Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивачка вказала, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 06 вересня 2003 року. У шлюбі у сторін народилось троє дітей [PERSON] , [INFO] , - інвалід з дитинства Перша група А, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] . [INFO] . Як зазначає позивачка, спільне життя з відповідачем не склалося, через те, що він останні роки подружнього життя постійно зраджував їй, не опікувався дітьми, вів розгульний спосіб життя. Так в серпні 2021 року позивачка дізналась, що відповідач має інтимні зв`язки зі своєю підлеглою за місцем його роботи. Після того, як позивачка дізналась про наявність у чоловіка коханки, в серпні 2021 року вона переїхала з дітьми проживати до батьків на дачу у село Миколаївка Київської області. На підставі зазначеного позивачка просила суд розірвати шлюб між позивачем та відповідачем зареєстрований 06.09.2023 року. 09.05.2025 року від відповідача [PERSON] до\~суду надано\~відзив на\~позовну заяву\~про розірвання\~шлюбу,\~у якому\~він зазначивнаступне. З позовними вимогами позивач не згоден у повному обсязі. Відповідач по, що останнім часом стосунки із дружиною дійсно погіршились, але Відповідач намагається вирішити їх конфлікт, налагодити подружні стосунки, повернути кохання та порозуміння в їхнє подружнє життя, проте для цього потрібен час. Враховуючи об`єктивно існуючі обставини оголошеного воєнного стану, постійних повітряних тривог та обстрілів м. Києва, турбуючись за життя та здоров`я спільних дітей (в т.ч. психологічне) та дружини (Позивачки) Відповідач запропонував дружині виїхати разом із дітьми за межі території України. Проте наразі факт їхнього вимушеного проживання в різних країнах ускладнює примирення між Позивачем та Відповідачем. Позивач та Відповідач не можуть поглянути в очі один одному, поговорити щиро, з`ясувати всі ті непорозуміння, які виникають під час спільного життя у кожного подружжя. Таким чином, ситуація ускладняється ще й тим, що наразі дружина (Позивачка) з дітьми вже тривалий час перебуває за кордоном, а Відповідач перебуває в Україні. Відповідач зазначив, що він ніколи не мав і не має коханки, а також вся викладена інформація в позовній заяві не відповідає дійсності. Відповідач наголошує на тому, що Відповідач проти розлучення, він вважає що втрачати 22 роки подружнього життя, від яких подружжя має 3 (трьох) чудових дітей через невирішений конфлікт це безглуздо. У них є спільні малолітні діти і Відповідач щиро хоче, щоб діти росли в повноцінній родині. Більш того, старший син є повнолітньою особою із інвалідністю, за ним треба здійснювати повноцінний та вартісний догляд. Для Відповідача є надзвичайно важливим благополуччя його дітей та його дружини (Позивачки). Саме тому Відповідач вважає, що їм потрібен час для налагодження взаємовідносин. На підставі зазначеного відповідач просив суд призначити подружжю [PERSON] та [PERSON] строк для примирення тривалістю 6 (шість) місяців та зупинити розгляд справи № 369/5806/25 про розірвання шлюбу на період надання строку для примирення. 09.06.2025\~року від\~представника позивача [PERSON] \~-\~ адвоката Рибитви\~Олександра Анатолійовича\~до суду\~подано відповідь\~на відзив\~на позовну\~заяву про\~розірвання шлюбу\~у якій адвокатзазначив наступне. Відповідач неодноразово\~влаштував сварки\~та побив\~позивача 16\~вересня 2024 року. Тому позивачка була вимушена була з цього приводу звернутись до правоохоронних органів. За результатом її звернення правоохоронні органи надали таку відповідь: «...Під час проведення перевірки отримати будь-які пояснення з приводу конфлікту від [PERSON] не представилось можливим. У разі встановлення його місця знаходження буде прийняте додаткове рішення». Позивачка зазначає, що саме таке ставлення до неї та дітей відповідач називає турботою про сім`ю та забезпечення сім`ї всім необхідним та діями щодо примирення та збереження сім`ї. Позивачка вважає, що ні про яке примирення та збереження сім`ї не може бути й мови. Знаючи характер відповідача та переживши тривале психологічне та фізичне насилля від нього, на підсвідомому рівні позивачка боїться за своє життя та здоров`я при спілкуванні з ним. Зі слів позивача відповідач має не зареєстровану зброю, застосуванням якої неодноразово їй погрожував у стані сп`яніння. Також відповідач, майже постійно перебуває у нетверезому стані, бив позивача в присутності дітей, погрожував їй що знищить її, створював жахливі умови для неї та дітей. З огляду на викладене, а також враховуючи те, що відповідач веде розгульний, аморальний спосіб життя, не приймає участь у житті сім`ї, вихованні дітей, не спілкується з сім`єю та дітьми, не допомагає фінансово та не утримує дітей, систематично ображав, погрожував і погрожує позивачці, неодноразово вчиняв домашнє насильство, позивачка вважає неможливим та небезпечним для себе і дітей продовження шлюбу. А також враховуючи, що тривалий час, фактично більш ніж три роки, шлюбні стосунки між ними повністю відсутні та припинені, сім`я зруйнована остаточно. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.04.2025 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У встановлений законом строк сторони заперечень щодо такого порядку не заявили. