Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить суд встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини її матері [PERSON] , яка померла [INFO] разом з її чоловіком [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] та визнати за нею право власності на частини квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер [PERSON] , який з 26.11.2014 року і по день своїй смерті перебував в зареєстрованому шлюбі з її матір`ю [PERSON] [INFO] . Заповіту на випадок своєї смерті він не залишив. Спадкоємцем першої черги за законом є тільки його дружина [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на частини квартири [ADDRESS] та все інше майно, що належало йому на час його смерті. Вказана квартирі зареєстрована на праві власності на ім`я [PERSON] частина та на ім`я його батька [PERSON] - частина на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09 листопаду 1994 року, виданого виконкомом Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області. Право власності на їх ім`я зареєстровано КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Нікополь в реєстровій книзі № 36, реєстровий запис № 5560. [INFO] [PERSON] помер. Заповіту на випадок своєї смерті він не залишив. Після його смерті відкрилася спадщина на частину зазначеної квартири. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті був його син [PERSON] та його донька [PERSON] .. [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті її батька [PERSON] .. [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину, що відкрилася після смерті його батька відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, як спадкоємець який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час його смерті та був зареєстрований разом з ним за однією адресою. Вказана обставина підтверджується довідкою Орджонікідзевської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 03.08.2004 року на адресу КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації». Таким чином кожен з них, [PERSON] та [PERSON] придбали право власності на частку квартири в порядку спадкування за законом після смерті їх батька. [PERSON] та його сестра [PERSON] не оформляли своїх спадкових прав на спадщину, що відкрилася після смерті їх батька. Однак ніхто і ніколи не оспорював право [PERSON] на частку вказаної квартири. Таким чином після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на частини зазначеної квартири. [PERSON] , як спадкоємиця другої черги за законом, після смерті свого брата [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Бойко Л.П. з заявою про прийняття спадщини. Спадкоємиця першої черга за законом [PERSON] , дружина померлого [PERSON] не зверталася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки померла [INFO] , тобто через три місяця після його смерті. Разом з тим вона вважається, такою, що прийняла спадщину, що відкрилася після смерті її чоловіка [PERSON] відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки вона постійно проживала разом із своїм чоловіком на час відкриття спадщини. Заяву про відмову від спадщини, що відкрилася після смерті її чоловіка [PERSON] , вона нотаріусу не подавала. Позивачка протягом встановленого законом строку звернулася до приватного нотаріуса Бойко Л.П. з заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті її матері. Приватний нотаріус Бойко Л.П. постановою від 25.10.2023 року відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на частини зазначеної квартири, посилаючись на те, що наданими нею документами не підтверджується факт прийняття спадщини її матір`ю [PERSON] після смерті її чоловіка [PERSON] оскільки на час його смерті їх офіційне місце проживання було зареєстровано за різними адресами. [PERSON] на час своєї смерті був зареєстрований на постійне місце проживання в кв. [ADDRESS] , його дружина [PERSON] на час смерті її чоловіка була зареєстрована на постійне місце проживання в кв. [ADDRESS] . Позивач посилається на те, що її мати до дня смерті [PERSON] перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі та постійно проживала разом з ним. Як подружжя вони вели спільне господарство за місцем реєстрації [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] . Вони разом на спільні кошти подружжя придбали речі побутового користування, меблі, електротехніку, разом здійснювали поточний ремонт квартири, разом за спільні кошти сплачували витрати за спожиті комунальні послуги. Таким чином [PERSON] прийняла спадщину, що відкрилася після смерті її чоловіка, а вона у свою чергу прийняла спадщину після своєї матері. На підтвердження викладених обставин позивачка посилається на письмові докази та на пояснення свідків. Метою встановлення факту постійного проживання її матері з її чоловіком на час його смерті є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Позивачка та її представник адвокат Шаврова Н.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину своєї неявки не повідомила, відзив не надала. Допитані в судовому засіданні\~свідки з боку позивача, [PERSON] та [PERSON] надали показання, згідно яких пояснили, що [PERSON] дійсно постійно проживала разом зі своїм чоловіком [PERSON] на час його смерті в квартирі [ADDRESS] . Зокрема, свідок [PERSON] пояснила, що протягом багатьох років була знайома з померлим [PERSON] та його дружиною [PERSON] , мала з ними дружні стосунки, часто відвідувала їх за місцем їх проживання. Вона працює в міській лікарні лікарем лаборантом, в який [PERSON] працював сімейним лікарем. Їй відомо, що [PERSON] почала проживати разом з [PERSON] за місцем його проживання з 2009 року і залишалася проживати там до дня своєї смерті. В 2014 році вони зареєстрували шлюб. Вони як подружжя вели спільне господарство і жодного разу не припиняли сумісного проживання до дня смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Свідок [PERSON] пояснила, що працює завідуючою лабораторії міської лікарні, в який померлий [PERSON] працював сімейним лікарем. Протягом багатьох років вона була знайома з [PERSON] та його дружиною [PERSON] , яка також працювала в міській лікарні. ЇЇ чоловік та вона мали дружні стосунки з [PERSON] та його дружиною [PERSON] разом святкували дні народження. часто відвідували один одного. Тому їй достовірно відомо, що [PERSON] почала проживати разом з [PERSON] за місцем його проживання з 2009 року. В 2014 році вони зареєстрували шлюб. Протягом всього часу, починаючи з 2009 року і до дня смерті [PERSON] вони разом проживали в квартирі [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] , його дружина померла через три місяця після його смерті , в жовтні 2022 року. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2\~ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно з ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 3\~ст. 3 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. 1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.5 ЦПК України\~ суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Як вбачається з вимог\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до\~ст.76 цього Кодексу\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, позивачка [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) являється донькою [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серія [NUMBER] виданого 15.08.2000 року Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 225, свідоцтвом про її одруження серія [NUMBER] виданого 11.08.2021 року Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 99. З 26 листопада 2014 року її мати [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію їх шлюбу серії [NUMBER] виданого Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). актовий запис № 236. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] виданого 11.07.2022 року Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 439. Заповіту на випадок своєї смерті він не залишив. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] виданого 17.10.2022 року Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 641. Заповіту на випадок своєї смерті вона не залишила. [INFO] помер [PERSON] , батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] виданого 12.02.2004 року відділом ДРАЦС Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 73. Заповіту на випадок своєї смерті він не залишив. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Зазначена квартира зареєстрована на праві власності на ім`я [PERSON] 1/2 частина та на ім`я його батька [PERSON] - частина на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09 листопаду 1994 року, виданого виконкомом Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області. Право власності на їх ім`я зареєстровано КП « Бюро технічної інвентаризації» м. Нікополь в реєстровій книзі № 36 , реєстровий запис № 5560. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті був його син [PERSON] та його донька [PERSON] .. [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті її батька [PERSON] . [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину, що відкрилася після смерті його батька відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, як спадкоємець який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час його смерті та був зареєстрований разом з ним за однією адресою. Довідкою Орджонікідзевської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 03.08.2004 року на адресу КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» підтверджується факт прийняття ними спадщини після смерті їх батька [PERSON] . Таким чином кожен з них, [PERSON] та [PERSON] придбали право власності на частку квартири в порядку спадкування за законом після смерті їх батька. Після смерті [PERSON] , таким чином відкрилася спадщина на частини квартири [ADDRESS] , яку прийняла його дружина [PERSON] , яка перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі з 26.11.2014 року та постійно проживала разом з ним на час його смерті. Судом встановлено, що [PERSON] постійно проживала без реєстрації разом зі своїм чоловіком [PERSON] на час його смерті за місцем його реєстрації в квартирі [ADDRESS] без реєстрації в вказаній квартирі. Факт її постійного проживання зі спадкодавцем на час його смерті підтверджується дослідженими судом письмовими доказами та поясненнями допитаних судом свідків. Дослідженими судом матеріалами справи, у тому числі вищезазначеними письмовими доказами, копіями квитанцій на оплату за комунальні послуги кв. [ADDRESS] за підписом [PERSON] , фотознімками та поясненнями допитаних судом свідків [PERSON] та [PERSON] підтверджується факт постійного проживання матері позивача, [PERSON] разом з її чоловіком [PERSON] на час його смерті в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином\~ згідно ст. 1268 ЦК України, для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори Судом встановлено, що [PERSON] не заявляла про відмову від спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON] . Таким чином вона вважається такою, що прийняла спадщину. що відкрилася після смерті її чоловіка [PERSON] .. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, [PERSON] , дружина померлого [PERSON] , є спадкоємцем першої черги за законом після його смерті. [PERSON] є рідною сестрою померлого [PERSON] та спадкоємцем другої черги за законом відповідно до ст. 1262 ЦК України. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла її донька [PERSON] , яка протягом встановленого законом строку звернулася до приватного нотаріуса Бойко Л.П. з заявою про прийняття спадщини. Відповідно Витягу про реєстрації у Спадковому реєстрі, встановлено, що у приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Бойко Л.П. зареєстрована спадкова справа, що була відкрита після смерті [PERSON] .. Встановлено, що відповідно до постанови приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Бойко Л.П. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.10.2023 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частини квартири [ADDRESS] після смерті її матері [PERSON] , померлої [INFO] , в зв`язку з тим, що матеріалами спадкової справи не підтверджується факт проживання матері позивачки разом з її чоловіком [PERSON] на час його смерті, оскільки на час його смерті їх офіційне місце проживання було зареєстровано за різними адресами. Оскільки нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з вказаної вище причини, відповідно до правової позиції Верховного суду вона має право просити суд разом з встановленням факту, що має юридичне значення, вирішити питання про визнання за мною право власності на спадкове майно. У постанові Верховного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 зазначено наступне: «У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392\~ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право». До аналогічного висновку, згідно якого, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження, надійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі\~№ 227/3750/19. Статтями 1216 та 1218\~ЦК України\~передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1\~ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі ст.ст.1217,1258,1261,1262\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України , у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України , спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 1\~ст. 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах\~до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до\~постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2020 року у справі № 350/1850/17, факт того, що особа за життя не оформив свого права на спадкове майно після смерті спадкодавця, не має правового значення для вирішення питання щодо наявності права на це майно у його спадкоємців, оскільки відповідно до частини третьої статті 1296\~Цивільного кодексу України\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину. Статтею 315 ЦПК України\~визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту постійного проживання матері позивача [PERSON] з її померлим чоловіком [PERSON] є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Таким чином, з огляду на встановлені обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно ч. 1,3\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат пов`язаних з розглядом справи, також належать витрати на професійну правову допомогу. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат які вона понесла і які очікує понести зв`язку із розглядом справи (ч. 1\~ст. 134 ЦПК України). Витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони (ч. 1\~ст. 137 ЦПК України). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги/ встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат ч. 2\~ст. 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3\~ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4\~ст. 137 ЦПК України). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 3. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи,- 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним: до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес,- 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо,- 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися, (ч.ч. 1-3\~ст. 141 ЦПК України). На підставі вище викладеного розрахунок судових витрат Позивача у зв`язку зі зверненням до суду, а саме витрати на професійну правничу допомогу, становить 14.500 тисяч гривень. Означені витрати було підтверджено Договором про надання правничої допомоги, квитанціями за № 54, 55. На підставі викладеного та

Outcome: approved