Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

15 травня 2025 року до Калинівського районного суду Вінницької області за підсудністю надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (далі - ТОВ «ФК «ЕЙС») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача вказує, що 23.05.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» (далі - ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС») та [PERSON] уклали кредитний договір\~ № 141246 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. За умовами вказаного кредитного договору сторони погодили, що сума (загальний розмір) кредиту становить 6945 грн. та надається не пізніше наступного дня після укладення договору в такому порядку: у розмірі 5000,40 грн. - на рахунок банківської картки позичальника № [NUMBER] у національній валюті; у розмірі 1944,60 грн. - на погашення заборгованості позичальника за комісією, згідно п. 2.5 індивідуальної частини договору. Невід`ємною частиною кредитного договору є Графік платежів, яким встановлюються кількість платежів, їх розмір та періодичність внесення позичальником на повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, а також визначається загальна вартість кредиту та реальна річна процентна ставка. Всупереч умовам кредитного договору № 141246 від 23.05.2024 відповідач не виконував належним чином свої зобов`язання за цим договором, в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 102212,88 грн., з яких: 6057,08 грн. - заборгованість по кредиту; 3755,80 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 400,00 грн. - комісія за кредитним договором. 10 жовтня 2024 року ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу № 10102024, за умовами якого ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 141246 від 23.05.2024 року. Після набуття права вимоги за вказаним кредитним договором, ТОВ «ФК «ЕЙС» не здійснювало будь-яких нарахувань за цим договором, заборгованість по якому станом на дату подання позову залишилась незмінною 10212,88 грн. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 10212,88 грн. заборгованості за кредитним договором № 141246 від 23.05.2024 року, а також понесені судові витрати: судовий збір в сумі 2422,40 грн. та 7000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді Калинівського районного суду від 16.05.2025 року відкрито провадження в даній справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Одночасно роз`яснено учасникам справи їх право на звернення до суду із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подачі до суду відзиву на позовну заяву. Роз`яснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановлено сторонам 5-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу [PERSON] було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї на адресу реєстрації рекомендованим листом з повідомленням, який було отримано 22.05.2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, долученим до матеріалів справи. Відповідач був вчасно та належним чином повідомлений про місце розгляду справи, про визначений строк для надання відзиву на позов, однак заяву про участь у судовому засіданні не подавав, відзиву на позовну заяву не надіслав, заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження не надіслав. Частиною 1 статті 279 ЦПК Українивстановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч. 5 ст. 279 ЦПК України). Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі. Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд зазначеної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачав підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи. Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Виходячи з наведеного, суд вважає, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін слід здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, в силу вимог ч. 13 ст. 7, ч.2 ст.191 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що розгляд зазначеної справи здійснюється у порядку письмового провадження у спрощеному провадженні без повідомлення сторін, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. 23 травня 2024 року ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] уклали Договір про споживчий кредит № 141246 (індивідуальна частина). Даний договір укладено сторонами в електронній формі та підписаний позичальником електронним підписом, відтвореним шляхом використання 23.05.2024 о 12:34:50 одноразового ідентифікатора «a6b0fcfb», який був надісланий на номер його мобільного телефону [NUMBER] , про що свідчить розділ VII Договору (реквізити сторін). Відповідно до п. 2.2.1 Договору відповідачу надано кредит в розмірі 6945.00 грн. в наступному порядку: у розмірі 5000,40 грн. - на рахунок банківської картки позичальника № [NUMBER] у національній валюті; у розмірі 1944,60 грн. - на погашення заборгованості позичальника за комісією, згідно п. 2.5 індивідуальної частини договору, Строк кредитування складає 70 дні з 23.05.2024 року (дата надання кредиту) по 01.08.2024 (п. 2.6 Договору). Періодичність виплат кредиту, процентів та комісії становить 1 раз на місяць; конкретні дати вказані в графіку платежів (п. 2.6.1 Договору). У п. 2.3 Договору сторони передбачили, що проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 586,00 % річних, тип процентної ставки - фіксована, розмір процентної ставки незмінний. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня, наступного за днем отримання кредиту позичальником протягом строку кредитування, визначеного у п. 2.6 цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів. За умовами п. 2.4 Договору сторони передбачили сплату комісії: знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 грн., стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100 грн. У п. 2.5 Договору сторони передбачили сплату комісії за надання кредиту в розмірі 1944,60 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього Договору за ставкою 28% від загальної суми кредиту. За умовами вищезазначеного договору [PERSON] зобов`язався повернути отримані грошові кошти у визначений договором строк, а також сплатити відсотки за користування цими коштами та комісію. Підписаний [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором «a6b0fcfb» Графік платежів, який є Додатком до договору про споживчий кредит № 141246 від 23.05.2024 року, містить дані про загальну вартість кредиту для позичальника, яка становить суму в розмірі 14215,70 грн., з яких: 6945,00 грн. - тіло кредиту; 5321,10 грн. - проценти за користування кредитом; 5 грн. - комісія за обслуговування кредитної заборгованості; 1944,60 грн. - комісія за надання кредиту. Крім того, підписаний [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором «a1a50e04» Паспорт