Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом про оспорювання батьківства і виключення з актового запису відомостей про батька дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 02 березня 2013 року між позивачем та відповідачкою було зареєстровано шлюб. [INFO] у сторін по справі народилася дитина - син [PERSON] . Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 17.04.2019 року шлюб між позивачем та відповідачкою був розірваний. 09.09.2020 року суддею Широківського районного суду Дніпропетровської області було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів,\~\~але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.07.2020 року і до повноліття дитини.\~\~Оскільки на сьогоднішній день позивачу достовірно відомо, що малолітній [PERSON] , [INFO] , не є його біологічним сином, він звернувся до суду з даним позовом. Провадження у справі відкрито 12.02.2025. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка та її представник в судове засідання не прибули, надали заяву, в якій зазначили, що позивачка не погоджується з вказаним позовом, вважає позовні вимоги необґрунтованими, не законними та такими, що не можуть бути задоволені. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 02 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] від даного шлюбу у сторін по справі народився син, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано. 09 вересня 2020 року суддею Широківського районного суду Дніпропетровської області було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів,\~\~але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.07.2020 року і до повноліття дитини.\~\~ Певний час позивач здогадувався про те, що малолітній [PERSON] все ж не є його біологічним сином. Позивач ще в 2018 році, з метою належного з`ясування цього питання за допомогою спеціально відібраних у останнього зразків слюни, замовив та отримав в Криворізькому відділенні DDD - DNA Diagnostik Сenter результати проведеного генетичного тест-аналізу на предмет свого батьківства щодо цієї дитини. Згідно з висновком цього тесту вірогідність такого батьківства позивача дорівнювала "0" (нулю), що сторона позивача підтверджує наданою до суду фотокопією результатів вказаного ДНК-Аналізу №16716 від 07.02.2018 року. 27 лютого 2025 року в даній справі за ухвалою суду було призначено судово молекулярно-генетичну експертизу для вирішення питання біологичного батьківства позивача. 06 травня 2025 року на адресу суду надійшов висновок експерта №125-МГ, згідно з яким встановлено, що громадянин [PERSON] , [INFO] , не може бути біологічним батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , народженого громадянкою [PERSON] , [INFO] . Тобто, батьківство громадянина [PERSON] у відношенні дитини [PERSON] , [INFO] , виключається. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованою постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі Конвенція про права дитини), Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5 (далі Правила державної реєстрації), Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5 (далі Правила внесення змін). Так, за змістом ст.ст.9, 15, 16 ЦК України, ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Різновидами способів захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є встановлення, припинення, зміна правовідношення. Згідно із ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, а також у випадках, встановлених законом, з рішення суду. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Аналогічні положення викладені в ст.5 СК України. Відповідно до ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст.122, 125 СК України. Нормою ст.122 чч.1, 2 СК України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Положеннями ст.133 СК України передбачено, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік батьком дитини. Згідно із ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст.ст.122, 124, 126 і 127 СК України має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до ч.1 ст.123 СК України. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. В свою чергу, за змістом ст.ст.12, 76, 81, 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з п.20 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. В свою чергу, за змістом пп.2.13.1 п.2.13, пп.2.16.2 п.2.16 Правил внесення змін підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану, окрім іншого, є рішення суду про виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження. За наявності рішення суду щодо оспорювання батьківства або материнства в актовому записі про народження дитини виправляються відомості, про які зазначено в рішенні суду. Частиною 6 ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану. За змістом ст.7 СК України, ст.3 Конвенції про права дитини регулювання сімейних відносин, зокрема судами, має здійснюватися з максимально можливим та першочерговим урахуванням і забезпеченням інтересів дитини. За змістом ст.ст.7, 9 Конвенції про права дитини, ст.ст.11, 14 Закону України «Про охорону дитинства» дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування, проживати разом з батьками. Дитина та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятками, передбаченими законом. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені в ході розгляду справи на підставі таких доказів фактичні обставини спірних правовідносин сторін в контексті наведених вище норм законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Так, за змістом норм сімейного законодавства дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік батьком дитини. Особа, яка за наведених обставин і підстав записана батьком дитини має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження, в іншому випадку відмовляє в задоволенні позову. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття, а також за умови, що особа, яка оспорює своє батьківство, в момент реєстрації себе батьком дитини не знала, що не є її батьком, або не могла про це не знати. Таким чином підставою, передумовою для оспорювання встановленої законом презумпції батьківства чоловіка матері дитини є невідповідність встановленого (зареєстрованого) батьківства факту біологічного походження, тобто відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Останнє, в свою чергу, окреслює і предмет доказування у справах про оспорювання батьківства. При цьому у даній категорії справ на позивача покладається тягар доказування, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач повинен довести належними та допустимими доказами, що позивач знав у момент реєстрації, що він не є батьком дитини, або не міг не знати про це. Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами. Підставою ж для категоричного висновку для спростування батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації №3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень ст.89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст.89 ЦПК України. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Наведені вище правові висновки узгоджуються із правовим позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 06 квітня 2021 року по справі №676/1200/20, від 22 квітня 2021 року по справі №524/265/20, від 19 травня 2021 року по справі №363/2884/18, від 19 травня 2021 року по справі №207/789/19, від 14 червня 2021 року по справі №532/1348/19, від 24 листопада 2021 року по справі №761/27802/19, від 22 грудня 2021 року по справі №219/371/19, від 19 січня 2022 року по справі №477/267/20, від 29 квітня 2022 року по справі №201/6658/18, від 25 травня 2022 року по справі №591/5391/18, від 15 червня 2022 року по справі №727/222/20, від 13 липня 2022 року по справі №201/6130/19, від 22 серпня 2022 року по справі №559/2087/18. Разом з тим, висновок експерта, підтверджує відсутність між позивачем та дитиною відповідачки, кровного споріднення, а отже і виключає батьківство позивача щодо цієї дитини. За таких обставин, а також приймаючи до уваги відсутність підстав вважати, що позивач був обізнаний або повинен був знати, що не є батьком малолітнього [PERSON] в момент реєстрації народження останнього, суд приходить до висновку про правомірність, обґрунтованість та доведеність позову, а отже і можливість його задоволення в повному обсязі. Представник позивача в позовній заяві також просить стягнути з відповідачки понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10\~000 грн. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем суду надано ордер на надання правничої допомоги та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1815. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі №815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі №814/698/16. У зв`язку з викладеним, суд вважає, що витрати пов`язані з оплатою правової допомоги у розмірі 10\~000 грн не підлягають задоволенню, оскільки належним чином не доведені. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову в даній частині. Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі\~ст.141 ЦПК України\~з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1211,20 грн та витрати на проведення експертизи в розмірі 14\~149,47 грн. На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст.3, 7, 9 Конвенції про права дитини, ст.ст.9, 11, 15, 16 ЦК України, ст.ст.5, 7, 18, 121, 122, 133, 136 СК України, п.20 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації, пп.2.13.1 п.2.13, пп.2.16.2 п.2.16 Правил внесення змін, ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст.ст.11, 14 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial