Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» звернулося до Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 22 504,63 грн № 73448633 від 25.09.2024 року, а також понесені витрати на сплату судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25.09.2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики № 73448633 згідно умов якого, позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти в розмірі 6\~500,00 грн на строк в 30 днів (до 24.10.2024 року) із фіксованою процентною ставкою 0,175% в день, яка діє протягом строку Договору, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника № [NUMBER] , а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково, та сплатити проценти від суми позики та комісію. З п. 2.4 Договору убачається, що сторони узгодили, що за понадстрокове користування позикою позичальник сплачує відсотки в розмірі 2,7 %. Розмір комісії складає 975,00 грн. В подальшому, 02.10.2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено Додаткову угоду № 73448633 до Договору позики № 73448633 від 25.09.2024 року, за умовами якого, кредитодавець збільшив суму наданої позичальнику позики на 6000,00 грн, у зв`язку з чим загальний розмір наданої позики склав 12\~500,00 грн. За змістом п. 1.2 Додаткової угоди. Сторони домовились, що починаючи з дня збільшення суми кредиту до дати повернення кредиту (до 24.10.2024 року) нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за ставкою 1,00%. Таким чином, сторони погодили суму позики в загальному розмірі 12\~500,00 грн, яка була надана позичальнику на строк 30 днів під зобов`язання повернути позику та сплатити проценти за користування позикою до 24.10.2024 року. Також сторони визначили базову процентну ставку у день в розмірі 1% від суми позики, процентну ставку на прострочену позику в розмірі 2,7% у день, пеню в розмірі 2,7% у день та орієнтовну загальну вартість позики в розмірі 16\~429,63 грн. Позивач виконав умови Договору та Додаткової угоди надавши позику в загальному розмірі відповідачу 12\~500,00 грн, але відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань з повернення позики та сплати процентів, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість на загальну суму 22\~504,63\~грн,\~в тому\~числі:\~12\~500,00\~грн \~заборгованість за\~основним боргом;\~2\~954,63\~грн \~заборгованість за\~несплаченими базовими\~процентами;\~6\~075,00\~грн \~заборгованість за\~несплаченими процентами\~на прострочену\~позику;\~975,00\~грн \~заборгованість за\~комісією,\~яку позивач\~просить у\~суду стягнути\~з відповідача. Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.04.2025 року цивільну справу було передано до Казанківського районного суду Миколаївської області за підсудністю. Ухвалою Казанківського районного суду\~Миколаївської області від 27.05.2025 року провадження у справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Згідно заявленого клопотання в позовній заяві, представник позивача не заперечував проти розгляду справи без його участі та ухвалення заочного судового рішення. Відповідачка про причини своєї неявки суд не повідомила, у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подала, жодних заяв чи клопотань не надіслала. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з викладеного, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. З матеріалів справи вбачається, що 25.09.2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник), в електронному вигляді, за електронними підписами позивача та відповідача, було укладено договір позики № 73448633 (а.с.7-11). Згідно з пунктом 1 Договору позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти (позику), шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики та комісію за надання позики. Підпунктами 2.1 2.4 Договору сторони узгодили: розмір позики на суму 6500,00 грн; строк позики, який складає 30 днів; процентну ставку фіксовану у день в розмірі 0,175% та комісію на суму 975,00 грн; дату повернення позики 24.10.2024 року; процентну ставку денну в розмірі 0,675%; проценти за понадстрокове користування позикою в розмірі 2,7%; розмір пені - 2,7%; орієнтовну загальну вартість позики в розмірі 7816,25 грн. Номер електронного платіжного засобу позичальника визначено у реквізитах Договору, де вказано маску платіжної картки з № [NUMBER] . З Паспорту споживчого кредиту (а.с. 12-13) судом встановлено, що за умовами кредитування до Договору, позика надається в розмірі 6 500,00 грн, строком на 30 днів з орієнтованою загальною вартістю для споживача за весь строк кредитування на суму 7816,25 грн. Додатковою інформацією, яку містить п. 6 Паспорту споживчого кредиту визначено процентну ставку, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту в розмірі 2,7 % та пеню в розмірі 2,7%. Додатком 1 до Договору (а.с. 11) сторони узгодили Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором, згідно якої, 25.09.2024 року надається позика споживачу в розмірі 6 500,00 грн зі строком його повернення, сплатою відсотків та комісії до 24.10.2024 року на загальну суму в розмірі 7816,25 грн. Як убачається з наведених вище документів, вони укладені в електронній формі та підписані сторонами за допомогою електронних підписів, зокрема, відповідач підписався одноразовим ідентифікатором: 56335. Факт ідентифікації та встановлення відповідачу одноразового ідентифікатору підтверджується довідкою б/д та б/н (а.с. 30). Також з матеріалів справи вбачається, що 02.10.2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено Додаткову угоду № 73448633 до Договору позики № 73448633 від 25.09.2024 року (а.с. 14-18). За умовами пункту 1 Додаткової угоди сторони домовились, що на підставі звернення позичальника, позикодавець збільшує суму наданої позики на 6000,00 грн, у зв`язку з чим загальний розмір наданої позики становить 12\~500,00 грн. Підпунктом 2.1 Додаткової угоди сторони узгодили, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за ставкою 1,00% та орієнтовна загальна вартість позики складає 16\~429,63 грн. Додатком 1 до Додаткової угоди (а.с. 17) сторони узгодили Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором, згідно якої, 02.10.2024 року позичальнику додатково надається позика в розмірі 6 000,00 грн зі строком його повернення до 24.10.2024 року, сплатою відсотків та комісії на загальну суму в розмірі 16\~429,63 грн. Як убачається з наведених вище документів, вони укладені в електронній формі та підписані сторонами за допомогою електронних підписів, зокрема, відповідач підписався одноразовим ідентифікатором: 17304. На виконання зобов`язань за Договором та Додатковою угодою, 25.09.2024 року позивачем було здійснено перерахування грошових коштів на рахунок платіжної картки № [NUMBER] на суму 6\~500,00 грн, що вбачається з довідки про підтвердження платежу АТ «ТАКСОМБАНК» від 24.02.2025 року № 6405847.1 (а.с. 31-32). Крім цього, як вбачається з довідки про підтвердження платежу АТ «ТАКСОМБАНК» від 19.02.2025 року № 5873/47.1 (а.с. 33-34) 02.10.2024 року позивачем було здійснено перерахування грошових коштів на рахунок платіжної картки № [NUMBER] на суму 6\~000,00 грн. З дослідженого судом розрахунку заборгованості (а.с. 35-36) встановлено, що 25.09.2024 року та 02.10.2024 року відповідачу було зараховано грошові кошти в розмірі 6\~500,00 грн та 6\~000,00 грн відповідно. У період з 25.09.2024 року по 24.10.2024 року відповідачу було нараховано проценти за користування кредитом у розмірі 2954,63 грн, а за період з 24.10.2024 року по 13.02.2025 року відповідачу було нараховано пеню на загальну суму 6075,00 грн. Крім цього, відповідачу було нараховано комісію в розмірі 975,00 грн. Встановивши наведені обставини, суд керується наступним. Положеннями ст. 3 ч. 1 п. 5 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Нормою ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 3 ч. 1 п.п. 6, 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Частинами 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномуст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Статтями 5,8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Частиною 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України, ГК України, а також іншими актами законодавства. Таким чином, суд приходить до висновку, що 25.09.2024 року та 02.10.2024 року, між позивачем та відповідачкою було укладено Договір позики та Додаткову угоду до нього, за яким сторони узгодили умови надання відповідачці кредиту в загальному розмірі 12 500,00 грн зі строком користування в 30 днів (до 24.10.2024 року) із обов`язковим поверненням кредиту та сплатою відповідачкою щоденних відсотків за користування кредитом та одноразової комісії. При цьому, Договором було визначено процентну ставку за понадстрокове користування позикою у розмірі 2,7%, що слід розуміти, як можливість нарахування відсотків у вказаному розмірі на суму несплаченого кредиту після 24.10.2024 року. Відповідачка ознайомилась із Паспортом споживчого кредиту, який містив умови укладення договору позики, який підписала електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Договір позики та подальшу Додаткову угоду до нього разом з Додатками 1 до них були підписані відповідачкою електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. На виконання умов Договору відповідачка отримала два платежі розміром у 6 000,00 грн та 6 500,00 грн на вказаний нею в Договорі картковий рахунок [NUMBER] . Натомість, відомостей щодо виконання відповідачкою взятих на себе Договором та Додатковою угодою зобов`язань з повернення кредиту, сплати відсотків та комісії судом не встановлено. Виходячи з наведеного, суд вбачається підстави для висновки про наявну у відповідачки заборгованість у зв`язку з неповерненням позики та несплатою процентів та комісії, передбачені Договором та Додатковою угодою. В той же час, з дослідженого судом розрахунку заборгованості, наданого позивачем (а.с. 35-36) судом встановлено, що у період з 25.10.2024 року по 13.02.2025 року включно, відповідачці було нараховано пеню на загальну суму 6 075,00 грн. Вказаний розрахунок, складений позивачем спростовує його твердження у позовній заяві щодо того, що нарахована відповідачці сума розміром в 6 075,00 грн є процентами за понадстрокове користування кредитом. Суд враховує, що відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. З огляду на статтю 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі статтею 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з яким договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчених. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Як було встановлено судом, сторони уклали договір позики та додаткову угоду до нього підписавши його електронними підписами, зокрема, відповідачка за допомогою одноразового ідентифікатора. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Положеннями ч. 1 ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до частини першої статті 1049 та статті 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором, а право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст 1050 ЦК України (постанова Великої Палати ВС від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12). За результатами дослідження матеріалів справи, суд дійшов до висновку про доведеність перед судом факту отримання грошових коштів у виді позики відповідачкою від позивача на виконання умов договору позики від 25.09.2024 року № 73448633 та додаткової угоди від 02.10.2024 року № 73448633 та наявність заборгованості за даними договорами у відповідачці. В той же час, суд не погоджується із розміром нарахованої заборгованості відповідачці в частині суми пені в розмірі 6 075,00 грн з огляду на наступне. Так, зі змісту пункту 18 Прикінцевих та\~перехідних положень ЦК України вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього\~Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до\~Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»\~з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який у подальшому був неодноразово продовжений Указами Президента України із затвердженням відповідними Законами України та діє безперервно до теперішнього часу. Договір позики та\~Додаткова угода\~до нього\~були укладені в період дії воєнного стану в Україні, що звільняє відповідачку від нарахування та сплати пені за простроченим кредитом (позикою). Виходячи з цього, суд вважає, що підстави для стягнення з відповідачці пені в розмірі 6 075,00 грн відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачки заборгованості за договором позики від 25.09.2024 року (з урахуванням Додаткової угоди від 02.10.2024 року № 73448633) № 73448633 на загальну суму 16\~429,63\~грн,\~в тому\~числі:\~12\~500,00\~грн \~заборгованість за\~основним боргом;\~2\~954,63\~грн \~заборгованість за\~несплаченими базовими\~процентами;\~975,00\~грн \~заборгованість за\~комісією. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7100,00 грн, суд враховує наступне. За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно правової позиції Великої Палати ВС, викладеної у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. У рішенні ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04 зазначається, що Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, а з огляду на рішення ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00 підкреслюється, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що «склад та розмір витрат пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». В доведення розміру витрат на правничу допомогу представником позивача надано суду договір про надання правничої допомоги від 03.08.2023 року, додаткову угоду до договору від 11.02.2025 року № 3, акт приймання передачі наданої правової допомоги від 11.02.2025 року та від 20.02.2025 року, а також платіжну інструкцію від 24.02.2025 року про сплату 7100,00 грн адвокатських послуг. Надана правова допомога складається з вивчення та аналізу документів, складання позовної заяви та представництва інтересів позивача в суді першої інстанції. Фактично, позовні вимоги були пред`явлені на загальну суму в розмірі 22 504,63 грн, які підлягають задоволенню на суму 16 429,63, що складає 73% від заявлених вимог. Представництво інтересів позивача в суді адвокатом не здійснювалось. Виходячи з наведеного, беручи до уваги доведений перед судом обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, розумність понесених позивачем витрат на правничу допомоги та їх співмірність зі складністю справи та ціною позову, суд приходить до висновку, що в даній справі справедливим та пропорційним до задоволених позовних вимог буде відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн. Що стосується витрат на сплату судового збору, то згідно платіжної інструкції від 04.03.2025 року № 573838 позивачем було сплачено 3028,00 грн. судового збору. Позовні вимоги підлягають задоволенню в розмірі 16 429,63, що складає 73% від ціни позову. Таким чином, стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає сума судового збору пропорційна до задоволених позовних вимог, що складає 2 210,44 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial