Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

20.07.2024 позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що житловий будинок [ADDRESS] є колишнім колгоспним двором, членами якого були [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла та після її смерті відкрилась спадщина в тому числі у на відповідну частку вказаного житлового будинку. За життя, [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, за виключенням земельної ділянки площею 0,1451 га заповіла їй [PERSON] . Позивач спадщину прийняла, однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку [ADDRESS] , нотаріусом їй було відмовлено, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів по належність майна спадкодавцеві та реєстрації права власності. Таким чином, позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на частину житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.08.2024 відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Витребувано від Тернопільської районної державної нотаріальної контори завірену копію спадкової справи № 522/2014 заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 20.08.2024 судом зареєстровано копію матеріалів спадкової справи № 522/2014 заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , наданої Тернопільською районною державною нотаріальною конторою на запит суду. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.10.2024, зупинено провадження у даній цивільній справі до залучення до участі у справі правонаступника позивача [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.04.2025 поновлено провадження у даній цивільній справі та витребувано у Тернопільської районної державної нотаріальної контори інформацію щодо осіб, які звертались до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а також належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 20.08.2024 судом зареєстровано копію матеріалів спадкової справи № 33/2025 заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , наданої Тернопільською районною державною нотаріальною конторою на запит суду. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.04.2025, залучено до участі у даній цивільній справі правонаступників позивача [PERSON] та [PERSON] інтереси якої представляє законний представник [PERSON] . Залучено до участі в справі Байковецьку сільську раду, як співвідповідача. Прийнято заяву про зміну предмета позову до розгляду та постановлено вважати позовними вимогами, заявленими у даній цивільній справі, такі вимоги: Визнати за [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , по 1/4 частки житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 95 кв.м., в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 16.06.2025 постановленою в судовому засіданні без видалення в нарадчу кімнату із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у даній справі та призначено розгляд справи по суті. У судове засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] інтереси якої представляє законний представник [PERSON] та їх представник адвокат Іщук К.В. не з`явились, проте адвокат Іщук К.В. подав заяву про розгляд справи за відсутності позивачів, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень судових повісток про виклик до суду. Про причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не подавала. Представник відповідача Байковецької сільської ради у судове засіданні не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи без його участі, щодо позовних вимог [PERSON] , [PERSON] покладається на думку суду. Представник третьої\~особи Тернопільської\~районної державної\~нотаріальної конториу судове засіданні не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи без його участі. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази по справі та витребувані судом копії спадкової справи №\~522/2014\~заведеної після\~смерті [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] та № 33/2025 заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне: Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] в с. Домаморич Тернопільського району Тернопільської області та її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 07.01.1989 Довжанською сільською радою Тернопільського району. 08.08.2006 [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , у зв`язку із чим змінила прізвище на « [PERSON] », що вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 08.08.2006 Виконкомом Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що слідує із свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 11.07.2008 Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок виданого 30.03.1989 виконавчим комітетом Тернопільської районної Ради народних депутатів Тернопільської області Української РСР на підставі рішення виконкому Тернопільської районної Ради народних депутатів № 81 від 28.03.1989 та реєстрового напису вчиненого 30.03.1989 Тернопільським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації за №78, цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, що складається з 2-х членів, головою якого є [PERSON] . Згідно Інформаційної довідки №215 про технічний стан нерухомого майна від 06.05.2015 виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, по обліку бюро, будинковолодіння по [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] . Раніше будиноковолодіння рахувалось по [ADDRESS] . Станом на 30.03.1989 право власності на майно було зареєстровано за головою колишнього колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності виданого Тернопільського районною радою 30.03.1989 на підставі рішення виконкому № 81 від 28.03.1989. Також, відповідно до інформаційної довідки №634 від 27.07.2023 виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01.01.2013 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок видане Тернопільською районною радою 30.03.1989 на підставі рішення виконкому № 81 від 28.03.1989 та записано 30.03.1989 в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 78. Згідно з довідкою виданою Байковецькою сільською радою № 48 від 27.02.2024, станом на 15.04.1991 під номером об`єкт погосподарського обліку 27 знаходився житловий будинок в [ADDRESS] , колгоспний двір, членами якого були: голова двору [PERSON] , 1925 року народження та [PERSON] , 1921 року народження. 26.11.2012 секретарем виконавчого комітету Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Гелей Г.В. посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №150 заповіт згідно якого [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй на праві власності на землю, земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1451 га, яка розташована в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області заповідає [PERSON] . А решту все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось та все те, що ще буде належати їй на час смерті, а також належні майнові права та обов`язки на час смерті заповідає [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] у с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 13.06.2014 Виконавчим комітетом Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Як вбачається із довідки № 538 виданої 22.06.2015 Байковецькою сільською радою, на день смерті [PERSON] постійно проживала і перебувала на реєстраційному обліку в [ADDRESS] та разом з нею були зареєстровані: внук сестри [PERSON] ; дружина внука сестри [PERSON] ; правнука сестри [PERSON] ; внук сестри [PERSON] ; праправнук сестри [PERSON] ; праправнука сестри [PERSON] , які зареєстровані і по теперішній час в [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] 04.11.2014 звернулись до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявами за № 1475, № 1476 у яких зазначили, що приймають спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] за заповітом посвідченим Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 26.11.2012 за реєстровим № 150. 21.05.2024 [PERSON] подала до Тернопільської районної\~державної нотаріальної\~контори заяву за № 491, у якій просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку [ADDRESS] , на яку в її корись складено заповіт посвідчений Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 26.11.2012 зареєстрований в реєстрі за № 150. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. № 996/02-31 від 21.05.2024, відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальних дій видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , з підстав відсутності державної реєстрації права власності та правовстановлюючих документів. Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, який виготовлений 24.07.2023 Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації на замовлення [PERSON] , житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , побудований у 1963 року та має загальну площу 95,0 кв.м, житлова площа 78,2 кв.м. [INFO] [PERSON] померла у с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 02.10.2024 Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Відповідно до довідки № 123 про осіб місце проживання яких реєструвалось в період з 11.04.2006 по 01.10.2024 виданої відділом «ЦНАП» Байковецької сільської ради, за адресою: вул.\~Січових Стрільців, 65, с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області були зареєстровані: мати [PERSON] , [INFO] (з 11.07.1997 по т.ч.); [PERSON] , [INFO] (з 11.04.2006 по 02.10.2024); [PERSON] , [INFO] (з 11.07.2000 по т.ч.); [PERSON] , [INFO] (з 11.07.1997 по т.ч.); [PERSON] , [INFO] (з 25.07.2008 по т.ч.); [PERSON] , [INFO] (з 28.03.2007 по т.ч.). [PERSON] 26.02.2025\~та [PERSON] 06.03.2025 звернулись до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявами за № 178, № 199 про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Також, [PERSON] 26.02.2025 звернулась до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою за № 179 у якій зазначила, що приймає спадщину після смерті дочки [PERSON] , яка померла [INFO] . Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. № 658/02-31 від 23.04.2025, відмовлено [PERSON] та [PERSON] у вчиненні нотаріальних дій видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , після смерті дочки та матері [PERSON] , померлої [INFO] , яка належала [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої за заповітом була [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Як роз`яснює Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01.07.1990. Статус майна колгоспного двору був врегульований ст.ст. 120-126 ЦК УPCP 1963 в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Відповідно до змісту ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Враховуючи вищенаведене житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] належав кожному з членів колгоспного двору [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по частці. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.06.1983 №4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» роз`яснено, що правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01.07.1990. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30.06.1990 спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Відтак, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина в тому числі і на належну їй частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу вимог ч.1 ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті (ч.1 ст.1223 ЦК України). Відповідно до\~с.\~1258\~ЦК України,\~спадкоємці за\~законом одержують\~право на\~спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1218 ЦК України встановлено, щодо складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За змістом ст.\~1268\~ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою\~-\~четвертою статті 1273 цього Кодексу. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини, як визначено ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу II "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Підпунктом 4.18 п. 4 глави 10 розділу II вказаного порядку передбачено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. З матеріалів справи слідує, що [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно за виключенням земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1451 га, яка розташована в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось та все те, що ще буде належати їй на час смерті, а також належні майнові права та обов`язки на час смерті заповідала [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , шляхом подання до нотаріальної контори відповідної заяви про прийняття спадщини за № 1476 від 04.11.2014. Разом з тим, [PERSON] померла [INFO] не оформивши своїх спадкових прав після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та не отримала свідоцтво про право на спадщину. Відтак, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] відкрилась спадщина в тому числі і на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , яку вона успадкувала після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , але не оформила своїх спадкових прав. Як слідує з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 80008126 від 07.02.2025, відомості про заповіти та спадкові договори від імені [PERSON] , яка померла [INFO] у реєстрі відсутні. З матеріалів спадкової справи №33/2025 вбачається, що спадкоємцями першої черги, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] є: мати [PERSON] , батько [PERSON] , неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] та чоловік [PERSON] . Встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] , прийняли спадщину за законом після смерті дочки та матері [PERSON] , яка померла [INFO] , у свою чергу інші спадкоємці померлої, а саме, батько [PERSON] та син [PERSON] відмовились від прийняття спадщина за законом, а чоловік [PERSON] не прийняв спадщини у жоден з передбачених процесуальним законом способом. За умовами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 557/1209/16-ц, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18. Так само у листі Вищого господарського суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що до 2004 року нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. У п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва. Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 05.08.1992\~№ 449\~«Про порядок\~прийняття в\~експлуатацію закінчених\~будівництвом об`єктів\~державного замовлення» (втратила чинність 30.12.2004) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Згідно з п. 84 постанови документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05.09.1992. Також відповідно до п. 42 вказаного вище Порядку документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05.08.1992, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Системний аналіз зазначених вище положень свідчить про те, що до 05.08.1992 законодавець не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на той час, не пов`язувало виникнення права власності на житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами з державною реєстрацією такого права. Відтак, її відсутність не свідчить про відсутність права власності, а правові засади прийняті в експлуатацію об`єктів, побудованих до 05.08.1992 року, відсутні. Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна і містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. 24.07.2023 Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації на замовлення [PERSON] виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] , згідно якого останній побудований у 1963 року, а відтак у відповідності до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна цей будинок не є самочинним будівництвом і не потребує введення в експлуатацію. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] була спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняла спадщину, яка складалась у тому числі із частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , після смерті останньої, однак померла [INFO] та не оформила своїх спадкових прав. У свою позивачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняли спадщину після смерті останньої, однак позбавлені можливості реалізувати свої спадкові права через органи нотаріату, як і підтвердити своє право власності на успадковане нерухоме майно, зокрема частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок та правовстановлюючих документів. Аналізуючи вищенаведені обставини, враховуючи викладені вимоги законів, досліджені у судовому засіданні письмові докази, суд дійшов висновку, що спадкові права позивачів [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємців майна померлого члена колишнього колгоспного двору, підлягають захисту в судовому порядку, шляхом визнання за кожною з них права власності на частку житлового будинку [ADDRESS] , які належали [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої за заповітом була [PERSON] , яка прийняла спадщину, однак померла [INFO] та не оформила своїх спадкових прав. На підставі наведеного,

Outcome: approved