Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

11.12.2024 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив суд встановити факт самостійного виховання ним - батьком [PERSON] , малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову вказано, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають доньку [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюб розірвано. Ще до розірвання шлюбу вони припинили спільне проживання, та він [PERSON] з червня 2022 року з донькою [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з його батьком та співмешканкою батька. Дитина відвідує дитячий садок в Ордо-Василівці. Відповідач проживає окремо від дитини, не приймає участі в утриманні доньки, але позову про стягнення аліментів до суду не подавав. У зв`язку з чим, позивач вважав за необхідне звернутися до суду з вищевказаним позовом. Ухвалою суду від 13.12.2024 провадження по справі відкрито та справу призначено до підготовчого засідання, залучено до участі у справі орган опіки та піклування Покровської районної у місті Кривому Розі ради, Ордо-Василівської сільської ради та [INFO] , зобов`язано органи опіки та піклування надати суду висновок щодо предмета спору. Витребувано інформацію від [INFO] . Ухвалою суду від 10.02.2025 замінено третю особу орган опіки та піклування Ордо-Василівської сільської ради на орган опіки та піклування Девладівської сільської ради (а.с. 108). Судом роз`яснювалися принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, учасникам забезпечена можливість подання доказів. В підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, наполягав на встановлені факту самостійного виховання ним доньки. В подальші судові засідання не з`являвся, забезпечивши участь у справі представника. Ухвалою суду від 17.03.2025 підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача позов підтримала, при цьому підтвердила той факт, що дитина [PERSON] на постійній основі проживає з дідом [PERSON] в с. Ордо-Василівка, батько дитини приїздить до дитини у дні вільні від роботи, на постійній основі вихованням дитини займається співмешканка дідуся. Подання вказано позову зумовлено, в тому числі, необхідністю відстрочення від мобілізації, оскільки в такому випадку дитина може залишитися без батьківського виховання. Відповідач позов не визнала, до суду не з`явилася, але забезпечила участь у справі представників. Надала відзив, в якому заперечила те, що не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. Вказала, що дійсно сторони мають спільну дитину [PERSON] , яка нині почергово проживає у неї та у батьків позивача. Батько дитини проживає окремо від доньки, за адресою: [ADDRESS] . Місце проживання дитини [PERSON] юридично не визначено, але за спільною домовленістю дитина наразі проживає у будинку діда [PERSON] , в с. Ордо-Василівка. Вона, відвідує дитину в с. Ордо-Василівка, спілкується з донькою [PERSON] , забирає її до себе в м. Кривий Ріг, займається її лікуванням, відвідує з дитиною лікаря - педіатра, уклала декларацію з лікарем щодо дитини, а в період з 16.04.2024 по 18.04.2024 перебувала з дитиною, кола вона проходила стаціонарне лікування у КП «Криворізької ЦРЛ», де їй проведено хірургічне втручання. Вона піклується про доньку, дбає про неї, займається її вихованням. Те, що дитина більшість часу проживає у будинку діда в с. Ордо-Василівка, є сталими відносинами, відповідає спільній згоді обох батьків дитини та батька позивача діда дитини, та не знімає з неї обов`язків брати участь у вихованні дитини, та не свідчить про те, що батько дитини виховує дитину самостійно (а.с. 78). Представники відповідача, почергово приймаючи участь у судовому розгляді справи, заперечували проти позову з підстав викладених у відзиві. Зазначали, що ймовірно подання даного позову є спробою позивача уникнути мобілізації, що триває наразі. Третя особа - [INFO] заперечив проти позову, надавши письмові заперечення (а.