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Згідно із частинами 1, 8 ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Згідно вимог ч. 13\~ст. 7 ЦПК України\~розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено,\~що відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 06.09.2003 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, між громадянином України [PERSON] , [INFO] , та громадянкою України [PERSON] , [INFO] , зареєстровано 06.09.2003 року шлюб, про що Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї 06.09.2003 року складено відповідний актовий запис № 1978. Після реєстрації шлюбу сторони прізвища не змінювали. У шлюбі у сторін народилось троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Так, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] народився [INFO] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 18.08.2005 року складено відповідний актовий запис № 2105. Батьками особи зазначено: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Так, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] народився [INFO] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 27.10.2012 року складено відповідний актовий запис № 3083. Батьками особи зазначено: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Так, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17.10.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві [PERSON] народилася [INFO] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 17.10.2015 року складено відповідний актовий запис № 3375. Батьками особи зазначено: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Як вбачається\~з позовної\~заяви спільне життя подружжя не склалося. Подальше спільне життя та збереження шлюбу між позивачем та відповідачем є неможливим через різні характери, погляди на життя та інтереси. Сім`ю зберегти неможливо. Позивач та відповідач сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Частинами 3, 4\~ст. 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя\~\~припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням\~\~права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість\~\~і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2\~ст. 104 СК України\~встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1\~ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Крім того,\~ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07 листопада 2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». Згідно до п. 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. З врахуванням того, що позивач категорично не бажає примиритися, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити принципу добровільності шлюбу та їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. Щодо клопотання відповідача [PERSON] про призначення подружжю [PERSON] та [PERSON] строк для примирення тривалістю 6 (шість) місяців та зупинення розгляду справи № 369/5806/25 про розірвання шлюбу на період надання строку для примирення, суд зазначає наступне. Згідно ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», передбачене ч. 1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. У випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. При цьому, суд звертає увагу, що поняття «моральні засади суспільства» діючим законодавством не визначено, а тому при вирішення питання чи не буде надання часу на примирення суперечити моральним засадам суспільства суд застосовує положення ст.24 Сімейного кодексу України, яке закріплює вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування жінки та чоловіка до шлюбу. Здійснення судом заходів до примирення подружжя, у тому числі надання сторонам строку на примирення, є правом суду, а не обов`язком. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 30.05.2019 у справі № 442/6319/16-ц та від 11.06.2019 у справі № 605/434/18. Судом врахована позиція позивача, яка висловлена її представником у позовній заяві та у відповіді на відзив, відповідно до яких позивач наполягає на розірванні шлюбу та категорично заперечує проти надання строку на примирення. Суд також враховує положення ст. 56 СК України, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Важливий також є той факт, що позов про розірвання шлюбу подано позивачем ще 02.04.2025 року однак протягом такого проміжку часу (більше трьох місяців) подружжя так і не примирилось. Враховуючи вищевикладене, з огляду на відсутність з боку позивача волевиявлення щодо встановлення строку на примирення з чоловіком, враховуючи наявність звернення позивача\~до правоохоронних\~органів щодо\~вчинення відповідачем\~відносне неї\~домашнього насильства, суд вважає, що задоволення клопотання відповідача буде суперечити ст. 24, 56 СК України, а тому заявлене клопотання не підлягає задоволенню. На підставі зазначеного суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про призначення подружжю [PERSON] та [PERSON] строк для примирення тривалістю 6 (шість) місяців та зупинення розгляду справи № 369/5806/25 про розірвання шлюбу на період надання строку для примирення. Згідно з ч. 2\~ст. 112 СК України\~передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та принципу добровільності шлюбу. Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат.

Outcome: approved