Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

В травні 2025 року [PERSON] звернулась до суду із завою про встановлення факту смерті особи в певний час. Свої вимоги мотивувала тим, що її син [PERSON] , [INFO] , помер у м. Санкт-Петербург Російської Федерації, про що заявнику було повідомлено усно його дружиною. В подальшому дружина померлого із використанням за стосунку « [PERSON] » надіслала [PERSON] копію свідоцтва про смерть [PERSON] та копію свідоцтва про право на спадщину після смерті останнього. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді належної йому на праві власності кв. [ADDRESS] . З метою оформлення своїх спадкових прав [PERSON] звернулась до відділу РАЦС для отримання свідоцтва про смерть свого сина, проте оскільки реєстрація смерті була здійснена на території Російської Федерації, з якою в України припинено будь-яке міжнародне співробітництво, на теперішній час отримати вказане свідоцтво про смерть не виявляється можливим. Разом з тим, відповідно до положень діючого законодавства реєстрація смерті особи може бути здійснена на підставі рішення суду. Враховуючи викладене, з метою захисту своїх спадкових прав, [PERSON] звернулась із даною заявою до суду, відповідно до якої спросить:встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м. Санкт-Петербург російської федерації. Також у поданій заяві [PERSON] просила суд допитати в якості свідка [PERSON] . Відповідно до ухвали Інгульського районного суду м. Миколаєва від 19.05.2025 відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначено її до розгляду. Заявник [PERSON] та її представник адвокат Радкевич В.М. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Миколаївського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що була колишньою дружиною [PERSON] , від шлюбу мають спільного сина. Про смерть колишнього чоловіка дізналась від колишньої свекрухи - заявниці, яка дізналась про неї від нової дружини сина - [PERSON] . Вона неодноразово була присутньою при розмовах заявниці з [PERSON] , яка про живає у м. Санкт-Петербурзі, щоб та передала їй дублікат свідоцтва про смерть сина заявниці, проте остання цього не робила, а приблизно через 7-8 місяців направила на телефон свідка через месенджери нечітки фотокопії свідоцтва про смерть та свідоцтва про спадщину після смерті [PERSON] , [INFO] . Свідок працює хореографом та має багато випускників - колишніх студенів по всьому світу, в яких вона була викладачем. Тому неодноразово пропонувала [PERSON] передати матері її колишнього чоловіка дублікат свідоцтва про смерть, щоб остання змогла оформити свої спадкові права в Україні - проте остання не погодилась, та як їй відомо зі слів заявниці більше року не виходить на зв`язок по телефону або іншим чином. Суд, вислухавши пояснення заявника, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] (а.с. 18). 22.08.1999 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого на Універсальній товарній біржі «Недвижимость Н», [PERSON] купив кв. [ADDRESS] (а.с. 19). Договір зареєстрований в КП «ММТБІ» 14.05.199 за № 20046. Згідно довідки ЖКП ММР «Південь» від 02.08.2005 № 3331 [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20). 11.04.2022 Відділом реєстрації актів громадянського стану про смерть Комітету по справам запису актів громадянського стану Російської Федерації видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м. Санкт-Петербург, Російська Федерація. Копію вказаного документу долучено до матеріалів справи (а.с. 16). У відповідності до повідомлення Міністерства юстиції України від 08.09.2023 № 118927/С-25745/37.2 відповідно до ст. 70 ЗУ «Про міжнародне приватне право» спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. В той же час, відповідно до ст. 71 Закону спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні - правом України (а.с. 21-24). Відповідно до повідомлення Миколаївського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) від 18.03.2024 № 533/23.12-13 відділи державної реєстрації актів цивільного стану в Україні не здійснюють будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами юстиції росії і білорусі на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних та кримінальних справах, та у галузі міжнародного приватного права. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану не може витребувати повторне свідоцтво про смерть сина [PERSON] в зв`язку з припиненням всіх правових відносин між Україною та Російською Федерацією (а.с. 25). 12.05.2025 [PERSON] звернулась до Миколаївського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) із заявою про реєстрацію факту смерті її сина [PERSON] , [INFO] , та видачу їй свідоцтва про смерть її сина для оформлення спадщини (а.с. 26). Згідно повідомлення Миколаївського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) від 12.05.2025 № 788/23.12-13 зазначено про неможливість видачі свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] , оскільки відсутні передбачені діючим законодавством документи, які є підставою для державної реєстрації смерті (а.с. 27). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У частинах третій - четвертій статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлені Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженою Наказом Міністерством охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545. Відповідно до вказаної Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результатів розтину. Пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору. ЦПК України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи ДРАЦСу можуть видати свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України). Відповідно до статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, укладеної між державами- членами СНД, зокрема, Україною і російською федерацією, та ратифікованою Законом України № 240/94-ВР від 10 листопада 1994 року, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення; документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів. Разом із тим, 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». Відповідно до вказаного Закону, дію Конвенції було зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь. Це означає, що дія цієї Конвенції, у тому числі і статті 13, зупиняється щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених лише у двох країнах (російська федерація та республіка білорусь), незалежно від дати їх видачі, посвідчення. Проте з дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка була підписана 05 жовтня 1961 року в м. Гаага. Відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів» від 10 січня 2002 року № 2933-ІІІ Україна приєдналася до Конвенції, яка набрала чинності з 22 грудня 2003 року та залишається чинною у відносинах України з російською федерації і республікою білорусь. Водночас, для захисту прав і свобод громадян України та інших осіб, що мають документи вказаних країн, Кабінетом Міністрів України було врегульоване питання використання документів цих країн на час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування. Так, відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав», під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення. Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29.11.2023 по справі № 202/4449/22. Із матеріалів справи відомо, що факт смерті сина заявника [PERSON] на території м. Санкт-Петербург Російської Федерації зафіксовано відповідним державним органом іноземної держави. Відділом реєстрації актів громадянського стану про смерть Комітету по справам запису актів громадянського стану Російської Федерації складено актовий запис про смерть [PERSON] № 170229780002316735001 від 11 квітня 2022 року та видано відповідне свідоцтво серії [NUMBER] , копія якого є у заявника. Оскільки свідоцтво про смерть [PERSON] видане на підставі законодавства іноземної держави, на території якого і помер син заявника, підстав для встановлення факту смерті немає. Подібний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 24.12.2024 по справі № 387/228/24. Враховуючи викладене, судом встановлено, що вимоги [PERSON] є безпідставними, необґрунтованими та в їх задоволенні необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed