Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін 23 грудня 2024 року адвокат Білик Романна Олегівна в інтересах позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Радехівської міської ради, про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна. Позовні вимоги представник позивача Білик Р.О. обґрунтувала тим, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . [PERSON] та [PERSON] перебували у цивільному шлюбі. У них [INFO] народилася донька [PERSON] . На 12-тий день після народження дитини її було відібрано від матері у зв`язку з ухиленням останньої від виконання материнських обов`язків та поміщено в критичному стані на лікування в лікувальний заклад, після проведеного курсу лікування державними органами було вирішено не повертати дитину матері, оскільки це становить загрозу здоров`ю та життю дитини. На 21-й день після народження дитину було передано батькові для спільного проживання. Усунення [PERSON] (після реєстрації шлюбу змінено прізвище на « [PERSON] ») від виконання своїх материнських обов`язків по відношенню до її малолітньої доньки пов`язано з її хворобою, а саме психіатричними розладами, у зв`язку з чим вона перебуває на обліку у психіатра та є інвалідом 2 групи з дитинства. Матір яка має психіатричні розлади становить велику небезпеку для дитини. Розпорядженням голови Радехівської РДА №74 від 03.04.2019 «Про негайне відібрання дитини від матері» було вирішено відібрати дитину [PERSON] , [INFO] . Розпорядженням голови Радехівської РДА №84 від 11.04.2019 «Про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] » було вирішено визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Розпорядженням голови Радехівської РДА №226 від 28.08.2020 «Про визначення способів участі матері [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON] та спілкуванні з нею» було вирішено визначити способи участі [PERSON] (після реєстрації шлюбу змінено прізвище на « [PERSON] ») у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] та спілкуванні з нею, а саме у кожну суботу тижня з 11:00 год до 20:00 год та кожну неділю тижня з 11:00 год до 16:00 год за місцем проживання дитини. Проте, матір до дитини не навідувалася. 16 травня 2023 року Радехівським районним судом Львівської області було винесено рішення у справі №451/1037/22 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , треті особи Орган опіки і піклування Радехівської міської ради, Червоноградська районна державна адміністрація Львівської області про скасування розпорядження та визначення місця проживання дитини та зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , треті особи Червоноградська РДА, Орган опіки і піклування Радехівської міської ради про визначення місця проживання дитини. Таким рішенням суду було вирішено визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] . В подальшому [PERSON] був призваний та перебував на військовій службі у військовій частині [NUMBER] . [INFO] близько 14:17 год 06.11.2024 під час ударів дронами по групі підкріплення, що здійснювала евакуацію поранених позиції [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] в районі [ADDRESS] було втрачено зв`язок та візуальний контакт, тобто зник безвісти механік-водій 3 механізованого відділення механізованого взводу 5 механізованої роти, механізованого батальйону військової частини [NUMBER] солдат [PERSON] , що підтверджується сповіщенням №101 від 08.11.2024. Дитина, [PERSON] на час перебування на військовій службі [PERSON] залишилася проживати з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є власником 1/3 частини житлової квартири [ADDRESS] . Матір дитини, починаючи з 01.04.2019, проживає окремо в [ADDRESS] та жодного з покладених законом на матір обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Всі питання щодо виховання дітей вирішуються бабусею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на її повному утриманні. Для її розвитку [PERSON] прикладає всі свої зусилля та можливості. Такі обставини змусили [PERSON] звернутись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с.1-7, 83-86). 14 квітня 2025 року [PERSON] подала відзив на позовну заяву, у якому вона зазначила, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що підлягають відхиленню. Позивач посилається на розпорядження голови Радехівської РДА №74 від 03.04.2019 №84 від 11.04.2019 щодо відібрання дитини та визначення місця її проживання з батьком. Однак, необхідно враховувати, що на той час, як молода мати, вона не отримала достатньої підтримки та допомоги у догляді за новонародженою дитиною, зокрема від сім`ї батька дитини; розпорядженням голови Радехівської РДА №226 від 28.08.2020 їй було визначено способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, однак вона не мала реальної можливості реалізувати це право через перешкоди з боку батька дитини та його родини; їй було встановлено графік зустрічей з дитиною (кожної суботи та неділі тижня з 11:00 до 16:00 год), але на практиці ці зустрічі були ускладнені та часто не відбувалися не з її вини. Позивач у своїй заяві посилається на начебто "психіатричні розлади" позивача та на те, що вона є "інвалідом 2 групи з дитинства". Стосовно цих тверджень зазначає, що наявність інвалідності не є підставою для позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України; посилання позивача на те, що вона не забезпечує необхідні харчування, медичний догляд, лікування є несправедливими, оскільки дитина від народження проживає з бабусею та батьком, і саме вони фактично здійснюють щоденний догляд; у позовній заяві вказано, що батько дитини, [PERSON] , з листопада 2024 року втратив зв`язок під час військової служби. Це трагічна обставина, але вона не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав та передачі дитини під опіку бабусі, оскільки вона, як мати, є живою та має законне право на виховання дитини. Станом на сьогодні батько дитини, [PERSON] , безвісти зник під час військової служби, що кардинально змінює обставини справи. Вона завжди прагнула брати участь у вихованні доньки, але через перешкоди з боку батька та його родини, її зустрічі з нею були ускладнені. Бабуся не може бути опікуном. Позивач, [PERSON] , є бабусею дитини, що відповідно до ст. 244 Сімейного кодексу України не є підставою для автоматичного призначення її опікуном. Крім того, позивачка є інвалідом 2 групи, що також ускладнює виконання нею обов`язків. Усупереч твердженням позивача, позивач ніколи не втрачала інтересу до дитини та її розвитку. З моменту народження дитини у 2019 році вона проживає за адресою [ADDRESS] , тоді як дитина проживає з бабусею, [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . Стосовно твердження, що відповідачка не виконує покладених законом на матір обов`язків, то відстань між їхніми населеними пунктами, відсутність регулярного транспортного сполучення та її обмежені фінансові можливості створюють об`єктивні перешкоди для частіших зустрічей з дитиною; твердження позивача про те, що вона ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє зацікавленості в її подальшій долі є необґрунтованими та образливими. [PERSON] намагається підтримувати зв`язок з дитиною в межах своїх можливостей. Таким чином, просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав та призначення її опікуном [PERSON] в повному обсязі; взяти до уваги рішення суду від 16.05.2023 по справі №451/1037/22, яким вже розглядалося подібне питання і не було встановлено підстав для позбавлення її батьківських прав; зобов`язати орган опіки та піклування Радехівської міської ради здійснити додаткову перевірку умов проживання дитини та надати суду актуальний висновок щодо доцільності позбавлення матері батьківських прав у світлі нових обставин, пов`язаних з батьком дитини; переглянути та затвердити новий графік її зустрічей з дитиною з можливістю поступового збільшення тривалості спілкування для відновлення повноцінних стосунків мати-дитини (а.с.131-135). Представник позивача [PERSON] 22.04.2025 подала до суду відповідь на відзив, у якому зазначила, що позивачка [PERSON] з відзивом не згідна з таких підстав. Після народження дитини, [PERSON] забрала доньку додому за місцем свого проживання в [ADDRESS] . Проте, на 12-тий день після народження дитини її було відібрано від матері у зв`язку з ухиленням останньої від виконання материнських обов`язків та поміщено в критичному стані на лікування в лікувальний заклад, після проведеного курсу лікування державними органами було вирішено не повертати дитину матері, оскільки це становить загрозу здоров`ю та життю дитини. На 21-й день після народження дитину було передано батькові для спільного проживання. Відповідно до Наказу Служби у справах дітей Радехівської районної державної адміністрації № 01-22/9 від 4 квітня 2019 року «Про постановку на профілактичний облік дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах» [PERSON] , [INFO] , було поставлено на профілактичний облік дітей, батьки яких ухиляються від виконання обов`язків. Відповідно до Розпорядження голови Радехівської районної державної адміністрації №84 «Про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] » від 03.04.2019 визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З 12.04.2019, тобто з 22 денного віку з дня народження малолітня дитина - [PERSON] проживає разом із своїм батьком - [PERSON] та його матір`ю [PERSON] . У своєму відзиві відповідачка вказує, що Розпорядженням голови Радехівської РДА №226 від 28.08.2020 їй було визначено способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, однак вона не могла реалізувати своє право через перешкоди з боку батька та його родини. Що вона завжди прагнула брати участь у вихованні, проте через перешкоди з боку батька її зустрічі з дитиною були ускладнені. Проте, в подальшому вказує, що вона ніколи не втрачала інтерес до розвитку дитини, але з моменту народження дитини вона проживає в [ADDRESS] , тоді як дитина з бабусею та батьком проживає в [ADDRESS] , що відстань між населеними пунктами, відсутність регулярного сполучення та її обмежені фінансові можливості створюють їй перешкоди для спілкування з дитиною та виконання покладені на неї законом материнських обов`язків. Тобто відповідачка, суперечить сама собі та вводить суд в оману. Ні позивачка, ні батько дитини не перешкоджали відповідачці у відвідуванні дитини, та не заперечували її право спілкуватись, займатись вихованням та доглядати за дитиною однак, саме [PERSON] , як мати дитини не з`являється до самої дитини [PERSON] для взяття участі в її вихованні незважаючи на те, що таке право їй визначене Розпорядженням голови Радехівської районної державної адміністрації Львівської області № 226 від 28.08.2020. [PERSON] , як мати малолітньої дитини [PERSON] не цікавиться долею та не займається розвитком, вихованням та лікуванням доньки [PERSON] . Окрім того, жодної матеріальної допомоги для утримання, забезпечення чи лікування малолітньої доньки [PERSON] , відповідачка [PERSON] ніколи не надавала та не надає. За весь час проживання дитини з батьком з 12.04.2019 і по даний час не цікавилася та не цікавиться долею своєї доньки [PERSON] зокрема, не відвідує її за місцем проживання для взяття участі в спілкуванні та вихованні дочки, не цікавиться її духовним та освітнім розвитком, ніколи не відвідувала дошкільний навчальний заклад, де навчається донька, ніколи не цікавилася здоров`ям та лікуванням своєї доньки, жодного разу не перебувала у лікувальному закладі із своєю донькою, як на момент вилучення так і на час проживання з батьком, не цікавилася у лікарів станом здоров`я та процесом лікування доньки, ніколи не цікавилися чи забезпечена донька необхідним одягом, взуттям, продуктами харчування, лікарськими засобами, дитячими іграшками тощо. Тобто, з моменту народження доньки [PERSON] і по даний час [PERSON] самоусунулася від своїх материнських обов`язків по відношенню своєї малолітньої доньки. [PERSON] вважає твердження позивачки, що вона не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування несправедливим та вважає, що оскільки дитина проживає з батьком та його матір`ю, то саме вони мають здійснювати щоденний догляд, що ще раз підтверджує самоусунення відповідачкою від виховання своєї доньки. Щодо твердження відповідачки, що бабуся не може бути опікуном дитини, позивачка також не погоджується, оскільки під час перебування [PERSON] на військовій службі в ЗСУ, саме бабуся опікувалася онукою та виконувала всі рекомендації щодо розвитку та догляду. Оскільки батько дитини на даний час вважається безвісти зниклим, саме бабуся є єдиною близькою людиною для онуки. Встановлення опіки над дитиною надає право виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, середню освіту та бути законним представником дитини. Окрім цього, позивачка [PERSON] вважає, що відповідачка [PERSON] зацікавилася дитиною тільки з корисливих цілей. Оскільки в разі повідомлення про загибель [PERSON] саме його донька має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця під час дії воєнного стану. З огляду на вищевказане, позивачка [PERSON] діє виключно в інтересах дитини [PERSON] . Таким чином, просить позовні вимоги [PERSON] задоволити в повному обсязі, відзив [PERSON] до уваги не приймати (а.с.143-147). Заяви, клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі Своєю ухвалою від 15 січня 2025 року суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі, постановив розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче судове засідання (а.с.88-89). Ухвалою підготовчого засідання від 17 лютого 2025 року суд закрив підготовче засідання та призначив справу до судового розгляду (а.с.109). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Звертала увагу суду на те, що з народження дитини мама не навідувалась до дитини. На Хрещенні дитини також не була присутня. У 2020 році відповідачка пішла проживати до батьків, хоч вона її неодноразово просила повернутися до дитини. У травні 2020 року її син та відповідачка вирішили із дитиною проживати окремо, у зв`язку з чим вона особисто зняла квартиру та забезпечила їх усім необхідним, сама поїхала до Польщі на заробітки, проте вони не змогли самостійно проживати і повернулися до неї у вересні 2020 року та син просив її повернутися із Польщі, оскільки мама не доглядає дитину. Коли у дитини було день народження два, три роки відповідачка до дитини не прийшла, відвідувала дитину 8.11.2020 та [INFO] , пам`ятає, бо веде запис відвідування дитини. Дитина хворіє та має вади у розвитку, вона сама займається дитиною, її лікуванням та розвитком. Син пропав безвісти у Донецькій області і до сьогоднішнього дня інформація про нього відсутня. Відповідачка та її мати неодноразово обзивали її нецензурними словами. Коли відповідачка приходить до дитини, вона для неї як чужа, оскільки дитину не обнімає, не пригортає та піклується про неї як мама. Мамі потрібні лише гроші, якими вона цікавилась після оголошення про зникнення її сина ( батька дитини) безвісти. Мама останній раз навідувала дитину у березні 2024 року. Просила постановити рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в цілому та просила такі задовольнити. Звертала увагу суду, що із позивачкою познайомилась у листопаді 2024 року і прослідкувала, що позивач ставить інтереси дитини на перше місце, забезпечує усім необхідним та виконує обов`язок матері, бабусі і батька. Також позивач дбає про дитину та забезпечує її необхідним у всіх сферах життя. Просила постановити рішення про задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] проти позовних вимог заперечила та суду пояснила, що вона дійсно із сином позивачки пішли проживати окремо, проте він зловживав спиртними напоями, тому вони повернулися проживати до позивачки. Дитина в даний час усім забезпечена для життя її чоловіком з яким вона перебуває у шлюбі, яким саме чином та чим забезпечена відмовилась надати відповідь. У даний час вона проживає у с.Підкамінь Івано-Франківської області Рогатинського району, у неї народився хлопчик, якому 3,5 місяці, тому постійно їздити до дитини не буде. Про те, що дитина має вади здоров`я їй позивач не повідомляла. Останній раз до дитини приїжджала у березні 2024 року, потім літом 2024 року та бачила дитину ще у березні 2025 року. Просила постановити рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] заперечив позовні вимоги у повному обсязі, підтримав повністю відзив на позовну заяву та пояснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відповідно до ст.164 СК України відсутні. Просив постановити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Радехівської міської ради Янсевич В.П. підтримала висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини та подання про призначення опікуна, які прийняті з урахуванням інтересів дитини. Установлені судом фактичні обставини справи [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим 23.02.2000 Павлівською сільською радою (а.с.13). [PERSON] та [PERSON] » у зв`язку з реєстрацією шлюбу) [PERSON] перебували у цивільному шлюбі, у якому [INFO] народилася донька [PERSON] (Свідоцтво про народження, серії [NUMBER] від 23.02.2000, а.с.12). Розпорядженням голови Радехівської РДА №74 від 03.04.2019 «Про негайне відібрання дитини від матері» було вирішено відібрати дитину [PERSON] , [INFO] , у матері (а.с.14). Розпорядженням голови Радехівської РДА №84 від 11.04.2019 «Про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] » було вирішено визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.15). Розпорядженням голови Радехівської РДА №226 від 28.08.2020 «Про визначення способів участі матері [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON] та спілкуванні з нею» було вирішено визначити способи участі [PERSON] (змінено прізвище на « [PERSON] » у зв`язку з реєстрацією шлюбу) у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , та спілкуванні з нею, а саме у кожну суботу тижня з 11:00 год до 20:00 год та кожну неділю тижня з 11:00 год до 16:00 год за місцем проживання дитини (а.с.16). 16 травня 2023 року Радехівським районним судом Львівської області було винесено рішення у справі №451/1037/22 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , треті особи Орган опіки і піклування Радехівської міської ради, Червоноградська районна державна адміністрація Львівської області про скасування розпорядження та визначення місця проживання дитини та зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , треті особи Червоноградська РДА, Орган опіки і піклування Радехівської міської ради про визначення місця проживання дитини. Цим рішенням суду було вирішено визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.17-33). В подальшому [PERSON] був призваний та перебував на військовій службі у військовій частині [NUMBER] , що видно з довідки ВЧ [NUMBER] від 24.09.2024, довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України від 07.10.2024 (а.с.34,35-36). 08.11.2024 близько 14:17 год 06.11.2024 під час ударів дронами по групі підкріплення, що здійснювала евакуацію поранених позиції [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] в районі [ADDRESS] було втрачено зв`язок та візуальний контакт, тобто зник безвісти механік-водій 3 механізованого відділення механізованого взводу 5 механізованої роти, механізованого батальйону військової частини [NUMBER] солдат [PERSON] , що підтверджується сповіщенням №101 від 08.11.2024, виданим [INFO] (а.с.37). Дитина, [PERSON] за час перебування на військовій службі [PERSON] залишилася проживати з бабусею [PERSON] за адресою [ADDRESS] , що видно з довідки Радехівської міської ради від 02.12.2024 №723 (а.с.38) та акту Радехівської міської ради №173 від 18.12.2024 (а.с.51). Відповідно до Характеристики, виданої комунальним закладом освіти «Заклад дошкільної освіти с.Павлів Радехівської міської ради, [PERSON] поступила в заклад 11.05.2021. Дитина в садочку адаптувалася, спілкується з дітьми, займається різними видами діяльності. Вміє самостійно гратися поруч із дітьми, має друзів, до яких проявляє особливу прихильність. Дбайливо ставиться до предметів побуту і іграшок, свого одягу та взуття. Виконує вказівки дорослих, проявляє активність у різних видах ігрової діяльності з однолітками під керівництвом дорослих. Дитину в садочок приводить та забирає бабуся [PERSON] . У перші дні перебування у садочку тато і бабуся [PERSON] неодноразово телефонували та цікавилися поведінкою та здоров`ям своєї дитини. [PERSON] доглянута, усім забезпечена. Тато виявляє цікавість до рекомендацій та консультацій вихователів, а також регулярно відвідував батьківські збори. Тато постійно цікавиться здоров`ям та навчанням дитини в садочку, приходив і особисто забирав дитину із садочку додому. Мама дівчинки жодного разу не навідувалася, не дзвонила, не цікавилася життям дитини (а.с.40). Дитина [PERSON] з народження страждає на ряд захворювань. Дівчинка росте із затримкою розвитку і мови. Хворіє на залізодефіцитну анемію, фональну епілепсію з множинними нападами та ряд інших. Станом здоров`я дитини на даний час займається бабуся самостійно, що підтверджується висновком про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи від 18 серпня 2022 року (а.с.44-48) та медичними документами (49-50, 52-60). Позивач [PERSON] здійснює належний догляд за дитиною [PERSON] , що видно також із копій таких документів: лист №801-26.17-19-8059 від 11.03.2025 (а.с.164); довідка-характеристика №1449 від 10.03.2025 (а.с.165); довідка КУ Інклюзивно-ресурсного центру (а.с.166); довідка №341 від 10.03.2025 (а.с.167); довідка Комунального закладу «Заклад дошкільної освіти с. Павлів Радехівської міської ради» від 28.04.2025 (а.с.200); висновок психіатра (а.с.168); виписка № 3832 від 20.12.2024 (а.с.169-170); медична книжка (а.с.172); чеки про купівлю ліків (а.с.171); копії записів про режим прийому ліків (а.с.173-198); фото дитини після зустрічі з мамою 11.10.2020 (а.с.199). Разом із тим, відповідачка не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Виконавчий комітет Радехівської міської ради своїм рішенням від 20 травня 2025 року № 93 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав» затвердив висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення матері [PERSON] батьківських прав стосовно дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.217-218). Відповідно до подання органу опіки та піклування Радехівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Радехівської міської ради від 09 липня 2025 року №132, Радехівська міська рада вважає доцільним призначення [PERSON] , жительки [ADDRESS] , опікуном над дитиною [PERSON] , [INFO] (а.с.240, 240-зворот). Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю обставин, які свідчать про ухилення матері малолітньої дитини від виконання своїх батьківських обов`язків. Позиція суду Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1, 2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). З огляду на зазначене, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Джерела права та нормативно-правові акти, які застосував суд До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосував норми Конституції України, Сімейного кодексу України (далі - СК України), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про охорону дитинства», Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», та Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.11.1991 № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини). Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 7 СК України передбачено, що суд під час розгляду справ про регулювання сімейних відносин повинен забезпечити можливість здійснення прав дитини, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні та максимально можливо враховувати інтереси дитини. Згідно із ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Із ч. 1 ст. 155 СК України видно, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 12 вищевказаного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Із ч. 4 ст. 155 СК України видно, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, у тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Згідно з роз`ясненнями, наданими у п. 16 Постанови Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом роз`яснень, п. 15, 17 цієї ж Постанови Верховного Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною 8 ст. 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. До того ж, положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми враховуються судом, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Європейський суд з прав людини в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого зазначив, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитини. Так, Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 7 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Також суд вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» потрібно проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Суд установив, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує та взагалі відмовилася від виконання батьківських обов`язків стосовно своєї малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Висновки суду Таким чином, у судовому засіданні достеменно встановлено, що мати не цікавиться життям дитини, не бере участі в її вихованні та утриманні, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; тому ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та свідомо відмовляється брати участь у житті своєї дитини. Крім того, на думку суду, укладення відповідачкою шлюбу та народження дитини жодним чином не звільняє її від виконання батьківських обов`язків стосовно дитини, народженої у попередніх фактичних шлюбних стосунках, тому мати повинна враховувати інтереси обох дітей однаково, та не ставити інтереси однієї дитини вище за інтереси іншої, оскільки кожна дитина має право на належне батьківське піклування та виховання. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку щодо необхідності застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] , що буде відповідати меті цього заходу: захист інтересів дитини та стимулювання матері до належного виконання своїх обов`язків. Враховуючи вищезазначене, суд вважає доцільним роз`яснити відповідачці ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Щодо вирішення питання про призначення [PERSON] опікуном неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , суд доходить таких висновків. Опіка і піклування є особливою формою державної турботи про малолітніх (до 14 років) та неповнолітніх дітей (з 14 до 18 років), що встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування (ст. 243 СК України). Згідно із ст. 55, 58 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до ч. 3. ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Таким чином, суд доходить висновку про необхідність призначення опікуном малолітньої [PERSON] її бабусю - [PERSON] . З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову. Щодо розподілу судових витрат Згідно із ч. 6 ст. 141 якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.. Враховуючи наведене вище, із відповідачки на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок. На підставі ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. ст. 7, 8, 150, 155, 164, 165, 166, 169, 180 СК України,

Outcome: approved