с. 116-120). В обґрунтування заперечень вказали про відсутність доказів на підтвердження факту самостійного виховання дитини батьком, а факт окремо проживання батьків, не звільняє їх від обов`язків щодо дитини, в тому числі обов`язку її виховання. Звертали увагу на те, що згідно наданих позивачем документів, він, як і мати дитини, не проживають з дитиною, а лише відвідують її у вільний від роботи час. Виховання дитини та її утримання не є тотожними поняттями, а ухилення від виконання цих обов`язків має правові наслідки, в тому числі позбавлення батьківських прав. Факт самостійного виховання дитини одним із батьків може мати місце у разі позбавлення іншого з батьків батьківських прав, безвісного зникнення, смерті. За наявності у дитини обох батьків, кожен з них у рівних частках зобов`язаний утримувати та виховувати дитину. В даній справі факт самостійного виховання дитини батьком не підтверджений. Представники третіх осіб, у судове засідання 01.07.2025 року не прибули, надавши відповідні заяви з процесуальних питань. Однак, у попередніх судових засіданнях висловили свої позиції по справі. Так, представник органу опіки та піклування Девладівської сільської ради Івченко Н.В., вказувала про те, що батько [PERSON] приймає участь у вихованні дитини, за допомогою свого батька [PERSON] та його співмешканки, на вихідні приїздить до дитини. Проживання батька дитини позивача по справі, з донькою [PERSON] , на постійній основі, не знайшло свого підтвердження. Коли мама бере до себе дитину, між сторонами виникають суперечності, але до органу опіки та піклування з цими питаннями ніхто не звертався, про існуючий спір орган опіки та піклування дізнався лише після отримання копії позову. Враховуючи вказані обставини, представник органу опіки та піклування при вирішенні спору, покладався на розсуд суду, в найкращих інтересах дитини. Представник [INFO] [PERSON] заперечила проти позову, в підстав викладених у відзиві, зокрема вказала про те, що надані суду докази не підтверджують факт самостійного виховання дитини батьком. Більш того, зазнала, що наразі позивач є таким, що не оновив свої облікові дані, відносно нього складалися матеріали щодо притягнення до відповідальності, надсилалася повістка щодо явки до РТЦК та СП, за якою він не з`явився, за місцем реєстрації не проживає. Суд витребував в органів опіки та піклування висновки щодо предмета спору. Однак, Покровська районна у м. Кривому Розі не надала висновку, вказавши на не проживання [PERSON] на території Покровського району м. Кривого Рогу, а проживання в с. Ордо-Василівці (а.с. 52-53). Орган опіки та піклування Девладівської сільської ради надав суду висновок щодо предмета спору, надав акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, в якій проживає дитина [PERSON] , при вирішенні спору покладалися на розсуд суду (а.с. 62-68). Вислухавши пояснення учасників по справі, свідків та дослідивши у сукупності всі докази по справі, встановивши зміст спірних правовідносин та норму права що підлягає застосуванню до них, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] (а.с. 8-13) та [PERSON] (а.с. 14-15), 12.05.2021 зареєстрували шлюб (а.с. 17), який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого рогу від 11.09.2024 (а.с. 22, 79), що не заперечувалося сторонами та визнано ними в ході судового розгляду. Від вказаного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] [INFO] , батьками якої зазначено сторони по справі (а.с. 18). Як слідує з довідки директора ОВКЗДО «Журавлик», з 10.07.2023 [PERSON] відвідує Ордо-Василівський КЗДО «Журавлик» Девладівської сільської ради (а.с. 20). Як слідує з акта обстеження домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , з [PERSON] 1971 р.н., з червня 2022 року проживає його онука [PERSON] (а.с. 21). Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, що проживає за адресою: [ADDRESS] , за цією адресою проживає малолітня [PERSON] , [INFO] , яка відвідує ДНЗ «Журавлик». За цією ж адресою проживає дід дитини [PERSON] 1971 р.н. та його співмешканка [PERSON] , 1964 р.н., які допомагають батьку дитини займатися її вихованням. Будинок перебуває у задовільному стані, дитина має власну кімнату, забезпечена необхідними меблями та технікою (а.с. 62). За результатами проведеного обстеження умов проживання дитини, органу опіки вдалося встановити, що [PERSON] батько дівчинки, працює в м. Кривий Ріг та приїздить до дитини на вихідні дні, при цьому займається її вихованням та утриманням. Однак, органу опіки не вдалося підтвердити постійність місця проживання [PERSON] за вказаною адресою, тобто його проживання разом з дитиною. У вихованні дитини приймають участь дід та його співмешканка. Матір дитини відвідує [PERSON] рідко, інколи забирає до себе у місто на декілька днів. Орган опіки при вирішенні спору покладався на розсуд суду (а.с. 63-68). Допитаний у судовому засіданні свідок дід малолітньої [PERSON] , [PERSON] суду пояснив, що з восьмимісячного віку його онука [PERSON] проживає з ним у с. Ордо-Василівка. Батьки дитини попрохали залишити онуку у нього, у зв`язку з тим, що мали потребу працювати. За спільною згодою всіх, дитина почала проживати в с. Ордо-Василівці, де пішла до садочка, батьки відвідували її, інколи забирали в м. Кривий Ріг. В червні 2024 мати дитини поїхала до м. Одеса на заробітки, після чого забрала свої речі та пішла з родини. Разом з тим, вона періодично просила привезти їй дитину та він [PERSON] двічі привозив дитину до матері, близько 4-5 місяців до звернення позивача до суду. Після звернення позивача до суду, мати дитини проявляє більшу активність у відвідуванні дитини, забирала дитину до м. Кривого Рогу. Забезпеченням дитини займається тато, дід та баба, а мати приймає незначну участь в утриманні дитини, зокрема надавала разово 1000 грн для дитини, передавала речі. Підтвердив той факт, що [PERSON] перебувала з дитиною у лікарні під час оперативного втручання, сплачувала частину коштів на лікування дитини, а саме 6500 грн. Наразі мати цікавиться дитиною приблизно раз на тиждень. [PERSON] підтвердив, що дитину до садочка відводить його співмешканка (до автобуса), забирає з садочка він. Батько дитини відвідує її, приїздить на вихідні та вільний від роботи час. Дитину матеріально забезпечує він дід, баба та батько. Питання про стягнення аліментів з матері дитини, визначення проживання дитини з будь-ким з батьків, учасники не ініціювали. Свідок [PERSON] суду пояснила, що часто надає допомогу по господарству родині [PERSON] батька позивача, відповідно є очевидцем того, що [PERSON] приблизно з однорічного віку проживає у родині діда [PERSON] , в с. Ордо-Василівка. Чому дитина не проживає з батьками, а приблизно з однорічного віку постійно проживає з дідом, їй не відомо. Дитина відвідує садочок в с. Ордо-Василівка, куди її водить співмешканка діда, або дідусь, який і забирає дитину з садочка. Мати дитини нею не займається, інколи приїздить до дитини, забирає її до себе, лікуванням дитини не займається. Батько дитини проживає в м. Кривий Ріг, приїздить до дитини часто, інколи забирає з собою до м. Кривий Ріг. Свідок [PERSON] , працівник дитячого садочка «Журавлик», пояснювала, що дитина [PERSON] відвідує садочок у с. Ордо-Василівка, а відвідування садочка дитиною забезпечує дідусь та його співмешканка, які відводять дитину до садочка (на автобус) та забирають її з садка. Батька дитини в садочку свідок бачила два рази, а мама садочок не відвідувала. Батько дитини працює, приїздить до дитини на вихідні, а чи працює мама, свідку не відомо. Зі слів співмешканки дідуся, їй відомо, що дитина не хоче їхати до мами, вказує, що їй добре у дідуся та бабусі [PERSON] . Їй відомо, що на операцію дитину возив дід, але мати дитини була присутня з нею у лікарні. Свідок [PERSON] вказував, що проживає в с. Ордо-Василівка по сусідству з [PERSON] та є очевидцем того, що дитина [PERSON] проживає з дідом [PERSON] в с. Ордо-Василівка, приблизно з 8 місячного віку, але причини цьому свідку не відомо. Дід та баба забезпечують дитину всім необхідним. Коли хворіла співмешканка [PERSON] , були моменти, коли він свідок, залишався з дитиною. Наразі [PERSON] відвідує садочок, куди відводить та забирає дідусь і бабуся. Йому відомо, що дід дитини возив її до лікарні. З ким дитина була в лікарні, під час оперативного втручання, свідку не відомо. Мати дитини рідко відвідує її, інколи бере до себе. Свідок [PERSON] , яка доводиться тіткою позивачу (по лінії батька), суду пояснила, що приймає активну участь у житті малолітньої [PERSON] , будучи сестрою діда дитини. Пояснила, що вона працює кухарем у садочку, який відвідує малолітня [PERSON] . [PERSON] з тим, що дитина проживає у сім`ї діда [PERSON] з річного віку. Батько дитини приймає активнішу позицію у вихованні дитини, частіше відвідує її. Натомість мати дитини буває з дитиною рідко, інколи забирає до себе у м. Кривий Ріг, зокрема забирала на день народження дитини. Дитину всім необхідним забезпечує дідусь, батько та вся їх родина, зокрема і свідок. В день слухання справи, свідок сплатила за харчування дитини у садочку, на прохання батька дитини. Дитина проводить більше часу з бабусею співмешканкою [PERSON] , яка з нею займається, зокрема виконує завдання з садочка, вчить вірші. Свідок зазначала, що мати дитини не займається її лікуванням, а забираючи дитину до себе з місто, призводить до того, що дитина пропускає заняття у садку. Зі слів родичів, їй відомо, що коли дівчинці робили операцію, мати була з нею поруч, але сплачував за операцію дід. Ліки дитині купувала і вона свідок, та її донька. Чому дитина не проживає зі своїми батьками, або одним з них, свідку не відомо. Свідки [PERSON] , яка є матір`ю відповідача, та [PERSON] сестра відповідача, підтвердили той факт, що [PERSON] проживає в родині діда [PERSON] в с. Ордо-Василівка. [PERSON] зазначала, що її донька [PERSON] та її колишній чоловік, мають суперечності щодо дитини, ділять її «мов іграшку». Коли вона має вільний від роботи час, якого в нинішніх умовах недостатньо, адже вона працює в лікарні, куди часто привозять поранених військових, вона теж займається онукою, яку їй привозить [PERSON] . Відповідач теж забирає дитину до себе в м. Кривий Ріг, коли має можливість. Свідок [PERSON] пояснювала, що дитина [PERSON] проживає у родині діда, за їх же ініціативою, оскільки [PERSON] матері дитини, треба було виходити на роботу, щоб заробляти кошти. Спочатку відносини сторін були добрі, вони разом їздили до дитини у Ордо-Василівку, однак після розлучення, відносини стали складними, відповідачу чинять перешкоди у тому, щоб вона могла забирати дитину, але попри це вона спілкується з дитиною, купує їй речі, іграшки, забирає до м. Кривого Рогу, де дитина має друзів, мати бавиться з нею, фотографує, в них добрі стосунки матері та дитини. Однак, в силу тривалого проживання у родині [PERSON] , дитина звикла більше до бабусі. Позивач, заявляючи перед судом вимогу про самостійне виховання дитини батьком, зазначив у позові, що він проживає з донькою в с. Ордо-Василівка, разом з його батьком та співмешканкою батька. Однак, надані позивачем суду докази спростовують даний факт. Так, згідно довідки та характеристики від 29.08.2024, наданої суду позивачем, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , з 01.06.2011 року (а.с. 16, 19). Про вказане зазначав під судового розгляду сам позивач, про факт його проживання у місті Кривий Ріг, окремо від доньки, зазначали й свідки. Надані суду дані щодо звернення позивача до органів поліції щодо встановлення місця проживання його дитини [PERSON] , яка була з матір`ю, що в подальшому було залишено заявником без розгляду, свідчать про те, що між сторонами по справі дійсно є не вирішені питання щодо їх участі у вихованні дитини, можливого визначення місця проживання дитини (а.с. 143-149), але розглядаючи справу за принципами диспозитивності, суд позбавлений права виходити за межі позовних вимог, а тому розглядає виключно спір щодо встановлення факту самосійного виховання дитини батьком. Покази свідків, у їх сукупності та взаємозв`язку між собою та з іншими доказами, доводять той факт, що малолітня дитини [PERSON] проживає у родині діда [PERSON] , а її батьки проживають окремо від дитини, та відвідують її за наявності вільного від роботи часу. На постійній основі займається вихованням дитини співмешканка діда та сам дід, забезпечуючи щоденні потреби дитини у харчуванні, побуті, відвідуванні дитячого садка. Відповідач заперечуючи позов, надала суду докази того, що вона присутня в житті дитини, відвідує її, опікується її здоров`ям, займається її лікуванням, забезпечує відвідування медичних закладів, проведення планових щеплень (а.с. 81-83, 187-189). Саме мати дитини зареєструвала її декларацію у лікаря, та згідно декларації є законним представником дитини контактною особою, у питаннях що стосуються лікування дитини (а.с. 186). Кожна зі сторін спору, надавала суду касові чеки на підтвердження факту участі у витратах на лікування дитини (а.с. 81-83, 177-178), але вказані чеки не надають суду можливості ідентифікувати платника. Натомість у ході судового розгляду, свідки вказували на здійснення витрат на лікування дитини не лише батьками дитини, а й родичами по лінії батька, а сам [PERSON] підтвердив той факт, що частково у сумі 6500 грн витрати на лікування дитини, під час оперативного втручання, несла мати дитини - [PERSON] . В ході судового розгляду, в тому числі з показів свідків, знайшло своє підтвердження те, що батьки дитини працюють у м. Кривий Ріг (а.с. 178), та проїздять до дитини в міру можливості. Отже, в ході судового розгляду, судом встановлено, що малолітня дитина сторін [PERSON] проживає з дідом, батьки дитини постійно з дитиною не проживають, працюють у місті Кривому Розі, та в міру своїх можливостей відвідують дитину, приймають певну участь у її утриманні та вихованні, забезпечені життєвих потреб. Посильну допомогу в утриманні та вихованні дитини надає родина діда - [PERSON] , до якої дитина звикла, в силу тривалого проживання, з раннього віку, у сім`ї діда. Відповідно до\~ст.\~141\~Сімейного кодексу\~України (далі\~за текстом\~СК України),\~мати,\~батько мають\~рівні права\~та обов`язки\~щодо дитини,\~незалежно від\~того,\~чи перебували\~вони у\~шлюбі між\~собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого\~частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані\~піклуватися про\~здоров`я\~дитини,\~її фізичний,\~духовний та\~моральний розвиток. Батьки\~зобов`язані\~забезпечити здобуття\~дитиною повної\~загальної середньої\~освіти,\~готувати її\~до самостійного\~життя. Батьки\~зобов`язані\~поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Положення ст.\~151\~СК України\~закріплюють переважне\~право батьків,\~перед іншими\~особами,\~на особисте\~виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. У відповідності\~з положеннями\~ст.\~152\~СК України,\~право дитини\~на належне\~батьківське виховання\~забезпечується системою\~державного контролю,\~що встановлена\~законом. Положеннями ст. 153 СК України гарантоване право матері, батька та дитина на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до\~ст.\~155\~СК України,\~здійснення батьками\~своїх прав\~та виконання\~обов`язків\~мають ґрунтуватися\~на повазі\~до прав\~дитини та\~її людської\~гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до\~ст.\~157\~СК України,\~питання виховання\~дитини вирішується\~батьками спільно,\~крім випадку,\~передбаченого частиною\~п`ятою цієї\~статті.\~Той із\~батьків,\~хто проживає\~окремо від\~дитини,\~зобов`язаний\~брати участь\~у її\~вихованні і\~має право\~на особисте\~спілкування з\~нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до\~змісту ст.\~160\~СК України,\~місце проживання\~дитини,\~яка не\~досягла десяти\~років,\~визначається за\~згодою батьків. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Встановивши дійсні обставини по справі, суд дійшов висновку, що сторони по справі батьки малолітньої [PERSON] , реалізуючи своє право визначене ст. ст. 150, 160 СК України, за своєю спільною згодою, домовилися про те, що дівчинка проживатиме в будинку діда [PERSON] , де вона й проживає приблизно з однорічного віку, при цьому жоден з батьків не порушував питання щодо визначення місця проживання дитини з ним, не забрав дитину на постійне місце проживання з собою, відвідуючи дитину за місцем її проживання у с. Ордо-Василівка. У разі наявності між сторонами спору щодо визначення місця проживання дитини, участі їх в утриманні дитини, тощо, кожен з них не позбавлений права звернутися з вказаним позовом до суду, але наразі такі позовні вимоги перед судом не заявлено. Більш того, особи, коло яких визначено СК України, мають право звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них, батьківських прав щодо дитини, у разі невиконання ними своїх батьківських обов`язків, але вирішення таких питань не є предметом даного судового розгляду. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Перед судом заявлено саме вимогу про встановлення факту самостійного виховання дитини батьком, тобто позивач намагається зафіксувати рішенням суду факт самостійного виховання доньки та подальшого самостійного, без участі матері вирішення питань життя дитини. Однак, заявлені позовні вимоги не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Судом встановлено, що дитина постійно проживає у будинку діда [PERSON] та його співмешканки, які забезпечують щоденні життєві потреби дитини, забезпечують відвідування нею садочка, займаються вихованням дитини, а батьки дитини проїздять до дитини, періодично та почергово забирають її для спільного проживання, в цей час спілкуються з дитиною, приймають участь у її вихованні. При розгляді даної справи, встановивши обставини справи та оцінивши надані суду докази, судом не встановлено, що мати самоусунулася від виховання доньки, саме вона забезпечує лікування дитини, приймає участь у цьому матеріально, відвідує з дитиною медичні заклади. Фактично сторони, як законні представники своєї доньки, за власною волею та узгодженістю між собою, визначили долю своєї участі у житті дитини, при цьому кожен з них підтримує контакт з дитиною та приймає участь у її житті. За вказаних обставин, позовна вимога про встановлення факту самостійного виховання дитини батьком [PERSON] , є недоведеною, суперечить законодавству, моральним засадам суспільства та інтересам дитини. Так, вищевказані норми СК України, гарантують рівність батьків у своїх правах та обов`язках щодо дитини, незалежно від розлучення батьків, незалежно від того, чи проживає хтось з батьків окремо від дитини. Саме батьки, в рівній мірі, мають право та одночасно обов`язок щодо виховання своїх дітей, переважно перед іншими особами, та несуть відповідальність за ухилення від виконання цього обов`язку. Навіть після розлучення, батьки неповнолітніх дітей мають співпрацювати між собою при виконанні батьківських обов`язків, для забезпечення найкращих інтересів дітей. Відповідно до ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. У пункті 67 Загального коментаря № 14 від 29 травня 2013 року Комітет ООН з прав дитини зазначив, що в інтересах дитини доцільно виходити зі спільної батьківської відповідальності. Приймаючи рішення в інтересах дитини, суддя має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками. У Резолюції «Рівність і спільна батьківська відповідальність: роль батька» від 02 жовтня 2015 року № 2079 Парламентська Асамблея Ради Європи підкреслила необхідність поваги органів влади держав-членів до права батьків нести спільну відповідальність, забезпечивши, щоб сімейне право передбачало у разі роздільного проживання батьків або розірвання шлюбу можливість спільної опіки над дітьми в їх найкращих інтересах на основі взаємної згоди між батьками (пункт 2). Крім того, Парламентська Асамблея Ради Європи звернула увагу, що розвиток спільної батьківської відповідальності допомагає подолати гендерні стереотипи щодо ролей, які нібито призначаються жінкам і чоловікам у сім`ї, і є очевидним відображенням соціологічних змін, які відбулися за останні п`ятдесят років в організації приватної та сімейної сфер (пункт 4). Отже, як національне законодавство України, так і міжнародні норми та інститути вказують на те, що для гармонійного, повноцінного розвитку та становлення дитини як особистості, має бути збережений зв`язок дитини з обома батьками, з можливістю спілкування з ними, участю кожного з них у житті та вихованні дитини, їх спільній відповідальності за дитину. Стверджувати про самостійне виховання дитини батьком, можна в тому випадку, якщо мати в житті дитини відсутня, вона не займається її вихованням і її місце проживання невідоме, або вона позбавлена батьківських прав. Наразі судом не встановлено таких обставин, мати дитини присутня в житті дитини, спілкується з дитиною, цікавиться її успіхами, та бажає залишатися у житті дитини, приймати участь у її вихованні. Більш того, з урахуванням встановлених судом обставин, звернення до суду з вказаним позовом, містить ознаки штучності позову, зокрема з метою отримання пільг у процесі мобілізації (ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, в тому числі чоловіки, які самостійно виховують та утримують дитину за рішенням суду»). Беручи до уваги все викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, як необґрунтованого та недоведеного. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн (а.с. 7), який враховуючи відмову у задоволенні позову, не підлягає відшкодуванню позивачу.

Outcome: dismissed