факультативних умов; отримувати грошові кошти від оренди нерухомого майна; проводити розрахунки в будь-якій формі; підписувати акти приймання-передачі та інші необхідні документи. Вказана довіреність була видана строком на 3 роки до 04.07.2020 року. 04.07.2017 року відповідач уклав з ТОВ «Айметер» договір оренди нежитлового приміщення загальною площею 1311,2 кв.м. У подальшому відповідач та ТОВ «Айметер» уклали дві додаткові угоди щодо продовження строку дії оренди з кінцевою датою до 31.12.2029 року. 03.01.2018 року відповідач уклав з ТОВ «Айметер Сервіс» договір оренди нежитлового приміщення загальною площею 202,68 кв.м. Обидва договори оренди містять умови щодо пролонгації дії договорів. 08.09.2020 року позивач видав на ім`я відповідача наступну нотаріально посвідчену довіреність з аналогічними попередній довіреності повноваженнями представника. Вказана довіреність також була видана строком на 3 роки до 08.09.2023 року. Разом з цим, 20.12.2022 року позивач скасував довіреність від 08.09.2020 року. Сторона позивача вказує, що на підставі вказаних довіреностей між позивачем та відповідачем склались відносини з представництва щодо належного позивачу нерухомого майна, які діяли в період 04.07.2017-20.12.2022. За вказаний період часу відповідач отримував від орендарів орендні платежі. За даними ТОВ «Айметер» розмір орендних платежів склав 3811063,50 грн. За даними ТОВ «Айметер Сервіс» розмір орендних платежів склав 590224,48 грн. Разом з цим, позивач не отримав від відповідача жодних грошових коштів за договорами оренди. Тобто, відповідач протягом 2017-2022 років не виконував грошових зобов`язань за виданими на його ім`я довіреностями на користь позивача. В порядку досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з вимогою про передачу коштів, але отримав від відповідача відповідь про те, що кошти від отриманих орендних платежів були витрачені на поточний ремонт та реконструкцію нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Однак, жодних доказів на підтвердження зазначених обставин до відповіді на звернення позивача додано не було, відтак позивач вважає, що відповідач відмовляється від сплати заборгованості, хоча виданими на ім`я відповідача довіреностями передбачався обов`язок передачі позивачу коштів від орендних платежів, як законному власнику нежитлових приміщень. Відповідач отримав за договорами оренди від третіх осіб 3811063,50 грн. та 590224,48 грн. В усному порядку сторони справи обумовили, що відповідач отримані від оренди кошти поверне позивачу за першою вимогою останнього, однак відповідач вимогу позивача проігнорував, кошти не повернув, а тому такі кошти підлягають стягненню. Відповідач не виконав свого обов`язку з передачі отриманих ним коштів від оренди позивачу після скасування довіреності та припинення правовідносин доручення. Докази передачі будь-якої частини коштів відсутні. Ухвалою суду від 03.05.2023 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 13.10.2023 року задоволено заяви представника відповідача про виклик свідків. Ухвалою суду від 13.10.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання сторони відповідача про визнання обов`язкової явки в судове засідання позивача та його допит у якості свідка. Ухвалою суду від 27.11.2023 року частково задоволено заяву представника відповідача про забезпечення доказів. Ухвалою суду від 03.05.2024 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 31.07.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що 13.01.2017 року відповідач був призначений директором товариства, яке згодом змінило назву на ТОВ «Айметер». Цю посаду відповідачу запропонував позивач, як фактичний власник товариства. Другим фактичним власником товариства є [PERSON] , а формальним власником товариства був довірений представник зазначених осіб - [PERSON] . Фактичні власники товариства поставили відповідачу завдання розпочати процес реконструкції належного їм нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , малярна дільниця цеху №3 та склад баклаку та формаліну (згодом отримано окрему поштову адресу [ADDRESS]), яке належить на праві власності позивачу. Позивач мав на меті максимальне залучення безготівкових коштів для здійснення реконструкції і фінансування мало були максимально приховане. 04.07.2017 року позивач видав на ім`я відповідача довіреність і останній цього ж дня уклав з ТОВ «Айметер» формальний договір оренди нежитлового приміщення, і таким чином проводився законний вивід безготівкових коштів з рахунку товариства у готівкову форму. 03.01.2018 року на підставі довіреності був укладений договір оренди нежитлового приміщення також з ТОВ «Айметер Сервіс», директором якого відповідач був за сумісництвом. 15% статного капіталу ТОВ «Айметер Сервіс» належить відповідачу, 35% належить позивачу та [PERSON] (формальні бенефіціари [PERSON] , [PERSON] ). Участь в діяльності товариства здійснюється через довірених осіб [PERSON] та [PERSON] за дорученням. Кошти, які частково отримував відповідач за договорами оренди витрачались на виконання робіт будівельними бригадами, оплату комунальних послуг від імені позивача, сплату податків на нерухомість та оплату орендної плати за землю, закупівлю інструментів та матеріалів для проведення реконструкції. Фактичне керування ТОВ «Айметер Сервіс» та ТОВ «Айметер» здійснював позивач через бухгалтера, яка єдина мала доступ до банківського ключа та проводила безготівкові оплати за розпорядженням позивача. Указані товариства є пов`язаними юридичними особами. Всі кошти, які отримувались відповідачем у вигляді орендної плати мали цільове призначення заздалегідь визначене самим позивачем. Відповідач вів декілька форм звітів і регулярно передавав їх у вигляді електронних таблиць позивачу на його електронну адресу, а оригінали накладних, квитанцій тощо передавались позивачу особисто. Позивач особисто контролював проведення реконструкції, проводив наради з цього питання. Позивачем було замолено проекту документацію, а також оформлено повідомлення про початок виконання будівельних робіт. В результаті реконструкції було проведено суттєве збільшення кількості приміщень та загальної площі приміщень. Після закінчення строку першої довіреності позивач оформив на ім`я відповідача іншу довіреність, отже якщо позивач не отримував орендних платежів, то чому оформив повторну довіреність на новий строк. Кошти від оренди витрачались на користь позивача за його попередньою вказівкою. Жодних претензій за період дії довіреностей від позивача не надходило. У серпні-жовтні 2022 року між сторонами виник конфлікт щодо цільового витрачання коштів для реконструкції на особисті потреби позивача з приховуванням цього від іншого зі співвласників. Також відповідач не бажав приймати на баланс товариств майно іншого товариства по завищеним цінам. Результатом конфлікту стало звільнення відповідача. Метою цього позову є тиск на відповідача, з метою відчуження ним належної йому частки у ТОВ «Айметер Сервіс» та компенсація недоотриманого, з погляду позивача, прибутку від господарської діяльності товариств. Сторона відповідача вказує, що заперечення проти позову підтверджуються перепискою між сторонами, копіями податкових повідомлень-рішень, квитанціями про сплату земельного податку, про сплату комунальних послуг, квитанціями про перерахування грошових коштів позивачу. Кошти отримані від оренди передавались позивачу і готівкою, що підтверджується перепискою в Телеграм. Відповідач перераховував також кошти виконробам та прорабам будівництва. Відповідач перераховував кошти отримані від оренди позивачу, витрачав їх в інтересах позивача за його розпорядженнями. Заявлена до стягнення сума визначена без врахування платежів здійснених відповідачем на користь позивача, в його інтересах та за його розпорядженнями. Відповідач постійно інформував позивача про хід виконання доручення та отримував від позивача вказівки щодо витрачання коштів від оренди. Відповідач постійно звітував перед позивачем надаючи фінансові звіти та передав позивачу все одержане у зв`язку з виконанням довіреності. 15.08.2023 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи ТОВ «Айметер Сервіс», у яких представник товариства вказує, що залишає вирішення спору на розсуд суду та зазначає, що на підставі виданої позивачем на ім`я відповідача довіреності 03.01.2018 року товариство уклало договір оренди нежитлового приміщення, дія якого у подальшому неодноразово продовжувалась. Згідно умов договору щомісячна орендна плата становила 12160,80 грн. 08.09.2020 року на ім`я відповідача позивачем була видана наступна нотаріально посвідчена довіреність, але 20.12.2022 року позивач зазначену довіреність скасував. Протягом 2018-2020 років товариство здійснювало оплату оренди за укладеним договором на користь відповідача, який діяв від імені власника нерухомого майна на підставі довіреностей. За весь час дії договору оренди товариством було перераховано відповідачу орендні платежі на сумі 590224,48 грн. Отже, товариством виконано належним чином взяті на себе зобов`язання щодо оплати оренди і у товариства відсутні відомості щодо подальшого розпорядження відповідачем отриманими коштами, у тому числі товариству не відомо чи були орендні платежі у подальшому перераховані власнику нежитлового приміщення. 15.08.2023 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи ТОВ «Айметер», у яких представник товариства вказує, що залишає вирішення спору на розсуд суду та зазначає, що 04.07.2017 року між товариством та відповідачем, який діяв на підставі довіреності виданої позивачем, був укладений договір оренди нежитлового приміщення. Строк дії договору неодноразово продовжувався. Загальна сума місячної орендної плати становила 78672,00 грн. 08.09.2020 року на ім`я відповідача позивачем була видана наступна нотаріально посвідчена довіреність, але 20.12.2022 року позивач зазначену довіреність скасував. У період 2017-2022 роки товариство здійснювало оплату оренди на користь відповідача, який діяв від імені власника нерухомого майна на підставі довіреностей. За весь час дії договору оренди товариство перерахувало за користування приміщенням 3811063,50 грн. Товариство належним чином виконало взяті на себе зобов`язання щодо сплати коштів за договором оренди нежитлового приміщення. При цьому, у товариства відсутні відомості щодо подальшого розпорядження відповідачем перерахованими йому коштами, у тому числі товариству не відомо чи перерахував відповідач отримані від товариства кошти позивачу, як власнику нежитлового приміщення. 15.08.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив зі змісту якого вбачається, що позивач підтримує раніше заявлені позовні вимоги і додатково представник позивача зазначає, що відповідач не заперечує факту не передання позивачу грошових коштів, а лише виправдовує це тим, що витрачав кошти на забезпечення діяльності підприємства, у якому сам був керівником та одним з засновників, і самостійно приймав рішення щодо розпорядження грошовими коштами, які йому не належали. Позивач став учасником ТОВ «Айметер» лише в лютому 2023 року. Безпідставними є твердження відповідача про формальність договорів оренди. Між відповідачем та товариствами були укладені договори оренди, орендарі отримали в оренду майно та сплачували за це відповідачу орендні платежі. Тобто відбувався реальний рух активів та зміни у матеріальному становищі сторін договору, що свідчить про реальність укладених договорів. Надане стороною відповідача листування не спростовує доводів позивача. Ряд доказів наданих стороною відповідача є лише таблицями у довільній формі, які очевидно складені самим відповідачем і не можуть вважатись документами та письмовими доказами в цивільному судочинстві. Здійснення відповідачем розрахунків за комунальні послуги та з контрагентами товариств у готівковій формі не спростовує доводів позивача, оскільки такі дії вчинялась відповідачем з власної волі за кошти джерела походження яких не відомі та недоведені. За квитанціями від 01.10.2021 року платником є сам позивач, а не відповідач, тому посилання відповідача про сплату ним орендної плати за землю на суму 345614,74 грн. є безпідставними та завищеними на 88493,37 грн. Відповідач оплатив оренду плату за землю лише в сумі 257121,37 грн. Оплата земельного податку за 2020 рік матеріалами справи не підтверджується. Довіреності на підставі яких відповідач здавав в оренду нерухоме майно позивача, не передбачали отримання відповідачем права власності на грошові кошти або ж використання їх на власний розсуд. Отримавши вимогу позивача про сплату коштів, у відповідача виникло грошове зобов`язання, яке ним не виконане. 22.08.2023 року до суду надійшли заперечення сторони відповідача у яких зазначено, що видані позивачем довіреності уповноважували відповідача на широке коло повноважень, а не тільки отримання орендної плати. У період дії довіреностей жодних претензій від позивача до відповідача не було, що свідчить про обізнаність позивача з фактом витрачання коштів в його інтересах на реконструкцію належного позивачу нерухомого майна. Відповідач перераховував позивачу грошові кошти, а іншу частину витрачав в інтересах позивача в межах наданих йому повноважень згідно виданих довіреностей. Відповідач заперечує отримання всіх сум орендної плати. Перерахування сум від третіх осіб у справі були підлаштовані під міру необхідності виплати заробітних плат працівникам на будівництві та придбання необхідних будівельних матеріалів. Листування між сторонами підтверджує, що відповідач діяв в межах виданих довіреностей, виконував різноманітні завдання позивача. Таблиці витрат є підтвердженням здійснення позивачем фактичного керування фінансами ТОВ «Айметер» та ТОВ «Айметер Сервіс», а всі перераховані відповідачу кошти у вигляді орендної плати мали цільове призначення заздалегідь визначене самим позивачем. Навіть частково надані відповідачем документи витрат спростовують позовні вимоги та доводять недобросовісність позивача при пред`явленні позову. Після спливу терміну першої довіреності позивач видав на ім`я відповідача другу довіреність. Тож, якщо він не отримував орендної плати, то для чого була видана повторна довіреність на новий строк. Деталізація витрачання коштів від орендної плати міститься в електронній ексель-таблиці в щомісячних звітах. Позивачем не надано доказів права власності на нерухоме майно, доказів отримання відповідачем орендної плати, а також детального розрахунку суми стягнення. Також незрозуміло який інтерес мав відповідач виконувати повноваження за довіреностями, якщо він має все повернути позивачу. 21.03.2024 року до суду надійшов відзив сторони відповідача на заяву позивача про зміну предмету позову, у якому представник відповідача зазначає, що сума стягнення не змінилась, а в заяві сторони позивача наведені лише численні цитування уривків рішень судів у справах, які не є тотожними до спірних правовідносин. Відповідна заява позивача не спростовує заперечень відповідача проти позову. Позивач намагається приховати факт витрачання коштів отриманих від оренди на реконструкцію належного самому позивачу нерухомого майна. 29.11.2024 року до суду надійшла заява сторони відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної даності, у якій представник вказує, що грошові кошти про стягнення яких заявляє позивач, датуються починаючи з липня 2017 року. Орендна плата є строковим, щомісячним платежем і жодних домовленостей про передачу коштів на вимогу позивача, тобто через 6 років, між сторонами не було. Отримані від оренди кошти витрачались на реконструкцію належного позивачу майна та сплату податків. Позивачу з самого початку було відомо про укладення договорів оренди, а з позовом до суду він звернувся лише 27.04.2023 року, відтак позовні вимоги заявлені з пропуском строку позовної даності. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показів, що він працює разом з відповідачем з 2014 році. В 2016 році відповідач перейшов працювати в ТОВ «Айметер Сервіс» і свідок пішов разом з ним. Вже на новій роботі свідок познайомився з позивачем, оскільки останній був власником товариства. Під час роботи свідка у товаристві, проводилась реконструкція нежитлових приміщень, при цьому свідок був на будівництві прорабом та відповідно приймав участь у нарадах, які проводились позивачем з приводу реконструкції. Свідок займався реконструкцією, контролював якість робіт, купляв матеріали, наймав працівників. Відповідач був директором товариства, завідував фінансами і сам свідок неодноразово був на нарадах позивача та відповідача стосовно проведення будівництва. Загальне управління здійснював позивач, все робилось тільки за його погодженням. Реконструкція фінансувалась за кошти позивача. Позивач привозив кошти, а де він їх брав свідок не знає. Відповідач передавав свідку кошти отримані від оренди, а свідок витрачав їх на реконструкцію (оплату праці). Позивач казав свідку, що коли прийдуть кошти від оренди відповідач видасть свідку гроші. Відповідач купував будівельні матеріали за готівку та безготівково скоріш за все за кошти отримані від оренди. Оплата праці робітників була за кошти позивача, а також відповідач давав свої кошти. Позивач казав, що відповідач видасть кошти, а позивач потім розрахується. Особисто свідку кошти перераховувались за зарплатну картку. Всі платежі відповідач погоджував з позивачем, у них буди ділові, дружні відносини. В присутності свідка у позивача не було ніколи фінансових питань до відповідача чи будь-яких інших питань. Позивач казав свідку, що коли прийде оренда відповідач зі свідком розрахується. Кошти від оренди в більшості використовувались на заробітну плату, але й цих коштів не вистачало. Будівельні роботи проводились і у особистому будинку позивача, а кошти виплачувались як за реконструкцію. Кошти від оренди витрачались на заробітні плати, так позивач та відповідач казали між собою на нарадах. На теперішній час свідок не працює разом з відповідачем, але відносини нормальні, дружні. Наради проводились десть тричі на тиждень та тривали близько 1 год. Свідку надавали кошти від оренди в різних сумах. Свідку не відомо скільки коштів відповідач отримав від оренди на свою картку, але свідку він систематично перераховував по 15-20 тис. При цьому, в основному позивач та відповідач давали свідку готівку. Загалом відповідач надав свідку готівкою декілька мільйонів, але точної суми свідок сказати не може (десь 2-3 млн.). Допитаний в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду показав, що він знайомий з позивачем десь з 2004-2005 років, а відповідач був директором ТОВ «Айметер». Сам свідок працює в товаристві на посаді заступника директора з технічних питань. Позивач є людиною дуже педантичною до коштів, завжди вимагає звітів, розписок тощо. Свідок працює в товаристві за запрошенням позивача з 2016 року і через шість місяців після початку роботи познайомився з відповідачем. З 2016 року свідок був начальником виробництва. Свідок зазначає, що в нього самого було питання з приводу того чому саме він підписує договір оренди, але було б дивно якби одна й та сама особа була орендарем та орендодавцем. Орендні платежі сплачувались відповідачу на його картку або на його рахунок. Свідку відомо, що відповідач витрачав кошти на заробітні плати, господарські потреби, різні необхідні дрібниці та складав авансові звіти. Такого не може бути аби позивач не знав куди йдуть кошти, адже кошти він завжди контролює. Свідку не відомо чи були у позивача фінансові претензії до відповідача, такого свідку не казали. Свідку також не відомо чи витрачав відповідач всі отримані від оренди кошти на реконструкцію. Безпосередньо свідок отримував кошти від відповідача, таке було. На нарадах з будівництва свідок не був присутнім, такого не пам`ятає, свідку лише доводили рішення прийняті на нарадах. Позивач приїздив на об`єкт будівництва 1-2 рази на місяць. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що на підставі виданої на ім`я відповідача довіреності останній уклав договори оренди нерухомого майна належного позивачу. У подальшому була видана друга довіреність, у зв`язку з закінченням строку першої. Згідно матеріалів справи, відповідач отримав орендні платежі на загальну суму 4401287,98 грн. В усному порядку сторони домовились, що отримані відповідачем кошти будуть повернуті позивача за першою вимогою. 20.12.2022 року позивач скасував довіреність і відносини доручення припинились, але на вимогу позивача відповідач коштів не передав, звіту про результати виконання доручення не надав. Таким чином, права позивача порушені, обов`язку негайно передати довірителю все одержане у зв`язку з виконанням доручення відповідач не виконав. Сам по собі факт пред`явлення цього позову є вимогою про повернення коштів. Належних та допустимих доказів щодо повернення хоча б частини отриманих коштів матеріали справи не містять. Відповідач загальної суми заборгованості не оспорив, контррозрахунку не надав. Таблиці в електронному форматі не є підтвердженням виконання відповідачем своїх обов`язків, оскільки такі таблиці не є первинними документами. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що на підставі виданих довіреностей були укладені договори оренди, але майно формально здавалось в оренду. Відповідач був керівником одного з товариств, а позивач його фактичним власником. Позивач придумав схему з орендою аби виводити безготівкові кошти. Кошти від оренди йшли на будівництво та реконструкцію нерухомого майна позивача. Відповідач отримував орендні платежі та використовував їх за вказівкою самого позивача. Конфлікт між позивачем та відповідачем розпочався у 2019 році, коли позивач заходів відвідати Кубу і попросив відповідача перерахувати йому кошти на картку. Відповідач кошти перерахував, а позивач потім попрохав виключити суму цих коштів зі звітів. Відповідач зробив і це, але усно повідомив про такий факт іншому співвласнику. Потім були і інші причини для конфліктів. Позивач використав необізнаність відповідача про те, що кошти треба було повертати по розпискам, і документи розрахункові відповідач практично всі віддав позивачу. Відповідач вказує, що комунальні послуги та податки сплачувались з орендних платежів. Після загострення конфлікту відповідач пішов з ТОВ «Айметер», а в ТОВ «Айметер Сервіс» відповідач має власну частину, але по голосам в уставному капіталі відповідач був звільнений, і після цього відповідачу стали погрожувати аби він відчужив свою частку в товаристві, однак від цього відповідач відмовився. Відповідач зазначає, що усім в товариствах займався бухгалтер, а сам відповідач не мав доступу до фінансової частини товариств. По всіх витрачених від орендних платежів коштах відповідач надавав звіти. Поданий позов відповідач вважає помстою за те, що відповідач відмовився приймати участь у різних махінаціях. Між позивачем та відповідачем була усна домовленість про те, що кошти від орендних платежів відповідач буде витрачати за вказівкою позивача. Кошти за вказівкою позивача йшли на потреби реконструкції нежитлових приміщень. Кожного місяця відповідач надавав позивачу звіти про витрачання коштів. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить відмовити у задоволенні позову та додатково пояснив, що між сторонами існували як трудові так і партнерські відносини. Частково отримані від оренди кошти відповідач витрачав в інтересах та за розпорядженням самого позивача. Про отримання та витрачання коштів позивач достеменно знав. Сам позивач ухилився від особистої явки до суду, натомість покази свідків підтверджують доводи відповідача. Після закінчення строку першої довіреності позивач оформив другу довіреність і ніяких претензій до відповідача не мав. Доводи відповідача підтверджуються листуванням між сторонами. Сторона позивача визнала сплату податків відповідачем та не спростувала здійснення перерахувань на картку позивача. Детального розрахунку заявленої до стягнення суми немає та позовні вимоги завлено з пропуском строку позовної даності. Відповідач був директором ТОВ «Айметер», на цю посаду його запросив сам позивач. Позивач надав вказівку розпочати реконструкцію нерухомого майна і відповідач це робив. Позивач хотів аби всі робити максимально проводились за готівку, саме тому було видано довіреність і формально укладений договір оренди. Те саме було і стосовно іншого товариства. Кошти, які відповідач отримував як орендні платежі, останній витрачав на оплату праці будівельникам, комунальні послуги, податки, оренду землі тощо. Таким чином законно виводились готівкові кошти. Відповідач звітував перед позивачем з приводу витрачання коштів і ці звіти надані суду. Позивач все контролював, рух коштів та проведення реконструкції. Дивним є те, що позивач зазначає про не отримання ним коштів, а при цьому видав другу довіреність на ім`я відповідача. Всі кошти витрачались за вказівкою самого позивача. Потім між сторонами виник конфлікт у зв`язку з небажанням відповідача приховувати фінансові операції та з інших причин, і відповідача було звільнено. Позивач став залякувати відповідача довіреностями та тим, що кошти йому не повернуті. У зв`язку з вимаганням відкрите кримінальне провадження. Фактичні відносини між сторонами полягають у виведенні коштів через оренду та виконання відповідачем завдань позивача по витрачанню коштів. Усі заперечення відповідача підтверджено доказами, у тому числі перепискою між сторонами. Відповідач перераховував кошти на особисту картку позивача, а також передавав готівкою, оплачував роботи на будівництві тощо. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, в матеріалах справи наявні клопотання третіх осіб про розгляд справи без участі їх представників. Суд, вислухавши пояснення учасників справи та покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як убачається з матеріалів справи, 04.07.2017 року було видано нотаріально посвідчену довіреність строком на три роки від імені позивача, якою відповідач був уповноваженою позивачем особою наступного змісту: «Бути моїм представником в усіх державних та інших форм власності підприємствах, установах та організаціях, в органах місцевого самоврядування та їх структурних підрозділах будь-якого рівня та будь-якої спрямованості, в органах державної влади, у тому числі у відповідній міській, селищній, сільській раді, в органах соціального забезпечення, в органах Пенсійного фонду України, в податкових органах, в поштових відділеннях, у відповідній житлово-експлуатаційній конторі, в Бюро технічної інвентаризації, в Департаменті державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та у відповідних його структурних підрозділах, інших відповідних реєструючих органах, в експертних установах, в Державній міграційній службі України, в органах нотаріату, в органах містобудування та архітектури, органах державного архітектурно-будівельного контролю, підприємствах (компаніях) газо-енерго постачання, зокрема в телефонних вузлах, в ОСББ, в комунальних службах, в банківських установах України, в Центрах надання адміністративних послуг, у відділеннях «Ощадбанку», перед фізичними та юридичними особами тощо з питань, пов`язаних наданням в оренду належного мені нерухомого майна, а саме малярної дільниці цеху №3, склад баклака і формаліна, що розташована за адресою: [ADDRESS] , визначаючи усі істотні умови такого договору на власний розсуд представника. З метою виконання повноважень, наданих даною довіреністю, від мого імені представник має право: здійснювати комплекс дій по проведенню державної реєстрації прав на зазначене нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; складати, подавати та підписувати від мого імені заяви, запити, клопотання та інші документи, заповнення, підписання та подання від мого імені яких буде необхідно у кожному конкретному випадку, в тому числі заяви про державну реєстрацію інших речових прав, додатки до цих заяв та картки прийому заяв, клопотання, що стосуються виконання дорученого, та обґрунтовувати прохання та побажання, викладені в них; замовляти та отримувати експертну (грошову) оцінку на нерухоме майно, будь-які інші необхідні довідки та документи, отримувати оформлені на моє ім`я документи, в тому числі, але не виключно технічну документацію (технічний паспорт) та інші документи; отримувати оформлені на моє ім`я документи, в тому числі Витяги/Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та будь-які інші Витяги з Державних реєстрів України; укласти та підписати від мого імені відповідний договір оренди зазначеного нерухомого майна (у разі необхідності договори про внесення змін та доповнень та договори про розірвання) з правом самостійного визначення як істотних, так і факультативних умов; мати вільний доступ до зазначеної вище нерухомості; отримувати грошові кошти від оренди зазначеного вище нерухомого майна; проводити розрахунки у будь-якій формі, підписувати Акти приймання-передачі та інші необхідні документи; представляти мої інтереси у відповідних установах з питань встановлення, переоформлення, користування телефоном, домофоном та інтернетом, у відповідних органах з питань користування електроенергією, тепо-, газо-, водопостачанням тощо з правом укладання та підпису відповідних договорів, сплачувати комунальні платежі; сплачувати належні з мене платежі, сплата яких передбачена чинним законодавством, узгоджувати від мого імені будь-які інші питання, а також виконувати всі інші дії в межах та обсязі, передбачених чинним законодавством України для такого роду уповноважень, які будуть необхідними для представництва моїх інтересів у межах цієї довіреності» (Т. 1, а.с. 7-8). 08.09.2020 року було видано нотаріально посвідчену довіреність строком на три роки від імені позивача, якою відповідач був уповноваженою позивачем особою наступного змісту: «Бути моїм представником в усіх державних та інших форм власності підприємствах, установах та організаціях, в органах місцевого самоврядування та їх структурних підрозділах будь-якого рівня та будь-якої спрямованості, в органах державної влади, у тому числі у відповідній міській, селищній, сільській раді, в органах соціального забезпечення, в органах Пенсійного фонду України, в податкових органах, в поштових відділеннях, у відповідній житлово-експлуатаційній конторі, в Бюро технічної інвентаризації, в Департаменті державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та у відповідних його структурних підрозділах, інших відповідних реєструючих органах, в експертних установах, в Державній міграційній службі України, в органах нотаріату, в органах містобудування та архітектури, органах державного архітектурно-будівельного контролю, підприємствах (компаніях) газо-енерго постачання, зокрема в телефонних вузлах, в ОСББ, в комунальних службах, в банківських установах України, в Центрах надання адміністративних послуг, у відділеннях «Ощадбанку», перед фізичними та юридичними особами тощо з питань, пов`язаних наданням в оренду належного мені нерухомого майна, а саме малярної дільниці цеху №3, склад баклака і формаліна, що розташована за адресою: [ADDRESS] , визначаючи усі істотні умови такого договору на власний розсуд представника, без права продажу. З метою виконання повноважень, наданих даною довіреністю, від мого імені представник має право: здійснювати комплекс дій по проведенню державної реєстрації прав на зазначене нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; складати, подавати та підписувати від мого імені заяви, запити, клопотання та інші документи, заповнення, підписання та подання від мого імені яких буде необхідно у кожному конкретному випадку, в тому числі заяви про державну реєстрацію інших речових прав, додатки до цих заяв та картки прийому заяв, клопотання, що стосуються виконання дорученого, та обґрунтовувати прохання та побажання, викладені в них; замовляти та отримувати експертну (грошову) оцінку на нерухоме майно, будь-які інші необхідні довідки та документи, отримувати оформлені на моє ім`я документи, в тому числі, але не виключно технічну документацію (технічний паспорт) та інші документи; отримувати оформлені на моє ім`я документи, в тому числі Витяги/Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та будь-які інші Витяги з Державних реєстрів України; укласти та підписати від мого імені відповідний договір оренди зазначеного нерухомого майна (у разі необхідності договори про внесення змін та доповнень та договори про розірвання) з правом самостійного визначення як істотних, так і факультативних умов; мати вільний доступ до зазначеної вище нерухомості; отримувати грошові кошти від оренди зазначеного вище нерухомого майна; проводити розрахунки у будь-якій формі, підписувати Акти приймання-передачі та інші необхідні документи; представляти мої інтереси у відповідних установах з питань встановлення, переоформлення, користування телефоном, домофоном та інтернетом, у відповідних органах з питань користування електроенергією, тепо-, газо-, водопостачанням тощо з правом укладання та підпису відповідних договорів, сплачувати комунальні платежі; сплачувати належні з мене платежі, сплата яких передбачена чинним законодавством, узгоджувати від мого імені будь-які інші питання, а також виконувати всі інші дії в межах та обсязі, передбачених чинним законодавством України для такого роду уповноважень, які будуть необхідними для представництва моїх інтересів у межах цієї довіреності» (Т. 1, а.с. 9-10). Згідно Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей, 20.12.2022 року на підставі заяви про припинення дії довіреності припинено дію довіреності від 08.09.2020 року (Т. 1, а.с. 11). Як убачається з матеріалів справи, 04.07.2017 року між відповідачем, який діяв на підставі довіреності від 04.07.2017 року (орендодавець), та ТОВ «Айметер» в особі начальника виробництва [PERSON], який діяв на підставі Протоколу загальних зборів товариства від 04.07.2017 року (орендар), був підписаний договір оренди нежитлового приміщення №0407-1/2017 (Т. 1, а.с. 12-16). За умовами вказаного договору: - п. 1.1. Орендодавець передав орендарю, а орендар прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 1311,2 кв.м., на умовах визначених даним договором; - п. 1.3. Приміщення планує використовуватись орендарем, як виробничі площі; - п. 3.1. Умови даного договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладання, а саме з 01.04.2017 року; - п. 3.2. Строк дії договору починає свій перебіг з дати, визначеної п 3.1. даного договору, та діє до 31.12.2017 року; - п. 3.2. Якщо за один місяць до закінчення терміну дії цього договору жодна зі сторін не заявила про свій намір розірвати даний договір, строк його дії автоматично пролонгується на наступний календарний рік. Така пролонгація не обмежена за терміном і може здійснюватися щорічно; - п. 4.1. Зобов`язання щодо сплати орендної плати за користування приміщенням виникають в орендаря з моменту укладання даного договору; - п. 4.2. Орендар зобов`язується сплачувати орендну плату з розрахунку 60,00 грн. за 1 метр квадратний орендованої площі. Загальна сума місячної орендної плати становить 78672,00 грн.; - п. 4.3. Орендна плата сплачується орендарем в розмірі, передбаченому п. 4.2. цього договору, не пізніше десятого числа кожного поточного місяця на розрахунковий рахунок орендодавця; - п. 4.6.2. Орендар зобов`язується після підписання цього договору укласти договори на надання послуг з електропостачання, послуг постачання холодної води та водовідведення, послуг постачання теплової енергії та центральне опалення та постачання гарячої води, послуг на вивіз твердих побутових відходів, послуг на прибирання території навколо орендованого приміщення із підприємствами, організаціями які надають дані види послуг та самостійно сплачувати, податки, збори, інші обов`язкові платежі, пов`язані з користуванням вищевказаним нежитловим приміщенням, пропорційно займаній площі. Охорону орендованих приміщень орендар здійснює самостійно. Ризик випадкового знищення або пошкодження приміщення покладається на орендаря; - п. 4.6.3. Для оплати послуг зв`язку орендар укладає з підприємством зв`язку окремий договір на обслуговування необхідної для роботи кількості номерів та самостійно проводить розрахунок за надані послуги телефонного зв`язку згідно з кількістю оформлених ним абонентських номерів і отриманих рахунків по факту користування кожним абонентським номером; - п. 4.6.4. Для оплати телекомунікаційних послуг з доступу до мережі Інтернет орендар укладає з підприємством зв`язку окремий договір на обслуговування; - п. 4.6.5. У разі розірвання цього договору орендар зобов`язується перед передачею приміщення погасити заборгованість надавачам послуг, яка утворилась під час використання орендованого приміщення. Орендна плата сплачена орендарем наперед орендодавцем не повертається; - п. 6.1.1. Орендар зобов`язується своєчасно здійснювати орендні платежі та інші платежі передбачені цим договором. Додатковими угодами №1 та №2 до договору оренди нежитлового приміщення №0407-1/2017 від 04.07.2017 року, сторони змінили п. 3.2. договору в частині строку його дії до 31.12.2018 року та до 31.12.2019 року відповідно (Т. 1, а.с. 22-23). 03.01.2018 року між відповідачем, який діяв на підставі довіреності від 04.07.2017 року (орендодавець), та ТОВ «Айметер Сервіс» в особі самого відповідача, як директора товариства (орендар), був підписаний договір оренди нежитлового приміщення №0301-1/2018 (Т. 1, а.с. 17-21). За умовами вказаного договору: - п. 1.1. Орендодавець передав орендарю, а орендар прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 202,68 кв.м., на умовах визначених даним договором; - п. 1.3. Приміщення планує використовуватись орендарем, як виробничі площі; - п. 3.1. Умови даного договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладання, а саме з 03.01.2018 року; - п. 3.2. Строк дії цього договору починає свій перебіг з дати, визначеної п 3.1. даного договору, та діє до 31.12.2018 року; - п. 3.2. Якщо за один місяць до закінчення терміну дії цього договору жодна зі сторін не заявила про свій намір розірвати даний договір, строк його дії автоматично пролонгується на наступний календарний рік. Така пролонгація не обмежена за терміном і може здійснюватися щорічно; - п. 4.1. Зобов`язання щодо сплати орендної плати за користування приміщенням виникають в орендаря з моменту укладання даного договору; - п. 4.2. Орендар зобов`язується сплачувати орендну плату з розрахунку 60,00 грн. за 1 метр квадратний орендованої площі. Загальна сума місячної орендної плати становить 12160,80 грн.; - п. 4.3. Орендна плата сплачується орендарем в розмірі, передбаченому п. 4.2. цього договору, не пізніше десятого числа кожного поточного місяця на розрахунковий рахунок орендодавця; - п. 4.6.2. Орендар зобов`язується після підписання цього договору укласти договори на надання послуг з електропостачання, послуг постачання холодної води та водовідведення, послуг постачання теплової енергії та центральне опалення та постачання гарячої води, послуг на вивіз твердих побутових відходів, послуг на прибирання території навколо орендованого приміщення із підприємствами, організаціями які надають дані види послуг та самостійно сплачувати, податки, збори, інші обов`язкові платежі, пов`язані з користуванням вищевказаним нежитловим приміщенням, пропорційно займаній площі. Охорону орендованих приміщень орендар здійснює самостійно. Ризик випадкового знищення або пошкодження приміщення покладається на орендаря; - п. 4.6.3. Для оплати послуг зв`язку орендар укладає з підприємством зв`язку окремий договір на обслуговування необхідної для роботи кількості номерів та самостійно проводить розрахунок за надані послуги телефонного зв`язку згідно з кількістю оформлених ним абонентських номерів і отриманих рахунків по факту користування кожним абонентським номером; - п. 4.6.4. Для оплати телекомунікаційних послуг з доступу до мережі Інтернет орендар укладає з підприємством зв`язку окремий договір на обслуговування; - п. 4.6.5. У разі розірвання цього договору орендар зобов`язується перед передачею приміщення погасити заборгованість надавачам послуг, яка утворилась під час використання орендованого приміщення. Орендна плата сплачена орендарем наперед орендодавцем не повертається; - п. 6.1.1. Орендар зобов`язується своєчасно здійснювати орендні платежі та інші платежі передбачені цим договором; - п. 11.5. Договір укладається терміном на 1 календарний рік, але в будь-якому випадку діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. У разі ненадання стороною-ініціатором розірвання повідомлення про припинення терміну дії договору за 30 календарних днів до закінчення річного строку дії, договір автоматично пролонгується на кожний наступний 1 календарний рік на тих же умовах. Кількість пролонгацій не обмежена. Зобов`язання орендаря по сплаті орендної плати та інших платежів відповідно до цього договору припиняється в момент фактичної їх сплати. За повідомленням ТОВ «Айметер» від 21.02.2023 року на адресу позивача, за договором оренди №0407/-1/2017 від 04.07.2017 року товариство сплатило орендодавцю [PERSON] 3811063,50 грн. та має заборгованість за вказаним договором оренди в сумі 215176,50 грн. (Т. 1, а.с. 30). За повідомленням ТОВ «Айметер Сервіс» від 21.02.2023 року на адресу позивача, за договором оренди №0301-1/2018 від 03.01.2018 року товариство сплатило орендодавцю [PERSON] 590224,48 грн. та має заборгованість за вказаним договором оренди в сумі 127262,72 грн. (Т. 1, а.с. 32). Убачається, що позивач звернувся до відповідача з вимогою від 28.02.2023 року у якій вимагав передати йому отримані відповідачем кошти за договорами оренди у загальному розмірі 4401287,98 грн. На вказану вимогу позивач отримав відповідь від 27.03.2023 року, у якій відповідач зазначав, що грошові кошти отримані від здачі майна в оренду були витрачені на поточний ремонт та реконструкцію належного позивачу нерухомого майна, всі звіти по витратах надані позивачу з підтверджуючими платіжними документами. За погодженням позивача відповідач здійснював закупівлю матеріалів та оплачував роботи, оплачував комунальні та експлуатаційні послуги, проводилась сплата земельного податку за договором оренди землі (Т. 1, а.с. 24-28). Відповідно до банківських виписок з рахунку ТОВ «Айметер Сервіс», за договором оренди №0301-1/2018 від 03.01.2018 року товариство перерахувало на рахунок відповідача грошові кошти у загальній сумі 450314,24 грн., а з урахуванням сплачених податків сума дорівнює 590224,48 грн. (Т. 1, а.с. 104-135). Відповідно до банківських виписок з рахунку ТОВ «Айметер», за договором оренди №0407-1/2017 від 04.07.2017 року товариство перерахувало на рахунок відповідача грошові кошти у загальній сумі 3025946,70 грн., а з урахуванням сплачених податків сума дорівнює 3734358,30 грн. (Т. 1, а.с. 155-191). Загальна сума сплачених товариствами за договорами оренди коштів безпосередньо відповідачу становить 3476260,94 грн. За змістом ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями ст.ст. 4,5 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. За змістом ст.ст. 759, 761-762 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму. За найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Положеннями ст.ст. 626, 627, 628, 629, 638 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. За змістом ст. 238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Стаття 204 ЦК України передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У даній справі судом не встановлено, а сторони не посилались на оспорювання того чи іншого договору оренди нежитлового приміщення та визнання їх за рішення суду недійсними. З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (ст. 239 ЦК України). Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі (ст. 244 ЦК України). Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (ст. 245 ЦК України). Строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії (ст. 247 ЦК України). Представництво за довіреністю припиняється у разі скасування довіреності особою, яка її видала (ст. 248 ЦК України). Особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною. Особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність (ст. 249 ЦК України). Представник має право відмовитися від вчинення дій, які були визначені довіреністю. Представник зобов`язаний негайно повідомити особу, яку він представляє, про відмову від вчинення дій, які були визначені довіреністю (ст. 250 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного (ст. 1000 ЦК України). Договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя (ст. 1001 ЦК України). Повірений має право на плату за виконання свого обов`язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо в договорі доручення не визначено розміру плати повіреному або порядок її виплати, вона виплачується після виконання доручення відповідно до звичайних цін на такі послуги (ст. 1002 ЦК України). У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (ст. 1003 ЦК України). Договір доручення, може посвідчуватись довіреністю, та є різновидом представництва інтересів особи-довірителя, що виникає на підставі договору (див. постанову Верховного Суду від 30 жовтня 2023 року у справі № 591/550/20). Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим. Повіреному, який діє як комерційний представник (стаття 243 цього Кодексу), довірителем може бути надано право відступати в інтересах довірителя від змісту доручення без попереднього запиту про це. Комерційний представник повинен в розумний строк повідомити довірителя про допущені відступи від його доручення, якщо інше не встановлено договором (ст. 1004 ЦК України). Повірений повинен виконати дане йому доручення особисто (ст. 1005 ЦК України). Статтею 1006 ЦК України передбачено, що повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. За змістом зазначеної норми саме на повіреного покладено обов`язок передати довірителеві все одержане за виконаним дорученням, при чому негайно. Таким чином, законодавством чітко визначено дії повіреного за закінченням виконання договору доручення, зокрема, негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Отримання відповідачем грошових коштів за укладеними ним договорами оренди обумовило виникнення у нього обов`язку передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Довіритель зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором: 1) забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; 2) відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення. Довіритель зобов`язаний негайно прийняти від повіреного все одержане ним у зв`язку з виконанням доручення. Довіритель зобов`язаний виплатити повіреному плату, якщо вона йому належить (ст. 1007 ЦК України). Заперечуючи проти позовних вимог сторона відповідача посилається на те, що всі отримані відповідачем кошти за договорами оренди були витрачені в інтересах позивача за його особистими вказівками, в тому числі в процесі реконструкції нерухомого майна і відповідач систематично надавав позивачу звіти про витрачання коштів. Також відповідач здійснював перерахування коштів на картку позивача і передавав готівку. Разом з цим, суд зазначає, що жодних належних, достатніх та достовірних доказів про передання відповідачем позивачу готівкових коштів як сплачених товариствами орендних платежів, матеріали справи не містять. Відповідачем надано квитанції про перерахування коштів на картку [NUMBER] , на картку [NUMBER] , на картку [NUMBER] , на картку [NUMBER] , на картку [NUMBER] , на картку [NUMBER] (Т. 2, а.с. 17-66). Поряд із цим, у наданих квитанціях відсутні ПІБ отримувачів та призначення здійснених платежів, а тому такі квитанції не підтверджують виконання відповідачем обов`язку по передачі отриманих орендних платежів позивачу або використання коштів від орендних платежів в інтересах позивача за його вказівкою, зокрема на здійснення реконструкції нерухомого майна. Сторона позивача не була позбавлена можливості звернутись до суду з клопотанням про витребування від банків інформації щодо емітування зазначених карток, з метою встановлення ПІБ отримувачів, однак такого клопотання до суду не надходило, а відповідно до положень ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Убачається, що відповідачем були здійснені оплати за позивача по податковому зобов`язанню за платежем «орендна плата з фізичних осіб» за 2019 рік в сумі 159879,56 грн., за 2018 рік в сумі 97241,81 грн (Т. 2, а.с. 67-69). Натомість оплати по податковому зобов`язанню за платежем «орендна плата з фізичних осіб» за 2021 рік в сумі 48620,91 грн. та в сумі 39872,46 грн. здійснені згідно квитанцій платником [PERSON] (Т. 2, а.с. 70-73). Згідно наявних у матеріалах справи квитанцій, відповідач здійснював за позивача оплату комунальних та експлуатаційних витрат по договору №131 від 27.04.2018 року на загальну суму 61408,59 грн. (Т. 2, а.с. 74-76). Інших квитанцій про сплату відповідачем за позивача комунальних послуг матеріали справи не містять, а акт звірки взаєморозрахунків з ТОВ «Енерджі Солюшин» (Т. 2, а.с. 77), не містить даних про те, хто саме вносив відповідні оплати. Стосовно переписок по електронній пошті то суд зазначає, що частина переписок стосується особи на ім`я « [PERSON] » та інших осіб, а переписки з адресою «mitsinskiy@i.ua» підтверджують активну участь відповідача у процесі здійснення реконструкції нерухомого майна, однак жодним чином не підтверджують того, що позивач надавав відповідачу вказівку витрачати отримані від орендних платежів кошти на здійснення будівельних робіт і що ці роботи дійсно проводились у тому числі за кошти отримані в якості орендних платежів від орендарів - товариств (Т. 2, а.с. 78-128). Звітності у вигляді таблиць з назвами «Бюджет ТОВ «Айметер»», «ДДС ТОВ «Айметер-Сервіс (каса)»» тощо (Т. 2, а.с. 129-205), не підтверджують здійснення реконструкції нерухомого майна за рахунок орендних платежів від вказаних товариств та того, що позивач давав відповідачу вказівку витрачати отримані ним від оренди кошти на здійснення будівництва та на інші витрати. Вивчивши зміст переписок сторін з додатку мобільного телефону (Т. 2, а.с. 206-230) суд зазначає, що ця переписка підтверджує трудову та організаційну участь відповідача у здійсненні реконструкції нерухомого майна, однак загалом не підтверджує посилань сторони відповідача на те, що позивач давав відповідачу вказівки витрачати для проведення будівельних робіт та господарської діяльності товариств грошові кошти отримані відповідачем від орендних платежів. Водночас, одну переписку за 27.03.2020 року можна розцінювати як розпорядження позивача на використання коштів від оренди на утилізацію бочки наступного змісту: «Павле тобі на картку перерахували гроші за оренду плануй на середу утилізацію бочки» (Т. 2, а.с. 207). Разом з цим, у матеріалах справи (за період, який відповідає даті переписці), відсутні дані по дійсному проведенню робіт з утилізації бочки та вартості таких робіт. Стосовно показів свідків суд зазначає, що вони не є підставою для відмови у позові чи зменшення суми стягнення, оскільки покази свідків у питання прийому-передачі коштів, їх походження, призначення та використання не можуть бути належно достовірними та достатніми для висновку суду про те, всі отримані відповідачем кошти за орендними платежами або їх конкретно визначена частина були витрачені відповідачем з дозволу та за вказівкою самого позивача на реконструкцію будівлі або інші цілі. У даній справі суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення. По-перше, на переконання суду безпідставним є включення стороною позивача до суми стягнення податків сплачених товариствами при здійсненні орендних платежів, адже повірений повинен передати довірителеві все одержане ним у зв`язку з виконанням доручення, а згідно банківських виписок по рахунках третіх осіб у справі, без посередньо відповідачу було перераховано 3476260,94 грн. Із вказаної суми суд вираховує оплату відповідачем по податкових зобов`язаннях позивача за платежем «орендна плата з фізичних осіб» за 2018-2019 роки в загальній сумі 257121,37 грн., а також оплату відповідачем на позивача комунальних послуг по договору №131 від 27.04.2018 року в загальній сумі 61408,59 грн., оскільки зі змісту виданих на ім`я відповідача довіреностей вбачається, що відповідач мав повноваження здійснювати такі платежі за позивача і відсутні будь-які дані, які б свідчили про те, що на оплату вказаних платежів були використані інші кошти, які були окремо передані позивачем відповідачу для здійснення відповідних оплат, а не кошти від отриманих відповідачем орендних платежів. Інших належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, які б свідчили про передачу відповідачем отриманих ним орендних платежів позивачу в повному обсязі або в іншій частині ніж визначив суд, матеріали справи не містять. Суд дійшов висновку, що відповідач не надав доказів повного виконання ним свого обов`язку, передбаченого ст. 1006 ЦК України та порушив свій законодавчо визначений обов`язок передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Ураховуючи викладене загальна сума до стягнення становить 3157730,98 грн. Стосовно заяви сторони відповідача про застосування строку позовної даності суд зазначає, що у даному випадку строк позовної даності позивачем не пропущений, оскільки відповідно до п.п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину; У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Карантин був введений в Україні у березні 2020 року та тривав до липня 2023 року, а воєнний стан в України був введений 24.02.2022 року та триває до теперішнього часу. Отже, виходячи з того, що орендні платежі є періодичними (щомісячними), навіть перший орендний платіж за першим договором оренди нежитлового приміщення не виходить за межі строку давності з урахуванням указаних пунктів Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому прохання сторони відповідача застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної даності є безпідставними. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України суд має стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати останнього пов`язані зі сплатою судового збору пропорційної до частини задоволених позовних вимог, і ураховуючи що вимоги позовної заяви задоволено на 72% від ціни позову, відповідна сума становить 9662,40 грн. (13420,00 грн. х 72%). Водночас, суд вважає за необхідне розглянути питання щодо відшкодування позивачу витрат на сплату судового збору разом з питанням розподілу витрат відповідача на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. За положеннями ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У цій справі відповідача представляв адвокат Димитрієв В.В. на підставі договору про надання правничої допомоги №84-А від 20.07.2023 року та ордеру. У відзиві на позовну заяву зазначено, що сума витрат відповідача на правничу допомогу становить 34000,00 грн. (ознайомлення з матеріалами справи 3 год. - 6000,00 грн; складання відзиву на позовну заяву 10 год. - 20000,00 грн.; складання заяви про забезпечення доказів 2 год. - 4000,00 грн.; складання заяви про виклик позивача 1 год. - 2000,00 грн.; складання заяви про виклик свідка 1 год. - 2000,00 грн.). 20.07.2023 року відповідач та АБ «Димитрієва» підписали Додаток №1 до договору про надання правничої допомоги, яким погодили, що 1 год. роботи адвоката коштує 2000,00 грн., а 1 год. роботи помічника адвоката вартує 1000,00 грн. Підготовка відзиву на позовну заяву 10 год. - 20000,00 грн. Підготовка заперечень на відповідь 5 год. - 10000,00 грн.; Участь в судовому засіданні - 5000,00 грн. Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, який долучений до відзиву на позовну заяву: ознайомлення з матеріалами справи 3 год. - 6000,00 грн.; підготовка відзиву на позовну заяву 10 год. - 20000,00 грн.; підготовка заперечень на відповідь 5 год. - 10000,00 грн.; участь в трьох судових засіданнях - 15000,00 грн.; підготовка 3-х клопотань/заяв 3 год. - 6000,00 грн.; отримання рішення суду та виконавчого документу 2 год. - 4000,00 грн.; час проїзду до суду 4 год. - 4000,00 грн.; вартість проїзду до суду - 700,00 грн.; друк процесуальних документів - 640,00 грн.; поштові витрати - 700,00 грн. Всього - 67040,00 грн. 27.07.2023 року відповідач та представник АБ «Димитрієва» підписали звіт про виконання договору про надання правничої допомоги за яким: ознайомлення з матеріалами справи 3 год. - 6000,00 грн; складання відзиву на позовну заяву 10 год. - 20000,00 грн.; складання заяви про забезпечення доказів 2 год. - 4000,00 грн.; складання заяви про визнання явки позивача обов`язковою 1 год. - 2000,00 грн.; складання заяви про виклик свідка 1 год. - 2000,00 грн. Всього - 34000,00 грн. Відповідач сплатив адвокату 34000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 03.08.2023 року та банківською випискою по рахунку. У відповіді на відзив сторона позивача зазначала, що вартість правової допомоги наданої відповідачу є очевидно завищеною, необґрунтованою та нерозумною. Кількості витрачених годин адвокатом на надання правової допомоги не доведено. Відповідач обмежується лише констатацією кількості годин. Ознайомлення з матеріалами справи як окрема послуга суперечить положенням законодавства. Позовна заява з додатками надсилалась відповідачу судом, тому додатково ознайомлюватись з матеріалами справи підстав не було. Також адвокат мав можливість ознайомитись з матеріалами справи в електронному вигляді і не відвідувати для цього приміщення суду. Вартість підготовки відзиву завищена, оскільки така підготовка не потребує значного часу. Подані стороною відповідача заяви з процесуальних питань є невеликим за об`ємом і фактично містять лише посилання на норми законодавства, а тому підготовка таких заяв не могла потребувати багато часу. Згідно умов договору одна година роботи адвоката та помічника становить 1000,00 грн., але з наданих стороною відповідача документів не вбачається хто саме їх готував. Вартість компенсації є необґрунтовано, неспівмірною зі складністю справи та не доведена належними доказами. У своїх запереченнях представник відповідача зазначив, що позивачем не спростовано надання правничої допомоги відповідачу, кількість витрачених годин є співмірною зі складністю справи. Адвокат звертався до суду з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді, однак отримав відмову, а тому ознайомлювався з матеріалами справи в приміщенні суду. Справа не є малозначною, ціна позову висока, а період відносин, які підлягають дослідженню є тривалим. Лише додатки до відзиву склали 279 арк. Складання кожного клопотання також потребувало часу. Всі дії зі складання документів адвокат вчиняв особисто, що підтверджується підписами на них. В заяві про розподіл судових витрат сторона відповідача просить стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 103000,00 грн. Сплата зазначених коштів підтверджується банківськими виписками з рахунку Адвокатського об`єднання за період 01.01.2023-31.12.2023 та за період 01.01.2024-27.06.2025. Убачається, що 27.06.2025 року відповідач та представник АБ «Димитрієва» підписали звіт про виконання договору про надання правничої допомоги за яким: ознайомлення з матеріалами справи 3 год. - 6000,00 грн; складання відзиву на позовну заяву 10 год. - 20000,00 грн.; складання заяви про забезпечення доказів 2 год. - 4000,00 грн.; складання заяви про визнання явки позивача обов`язковою 1 год. - 2000,00 грн.; складання заяви про виклик свідка 1 год. - 2000,00 грн. підготовка заперечень на відповідь 4 год. - 8000,00 грн.; підготовка заяви про виклик свідка 1 год. - 2000,00 грн.; участь в засіданні 13.09.2023 року - 5000,00 грн.; виїзд адвоката до суду 13.10.2023 року 1,5 год. - 2400,00 грн.; участь в засіданні 27.11.2023 року - 5000,00 грн.; виїзд адвоката до суду 15.01.2024 року 1,5 год. - 2400,00 грн.; участь в засіданні 07.03.2024 року - 5000,00 грн.; підготовка відзиву на заяву про зміну предмету позову 5 год. - 10000,00 грн.; участь в засіданні 03.05.2024 року - 5000,00 грн.; участь в засіданні 24.06.2024 року - 5000,00 грн.; виїзд адвоката до суду 21.08.2024 року 1,5 год. - 2400,00 грн.; підготовка заяви про застосування строку позовної даності 1 год. - 2000,00 грн.; виїзд адвоката до суду 29.11.2024 року - 5000,00 грн.; підготовка до судових дебатів 2,5 год. - 5000,00 грн.; виїзд адвоката до суду 26.06.2025 року - 5000,00 грн. Всього - 103000,00 грн. Разом з цим, ч. 4 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, який був долучений до відзиву на позовну заяву, загальна сума відповідних витрат становила 67040,00 грн., натомість у заяві про стягнення витрат на професійну правничу допомогу до стягнення заявлено суму в розмірі 103000,00 грн., що істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, а саме на 35960,00 грн., і сторона відповідача у своїй відповідній заяві прохаючи стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 103000,00 грн., жодним чином не обґрунтувала неможливості передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Самостійно суд не має права робити висновки неможливості передбачення стороною збільшення її судових витрат, а тому суд відмовляє у вказаній частині перебільшення судових витрат та виходить з суми в розмірі 67040,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл витрат відповідача на професійну правничу допомогу суд вираховує із наведеної суми витрати на підготовку заяви про визнання явки позивача в судове засідання обов`язковою (2000,00 грн.) та заяви про застосування строку позовної даності (2000,00 грн.), оскільки такі заяви не були задоволені судом. Також суд вираховує половину вартості підготовки заяви про забезпечення доказів (2000,00 грн.), оскільки така заява сторони відповідача була задоволена судом частково. З урахуванням вказаних сум, розмір правничої допомоги становить 61040,00 грн. Разом з цим, ураховуючи що відсоток ціни позову у задоволенні якого судом було відмовлено становить 28%, відповідач має право на відшкодування своїх витрат на професійну правничу допомогу в сумі 17091,20 грн., тобто пропорційно до частини позовних вимог у задоволенні яких було відмовлено. Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23 вересня 2021 року у справі N 904/1907/15). У даному контексті головним є встановлення судом факту про те, що між адвокатом та замовником послуг виникли зобов`язання щодо сплати замовником на користь адвоката конкретної суми за надані послуги або виконані роботи. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі N 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі N 910/12876/19). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)). Під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц. Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. У рішенні ЄСПЛ в справі Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)). У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial