Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

[PERSON] 08 травня 2025 року через систему «Електронний суд» звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про припинення стягнення аліментів та зміну розміру аліментів. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 13 травня 2025 року позов було залишено без руху і запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивач 23 травня 2025 року через систему «Електронний суд» направила до суду квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 28 травня 2025 року справу було прийнято до провадження суду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 17 червня 2025 року підготовче провадження було закрито і справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 14 липня 2025 року вирішено питання про заочний розгляд справи. Позивач у своєму позові посилалася на те, що 21 серпня 2013 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , від якого у них народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 жовтня 2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , стягнуті аліменти у розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 07 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, та стягнуто з [PERSON] на користь та утримання [PERSON] аліменти у розмірі частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 07 серпня 2018 року, і до досягнення дитиною трирічного віку. Судовим наказом судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2025 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , стягнуті аліменти у розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 27 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач судові рішення не виконував та не виконує, матеріально не допомагає, діти перебувають на її утриманні. Просила суд припинити з 08 травня 2025 року стягнення аліментів, стягнутих рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 жовтня 2018 року та судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2025 року, з [PERSON] на її користь на утримання дітей; змінити розмір стягуваних аліментів на малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , на 1/3 частину всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , починаючи стягнення з дати пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. У своїй заяві до суду представник позивача справу просив розглядати за його відсутності і відсутності позивача, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відзив на позов не надав. На підставі ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 7 ст. 147 ЗУ «Про\~судоустрій і\~статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 06\~березня 2022\~року №\~1/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ, підсудних Приморському районному судові міста Маріуполя Донецької області, Лівобережному районному судові міста Маріуполя Донецької області та Мангушського районному судові Донецької області на Новокодацький районний суд міста Дніпра. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті у ході судового розгляду справи докази, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 21 серпня 2013 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] (а.с. 9), від якого мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с. 10), і [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області № 265/2668/18 від 19 жовтня 2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , стягнуті аліменти у розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 07 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, та стягнуто з [PERSON] на користь та утримання [PERSON] аліменти у розмірі частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 07 серпня 2018 року, і до досягнення дитиною трирічного віку (https://reyestr.court.gov.ua/Review/77311678). Судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2025 року по цивільній справі № 205/2521/24 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , стягнуті аліменти у розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 27 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125868125). Згідно частини другої статті 51\~Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Частиною першою статті 8\~ЗУ «Про\~охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 ЗУ «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7\~СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної\~Ради України\~від 27\~лютого 1991\~року (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно частини першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 179\~СК України передбачено, що аліменти одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статей 150, 180\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно положень, закріплених у ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першої статті 192\~СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови від\~15\~травня 2006\~року №3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справи щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» Пленум ВСУ зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Статтею 192\~СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або отримувача аліментів, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Конструкція зазначеної статті визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема: 1) зміна матеріального або сімейного стану платника або отримувача аліментів; 2) погіршення або поліпшення здоров`я когось із них; 3) інші випадки, передбачені цим Кодексом. Аналізуючи зміст цієї норми права можна зробити висновок, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійні підстави для зменшення або збільшення розміру аліментів. Водночас такі положення закону не виключають можливість одночасного настання обох підстав для зміни розміру аліментів: зміни сімейного і матеріального стану. Проте зміна сімейного стану є самостійною підставою для зміни розміру аліментів, не залежно від зміни матеріального стану. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22), від 19 червня 2024 року у справі № 686/22677/23 (провадження № 61-5022св24), від 31 липня 2024 року у справі № 278/2599/23 (провадження № 61-2222св24). Оскільки утримання дитини є обов`язком обох батьків, врахувавши наявність у позивача на утриманні малолітніх дітей, судові рішення, якими стягнуті аліменти на їх утримання позивач не виконує, суд вважає за необхідне заявлену позивачем вимогу задовольнити, змінивши розмір аліментів, визначених рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області № 265/2668/18 від 19 жовтня 2018 року, яким з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , стягнуті аліменти у розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 07 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, і судовим наказом № 205/3201/25 від 17 березня 2025 року, яким з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дочки [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , стягнуті аліменти у розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 27 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття, до 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Стосовно позовної вимоги про припинення стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дітей з дати звернення до суду з позовом, а саме з 08 травня 2025 року, у її задоволенні слід відмовити, оскільки аліменти у встановленому цим рішенням розмірі мають сплачуватись з дня набрання судовим рішенням законної сили. Відповідне роз`яснення міститься у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Крім того таку правову позицію наразі підтримує Верховний Суд, про що свідчать його правові висновки, викладені в постанові від 30 жовтня 2019 року в справі № 462/4973/15-ц, в постанові від 16 серпня 2018 року у справі № 583/1454/17, а також у постанові від 31 липня 2019 року в справі № 725/1490/17. Такий розмір стягуваних аліментів суд, з врахуванням всіх фактично існуючих обставин справи, вважає таким, що не є заниженим і відповідає розміру, передбаченому нормами чинного СК України, і, відповідно, буде достатнім для забезпечення дітей належними умовами для фізичного, духовного та культурного розвитку, не порушуючи також інтересів і матеріального становища, як отримувача аліментів, так і їх платника. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що у судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача. Враховуючи, що [PERSON] у задоволенні позовних вимог, які підлягали оплаті судовим збором, відмовлено, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 937 грн. віднести за рахунок. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. [PERSON] при поданні позову до суду була звільнена від сплати судового збору в частині позовних вимог про зміну розміру аліментів, тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 968 грн. 96 коп. п.п. «1» п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial