Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому вони перебувають з відповідачем з 15.03.2013 року, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського районного управління юстиції, актовий запис №14, а також просить суд залишити проживати неповнолітніх дітей раз із нею. Позивач в обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу посилається на те, що від зазначеного шлюбу з відповідачем мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини фактично між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть, разом не проживають. Після припинення фактичних сімейних відносин діти залишилися проживати раз з матір`ю. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.04.2025 року у справі відкрито провадження за гальними правилами позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.06.2025 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи за відстуності сторони позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до п. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 15.03.2013 року, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського районного управління юстиції, актовий запис №14. Від даного шлюбу у подружжя є діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя позивача з відповідачем не склалося, виникли розбіжності щодо подальшого сімейного життя. Вказані взаємовідносини призвели до того, що вони протягом тривалого часу спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Щодо позовної вимоги про залишення дітей проживати з позивачем, суд виходить із наступного. Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. В силу ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. За загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Це підтверджується правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2020 року у справі №200/952/18, номер судового провадження 61-14859ск19. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. За таких обставин, дітей необхідно залишити проживати з матір`ю. На підставі викладеного,

Outcome: approved