споживчого кредиту, який є Додатком до договору про споживчий кредит № 141246 від 23.05.2024 року, містить інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, де зазначено, зокрема, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту. Також позивач до позовної заяви долучив Договір про споживчий кредит (публічна частина) в редакції, яка діє з 01.04.2024 року, затверджений ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» наказом № 14-од від 29.03.2024 року, згідно якого підписанням індивідуальної частини договору про споживчий кредит споживач (позичальник) також погоджується зі всіма умовами, викладеними в цій публічній частині. Фінансова установа виконала свої зобов`язання за кредитним договором та надала відповідачу кредитні кошти згідно умов кредитного договору, однак [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав та не повернув отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого у нього перед кредитором виникла заборгованість за вказаним кредитним договором. 10 жовтня 2024 року ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу № 10102024, за умовами якого ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» відступило ТОВ «ФК «ЕЙС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЕЙС» прийняло належні ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі прав вимоги. Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 2 від 06 листопада 2024 року до договору факторингу № 10102024 від 10 жовтня 2024 року ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до [PERSON] (№ з/п в Реєстрі 360) за кредитним договором № 141246 від 23.05.2024 року в розмірі 10212,88 грн., з яких: 6057,08 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 3755,80 грн. - заборгованість по відсоткам; 400 грн. - заборгованість по комісії. З моменту отримання права вимоги до [PERSON] новий кредитор ТОВ «ФК «ЕЙС» не здійснювало жодних нарахувань за кредитним договором. Згідно ст. 205 ЦК України правочин може вчинитися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова Установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблено висновок про те, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Враховуючи факт підписання відповідачем [PERSON] електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, суд вважає, що укладення кредитного договору № 141246 від 23.05.2024 року відбулось, що узгоджується зі ст. ст. 6, 627 ЦК України та ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», та останньому надано кредит в сумі 6945,00 грн. в наступному порядку: у розмірі 5000,40 грн. - на рахунок банківської картки позичальника № [NUMBER] у національній валюті; у розмірі 1944,60 грн. - на погашення заборгованості позичальника за комісією, згідно п. 2.5 індивідуальної частини договору. Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «ФК «ЕЙС» надало виписку з особового рахунку за кредитним договором № 141246 від 23.05.2024 року, згідно якої заборгованість [PERSON] станом на 21.02.2025 року (включно) становить 10212,88 грн., з яких: 6057,08 грн. - заборгованість по кредиту; 3755,80 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 400 грн. - комісія за кредитним договором. Доказів того, що договір факторингу № 10102024 від 10.10.2024 року, укладений між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЕЙС», визнаний недійсним суду не надано, а тому суд вважає, що позивачем надано належні та достатні докази, які підтверджують ту обставину, що ним набуто статус нового кредитора за кредитним договором № 141246 від 23.05.2024 року, боржником у якому є відповідач [PERSON] . Отже, позивач правомірно набув право вимоги до відповідача щодо виконання ним зобов`язань за кредитним договором № 141246 від 23.05.2024 року. Оскільки [PERSON] отримані кошти у визначений кредитним договором строк не повернув та не сплатив відсотки за користування ними, тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу та відсотками, які доведені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на законі та кредитному договорі, підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 6057,08 грн. та заборгованість за відсотками в розмірі 3755,80 грн. за кредитним договором № 141246 від 23.05.2024\~ року. Щодо стягнення з відповідача комісії в сумі 400 грн., то суд враховує наступне. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки [PERSON] уклав Договір про споживчий кредит № 141246 (індивідуальна частина) 23 травня 2024 року, тобто у період дії воєнного стану в Україні, дія якого продовжена до 07.08.2025 року, у відповідності до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України комісія в розмірі 400 грн. за цим кредитним договором підлягає списанню. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 141246 від 23.05.2024 року в розмірі 9812,88 грн., з яких: 6057,08 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3755,80 грн. - сума заборгованості за відсотками. При розподілі судових витрат суд виходить з наступного. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України). При зверненні до суду за позовом позивачем сплачено судовий збір з урахуванням коефіцієнту 0,8 передбаченого частиною 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 2422,40 грн. Позов заявлено з ціною 10212,88 грн., а задоволено на суму 9812,88 грн., тобто на 96,08 % (9812,88 х 100 : 10212,88). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 2327,44 грн. (2422,40 х 96,08 %) судового збору. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. Відповідно до Договору про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04.02.2025, укладеного з АБ «Тараненко та партнери».; протоколу погодження вартості послуг; додаткової угоди №2 до договору про надання правничої допомоги; Акту прийому-передачі наданих послуг згідно Договору № 04/02/25-01 від 04.02.2025 позивач поніс 7000 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно пункту 2 частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи критерій розумності розміру, виходячи з конкретних обставин справи, віднесення справи до категорії малозначних, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), розгляд справи без участі сторін при заочному розгляді на підставі заяви представника позивача та значення справи для сторін, виходячи з принципів пропорційності, співмірності, розумності, суд дійшов висновку не присуджувати позивачу на користь якого ухвалено судове рішення, всі витрати на професійну правничу допомогу, що заявлені до стягнення. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу з у рахуванням пропорційності до розміру позовних вимог, у сумі 2000 грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку. На підставі викладеного,

Outcome: partial