Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернувся до\~суду із\~позовом до\~ [PERSON] \~та [PERSON] ,\~третя особа\~ Третя\~Запорізька державна\~нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, в обґрунтування якого зазначив, що [INFO] померла його рідна тітка по матері [PERSON] , після смерті якої позивач є єдиним її спадкоємцем за заповітом на спадкове майно у вигляді: 5/6 частки житлового будинку [ADDRESS] , які належали за життя на праві власності [PERSON] та частка земельної ділянки з кадастровим номером №\~2310100000:02:008:0116, площею 0,0535 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), по [ADDRESS] , яка належала померлій на праві спільної сумісної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №\~722060, виданого Запорізькою міською радою Запорізької області від 14.06.2012 року. Позивач у передбачений законом строк для прийняття спадщини звернувся до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та 23.06.2023 року отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом за р. № 2-328 виданого Коцило\~С.В., державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори на 5/6 частки житлового будинку [ADDRESS] . Проте оформити свої права на спадкове майно у вигляді частки земельної ділянки з кадастровим номером №\~2310100000:02:008:0116, площею 0,0535 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), по [ADDRESS] позивач не має можливості з причини того, що спірну земельну ділянку було передано у спільну власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , при цьому, ідеальні частки зазначених співвласників у праві спільної власності на вказану земельну ділянку визначені не були. Внаслідок того, що позивач не має можливості оформити свої спадкові права на частку земельної ділянки, яка належала на праві власності померлій [PERSON] , оскільки земельна ділянка перебуває у спільній власності і частки співвласників не визначені, про що позивачеві 15 лютого 2024 року, державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. За вказаних обставин позивач не може в позасудовому порядку оформити право власності на частку земельної ділянки після смерті [PERSON] в порядку спадкування, оскільки не визначені частки співвласників земельної ділянки у праві спільної сумісної власності. Ухвалою суду від 18.09.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 13.01.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник в судове засідання для розгляду справи по суті не з`явилися, подали заяви, в яких позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять справу розглянути у їх відсутність. Відповідач -\~ [PERSON] у\~судове засідання\~не з`явилася,\~про дату\~та час\~розгляду справи\~судом була\~повідомлена належним,\~причини неявки\~суду не\~повідомила,\~жодних заяв\~та клопотань\~суду не\~надавала. Відповідач -\~ [PERSON] в судове засідання для розгляду справи по суті не з`явилася, проте 13.01.2025 року подала заяву, в якій заперечень до позовних вимог не має та просить справу розглянути у її відсутності. Представник третьої особи - Третя Запорізька державна нотаріальна контора в судове засідання для розгляду справи по суті не з`явився, проте на адресу суду подали заяву, в якій заперечень до позовних вимог не мають та просять справу розглянути у їх відсутності. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не вбачається, нез`явлення сторін не перешкоджає вирішенню спору, а відтак судом ухвалено проводити судове засідання у відсутність сторін та їх представників. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу проводиться судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане 30.05.2022 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 259, серія [NUMBER] (а.с.11). За своє життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, яке буде їй належати на день смерті заповідає позивачу [PERSON] (а.с. 62). Позивач 01 липня 2022 року звернувся до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, яка залишилася після смерті - [PERSON] , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.12). Спадкове майно за заповітом, яке залишилося після смерті [PERSON] складається з: 5/6 частки житлового будинку [ADDRESS] , які належали за життя на праві власності [PERSON] та частка земельної ділянки з кадастровим номером № 2310100000:02:008:0116, площею 0,0535 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), по [ADDRESS] . Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] та 23.06.2023 року отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом за р. № 2-328, виданого Коцило\~С.В. - державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори на 5/6 частки житлового будинку [ADDRESS] , яка належала на праві власності [PERSON] (а.с. 14,15). Судом, встановлено, що окрім [PERSON] - власника 5/6 частки житлового будинку [ADDRESS] згідно до правових документів на даний будинок залишаються її співвласники: [PERSON] власник 1/12 та [PERSON] власник 1/12 частки (а.с. 19, 20). Згідно до рішення Запорізької міської ради № 39/84 від 25.02.2009 року вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером № 2310100000:02:008:0116, площею 0,0535 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), по [ADDRESS] передано у спільну власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16,17). Зі свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] слідує, що [PERSON] помер [INFO] . Спадкоємицею після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON] (відповідачка у справі), шлюб між якими було укладено 23.09.1976 року, про що свідчить відповідне свідоцтво про укладення шлюбу, серії [NUMBER] . Зі свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] слідує, що [PERSON] померла [INFO] . Спадкоємицями після смерті [PERSON] є її діти: позивач - [PERSON] та відповідачка - [PERSON] . Спорідненість [PERSON] та [PERSON] підтверджується відповідним свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] та свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] . Згідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 722060, виданого Запорізькою міською радою Запорізької області від 14.06.2012 року власниками спільної сумісної власності на земельну ділянку з кадастровим номером №\~2310100000:02:008:0116, площею 0,0535 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), по [ADDRESS] є: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , де ідеальні частки співвласників у праві спільної власності на вказану земельну ділянку визначені не були (а.с. 28-30). Згідно з Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.02.2024 року №\~220/02-31 державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:02:008:0116, площею 0,0535 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), по [ADDRESS] після смерті [PERSON] , оскільки дана земельна ділянка належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] без визначення часток кожного співвласника у праві власності та визначити частку померлої [PERSON] нотаріусом неможливо у зв`язку із її смертю та інших її співвласників. Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У статті 41 Конституції України закріплено одне із основоположних прав людини і громадянина - непорушність права власності, відповідно до якого кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтями 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майно, які ним здійснюються на власний розсуд. Право власності є непорушним та ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За загальним правом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності має свої особливості. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. За вимогами частин першої та другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майно, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом; у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом; за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення; у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до частини першої статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків установлених законом. Відповідно до ч. 5 ст. 89 ЗК України, поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. Аналогічна норма закріплена у ст. 377 ЦК України. Відповідно до ст. 25 ЦК України - цивільна правоздатність фізичної особи виникає в момент її народження і припиняється в момент її смерті. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно аналізу положень ст. 392 ЦК України, вбачається, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (ч. 1 ст. 1226 ЦК України). Як встановлено судом, станом на дату набуття права спільної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2310100000:02:008:0116, передбачену для обслуговування домоволодіння, [PERSON] на праві власності у житловому будинку [ADDRESS] належала 5/6 частка, [PERSON] 1/12 частка, [PERSON] 1/12 частка. Відтак, земельна ділянка передавалась у спільну власність для обслуговування домоволодіння кожному з них в межах ідеальних часток. Будь-яких доказів про те, що їх із спадкодавцем частки, як співвласників у праві спільної власності на земельну ділянку, не були рівними, до суду надано не було. Таким чином, вважається, що ідеальна частка у праві спільної власності на земельну ділянку становила: [PERSON] - 5/6 частка, [PERSON] 1/12 частка, [PERSON] 1/12 частка, що відповідає частці у домоволодінні та кількості співвласників. Згідно з наданих до суду матеріалах спадкової справи № 121/2022, відкритої після смерті [PERSON] єдиним її спадкоємцем за заповітом є позивач. Проте, оформити свої спадкові права на спірну земельну ділянку позивач не має можливості, оскільки частка кожного із співвласників у спільній сумісній власності на земельну ділянку не визначена, про що державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Таким чином, позивач не має можливості вирішити дане питання, окрім як в судовому порядку, оскільки його право на спадщину порушене та підлягає захисту. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Суд зазначає, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування, що було зроблено позивачем. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі №640/13903/16-ц (провадження №61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі №266/5267/18 (провадження №61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі №550/1040/16-ц (провадження №61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі №601/2592/18 (провадження №61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі №127/23809/18 (провадження №61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі №361/7518/16-ц (провадження №61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі №464/1663/18 (провадження №61-9410св19), від 16 червня 2021 року у справі №570/997/19 (провадження №61-16257св20), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Отже, враховуючи те, що на час звернення позивача до суду із даним позовом спадкодавець [PERSON] померла, відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України її цивільна правоздатність припинилася, що свідчить про неможливість визначення права власності на 5/6 частки спірної земельної ділянки за померлою. Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого він звернувся до суду. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позивачем обрано вірний спосіб захисту порушеного її права на спадщину та підлягає задоволенню. Таким чином, з мотивів, що викладені вище, суд доходить висновку, що позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на 5/6 частки спірної земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 25, 1216, 1217, 1218, 1221, 1222, 1223, 1233, 1225, 1268, 1270, 1273, 1296 ЦК України,

Outcome: approved