Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Він Фінанс» звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 листопада 2018 року ТОВ «ФК «Дінеро» укладено договір кредитної лінії №L6359580 з [PERSON] . Згідно з детального розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості становив 22 192,29 грн., яка складається з тіла кредиту в розмірі 10 900 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 2 209 грн., штрафами - 3633,29 грн. та комісією 5\~450 грн. 01 липня 2019 між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги №01072019, на підставі якого відбулось відступлення права вимоги в тому числі за вищевказаним договором, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора щодо відповідача. Станом на дату укладення договору №01072019 від 01 липня 2019 року відступлення права вимоги, сума заборгованості відповідача перед новим кредитором ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за кредитним договором становила 22192,29 грн. 25 липня 2024 року на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» протоколом № 1706 було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс». Наказом № 55-к від 25 липня 2024 року на виконання протоколу №1706 від 25 липня 2024 року внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів товариства. Всупереч умов кредитного договору та вимог закону відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту, сплати процентів і комісії, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «Він Фінанс». Заборгованість відповідача за кредитним договором № L6359580 від 27 листопада 2018 року 22 192,29 грн., сума збитків з урахуванням 3% річних 1 995,48 грн., сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 10 869,32 грн., а разом заборгованість становить - 35 057,09 грн. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернула представник позивача змушений звернутись до суду з цією позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Він Фінанс» заборгованість за кредитним договором № L6359580 від 27 листопада 2018 року у загальному розмірі 35 057,09 грн., яка складається з: суми заборгованості 22 192,29 грн., суми інфляційних втрат - 10 869,32 грн., суми 3% річних 1995,48 грн., а також судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 03 червня 2025 року прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй позовній заяві просив суд розглядати справу за відсутності представника, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Новокодацького районного суду міста Дніпра, заперечень проти позову суду не представила, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 16 липня 2025 року ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст.280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подала. При цьому, представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 27 листопада 2018 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №AG0112785 (номер договору в інформаційно телекомунікаційній системі кредитодавця №L6359580), відповідно до умов якого надано ліміт кредитної лінії 8 750 грн., сума кредиту 8\~700 грн., відсоткова ставка в день 0,65%, комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю, в день 130,50 грн., потенційний ліміт кредитної лінії: 20\~000 грн., загальна вартість кредиту 10\~397 грн., реальна річна відсоткова ставка 234 %, дата повного погашення 02 лютого 2019 року, штраф 50%. Окрім того, 27 листопада 2018 року, 16 березня 2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та [PERSON] було укладено додаткові угоди до договору кредитної лінії №AG0112785 від 27 листопада 2018 року. Крім того, 27 листопада 2018 року, 16 березня 2019 року відповідачем [PERSON] також було підписано паспорти споживчого кредиту. Матеріалами справи підтверджено, що 01 липня 2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» і ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення прав вимоги №01072019, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за договором кредитної лінії №AG0112785 від 27 листопада 2018 року. Також 15 липня 2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» і ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено додаткову угоду №1 до договору відступлення прав вимоги №01072019 від 01 липня 2019 року, за якою сторони внесли зміни і доповнення до договору, зокрема, погодили інший порядок оплати ціни договору в частині відступлення права вимоги за актом прийому-передачі від 15 липня 2019 року. Крім того, 27 вересня 2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» і ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено додаткову угоду до договору відступлення прав вимоги №01072019 від 01 липня 2019 року, за якою сторони дійшли згоди про внесення змін і доповнень для усунення допущених помилок у двох актів прийому-передачі від 01 липня 2019 року та 15 липня 2019 року. Відповідно до реєстру боржників від 30 жовтня 2019 року до договору відступлення прав вимоги №01072019 від 01 липня 2019 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] , а розмір заборгованості якої становить: заборгованість за кредитом 10 900 грн., за процентами 2\~209 грн., за нарахованими штрафами/пеня 10\~899,99 грн., що на загальну суму 24\~008,99 грн. Як вбачається з наявного в матеріалах справи реєстру заборгованості за договором №AG0112785 за період з 27 листопада 2018 року по 30 жовтня 2019 року, заборгованість складається з: тіла кредиту 10 900 грн., процентів - 2 209 грн., нарахованих штрафів/пені 3633,29 грн., комісії за підготовку і направлення повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю 5 450 грн., а всього заборгованість складає 22 192,29 грн. Також до матеріалів справи долучено виписку з рахунку станом на 30 жовтня 2019 року, яка складена первісним кредитором ТОВ «ФК «Дінеро», та містить інформацію за укладеним договором №AG0112785 (L6359580): тип кредиту: кредитна лінія, П.І.П. позичальника: [PERSON] , строк дії договору: 30 днів, процентна ставка в день з початково зазначеної тривалості кредиту: 0,65%, 1,45%. За період з 27 листопада 2018 року по 30 жовтня 2019 нараховано заборгованість за тілом кредиту 10 900 грн., за процентами - 2 209 грн., за нарахованими штрафами/пеня 3\~633,29 грн., за комісією за підготовку і направлення повідомлень 5 450 грн., всього заборгованість складає 22\~192,29 грн. Також судом встановлено, що 25 липня 2024 року на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» протоколом №1706 було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс». Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Отже, судом встановлено, що відповідач не виконала свого зобов`язання та після відступлення на користь ТОВ «Він Фінанс» права вимоги до відповідача, нею не було здійснено жодного платежу для погашення заборгованості за кредитним договором ні на рахунки ТОВ «Він Фінанс», ні на рахунки попереднього кредитора - ТОВ «ФК «Дінеро». Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У статті 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно із ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Отже, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг в доведенні своїх вимог і заперечень. Судом встановлено факти укладення між ТОВ «ФК «Дінеро» та [PERSON] вищевказаного кредитного договору, існування заборгованості відповідача за кредитним договором №AG0112785 (L6359580) від 27 листопада 2018 року в загальному розмірі 22\~192,29 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не спростовано відповідачем, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо стягнення суми заборгованості у заявленому позивачем розмірі. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач у позовній заяві посилається на те, що у ТОВ «Він Фінанс» виникло право вимоги до відповідача щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат на підставі умов за кредитним договором №AG0112785 (L6359580) від 27 листопада 2018 року. Відповідно до наданого ТОВ «Він Фінанс» розрахунку 3% річних та суми інфляційних витрат за період з 15 січня 2022 року по 13 січня 2025 року судом встановлено, що позивач просить стягнути 3% річних у розмірі 1\~995,48 грн., а також інфляційні втрати - 10\~869,32 грн. Отже, з наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що відповідач на цей час не виконала свого зобов`язання щодо повернення грошової суми позики у повному обсязі, а тому суд вважає можливим захистити право позивача шляхом стягнення з відповідача на його користь суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 22 192,29 грн. за кредитним договором №AG0112785 (L6359580) від 27 листопада 2018 року, а також 3% річних у розмірі 1 995,48 грн. та суми інфляційного збільшення суми боргу - 10 869,32 грн., як просить позивач у своїй позовній заяві. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача також понесених позивачем витрат за надання професійної правничої допомоги, що підтверджуються договором про надання правової допомоги №36 від 25 квітня 2024 року, який укладений між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «Він Фінанс») та АБ «Анастасії Міньковської»; додатковою угодою від 25 квітня 2024 року до вищевказаного договору; свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю Серії КС №11306/10 адвокатом Міньковською Анастасією Володимирівною; детальним описом робіт (послуг) на загальну суму 5\~000 грн.; актом про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 03 березня 2025 року на загальну суму 5\~000 грн. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24 січня 2019 року у справі №910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 5 000 грн. не відповідають у повній мірі критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечать принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних правових (юридичних) послуг та їх необхідністю, обсягом наданих адвокатом послуг. Крім того, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, сторони до суду не з`являлися, а отже вона не відноситься до складних справ. Однак, враховуючи, що рішенням суду позов задоволено, що дає суду підстави зазначити про здійснення адвокатом належного захисту позивача, але судом враховується недотримання співмірності затрат на правничу допомогу і тому необхідно зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до суми 3 000 грн., що відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі.

Outcome: approved