Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №АВН0СТ15510107749979608 від 12.02.2024 року, де просило стягнути з відповідачки заборгованість в розмірі 21 381,91 грн., з яких 17\~540,40 грн заборгованість за кредитом, 3\~658,50 грн - заборгованість по відсоткам, 183,01 грн заборгованість за пенею та судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 12.02.2024 року відповідачка, будучи клієнтом банку, уклала з банком кредитний договір АВН0СТ155101707749979608, щодо надання їй кредиту в розмірі 20\~700,00 грн строком на 36 місяців (тобто до 11.02.2027 року) зі сплатою процентів у розмірі 85,00 щорічно та комісії в розмірі 0,00 грн. На підставі поданої Заяви щодо встановлення кредитного ліміту за каткою/рахунком від 20.01.2023 року відповідачкою ініційовано встановлення кредитного ліміту на поточний рахунок. В позові вказано, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та Правилами, які викладенні на банківському сайті, складають між сторонами кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Всі основні умови кредитування доведені відповідачці, про що свідчить її підпис в Паспорті споживчого кредиту за програмою «Швидка готівка». Позивачем було виконано умови кредитного договору, а саме, надано кредит відповідачці у розмірі, відповідно до умов Договору, проте відповідачка не погасила заборгованість за кредитом та відсотками, чим порушила умови Договору та у зв`язку з чим, у неї виникла заборгованість в розмірі 21\~381,91 грн, яка складається з 17\~540,40 грн заборгованості за наданим кредитом, 3\~658,50 грн заборгованості за процентами та 183,01 грн - заборгованість за пенею. Посилаючись на наведені обставини та не погашення заборгованості відповідачем позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 16.06.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Про розгляд справи сторони повідомлялися належним чином, проте в судове засідання не прибули. Згідно поданого клопотання від 05.06.2025 року, представник позивача просив суд провести судове засідання без його участі та задовольнити позовні вимоги. Про причини неявки відповідачка не повідомила, відзиву на позовну заяву суду не подала. Будь-яких клопотань щодо відкладення судового засідання сторонами не подано. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За правилами частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як убачається з матеріалів справи, 12.02.2024 року, позивач будучи клієнтом банку, уклала збанком кредитний договірАВН0СТ155101707749979608 щодо надання відповідачці кредиту у розмірі 20\~700 грн, строком на 36 місяців (тобто до 11.02.2027року) зі сплатою процентів у розмірі 85,00 щорічно та комісії в розмірі 0,00 грн. Заява про надання послуги «Швидка готівка» №АВН0СТ155101707749979608 від 12.02.2024 року підписана електронним підписом, накладення якого перевіряється за допомогою відкритого ключа 0334f3b867c012b39530bf8e716e64351e8a0b334c28d95c4eef04a5dee0479fa1. Як убачається з Паспорту споживчого кредиту (а.с. 7(зворот)-8), у пунктах 3, 4 визначено розміру кредитного ліміту, який складає до 20\~700 грн, строк кредитування, який становить 36 місяців, визначено спосіб кредитування, а саме, шляхом зарахування коштів напоточний рахунок Клієнта з подальшою можливістю зняття коштів та відсотки (процентна ставка/відсотків річних) 85%, тип процентної ставки фіксована. Реальна річна процентна ставка 129,86 %. Паспорт споживчого кредиту підписаний електронним підписом, накладення якого перевіряється за допомогою відкритого ключа 0334f3b867c012b39530bf8e716e64351e8a0b334c28d95c4eef04a5dee0479fa1. Згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка підписана електронним підписом та перевірена відкритим ключем, загальна вартість кредиту становить - 58\~250,97 грн. За меморіальним ордером №TR.35278724/41082/65455 від 12.02.2024 року відповідачка отримала від позивача грошові кошти у сумі 20\~700,00 грн з призначенням платежу - «видача кредиту згідно договору № АВН0СТ155101707749979608 від 12.02.2024 року. Як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачки (а.с. 11) розмір заборгованості складає 21 381,91 грн, з яких 17\~540,40 грн заборгованість за кредитом, 3\~658,50 грн - заборгованість по відсоткам та 183,01 заборгованості за пенею. Встановивши наведені обставини, суд враховує наступне. За правилами статей 526,\~530,\~610\~ЦК\~України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Частиною першою статті 1054ЦК України\~визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини першої статті 1049 ЦК України,\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 628ЦК України\~встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 638 цього ж Кодексу,\~що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом статті 634\~ЦК\~України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частин першої, другої статті 207ЦК\~України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. У зв`язку з цим та з огляду на зміст статей 633,634\~ЦК\~України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої, шостої статті 81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно\~статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім цього, зі змісту пункту 18 Прикінцевих та\~перехідних положень ЦК України вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього\~Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до\~Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»\~з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який у подальшому був неодноразово продовжений Указами Президента України із затвердженням відповідними Законами України та діє безперервно до теперішнього часу. Кредитний договір № №АВН0СТ15510107749979608 було укладено 12.02.2024 року, в період дії воєнного стану в Україні, що прямо забороняло проводити нарахування відповідачу пені за простроченим кредитом. При цьому, жодного доказу на підтвердження розміру нарахованої відповідачу пені суду надано не було, відповідну ухвалу суду в частині витребування таких доказів позивачем не виконано, що унеможливлює встановити підстави нарахування пені, період її нарахування та перевірити її обґрунтованість з огляду на умови Договору. Виходячи з цього, суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача пені за кредитним договором від 12.02.2024 року № №АВН0СТ15510107749979608 відсутні. Висновки суду за результатами судового розгляду справи. Згідно з частиною 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Вказана правова позиція закріплена в постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у № справі № 2-1055/11. Позивач належним чином обґрунтував право вимоги до відповідачки, що підтверджується наданими договором факторингу, актом приймання передачі Реєстру боржників та Витягами з реєстру боржників в частині переданої позивачу заборгованості відповідачки за договорами позики. При цьому, факт укладання кредитного договору між АТ «АКЦЕНТ-БАНК» (Позикодавець) та [PERSON] суд вважає встановленим та доведеним. Так, за кредитним договором від 12.02.2024 року №№АВН0СТ15510107749979608 сторони передбачили, що у випадку порушення клієнтом зобов`язань із погашення заборгованості клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,07 %(не менше 1 грн) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, при цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 (п`ятнадцять) відсотків суми простроченого платежу (п. 11 заяви про надання послуги «Швидка готівка» №АВН0СТ15510107749979608 від 12.02.2024 року). Як вбачається з розрахунку заборгованості за Договором «№АВН0СТ15510107749979608\~від 12.02.2024\~року відповідачу було нараховано пеню в розмірі 183,01грн на прострочену заборгованість основного боргу та на прострочені відсотки. Встановивши наведене, суд приходить до висновку про безпідставність нарахування відповідачці такої пені в розмірі 183,01 грн з огляду на пункт 18 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК\~України, яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування простроченні позичальник звільняється від відповідальності у виді пені за невиконання грошового зобов`язання за договором позики. Таким чином, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №АВН0СТ15510107749979608 від 12.02.2024 року в розмірі 21 198,90 грн, з яких: 17\~540,40 грн сума заборгованості за наданим кредитом та 3 658,50 грн сума заборгованості за відсотками. В задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 183,01 грн заборгованості за пенею за таким Договором слід відмовити. Підсумовуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково, а з відповідача підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 21 198,90 грн, з яких: 17\~540,40 грн сума заборгованості за наданим кредитом та 3 658,50 грн сума заборгованості за відсотками. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Підтверджені витрати сторін у даній справі складаються з: суми судового збору сплаченого позивачем за звернення до суду в розмірі 2422,40 грн. Вирішуючи питання щодо розміру судового збору, який покладається на відповідача у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог позивача, суд виходить з наступного. Ціна пред`явленого позову складає 21 381,91 грн, а розмір задоволених позовних вимог складає 21 198,90 грн, тобто 99,14% від ціни позову. Таким чином, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача становить 2401,57 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial