Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

У липні 2022 року [PERSON] в особі представника адвоката Гордова М.М. звернулась до суду позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Садовніченко В.М., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Н.Г., [PERSON] , у якому просила визнати недійсною довіреність від 19.05.2021 року, посвідчену приватним нотаріусом ЗМНО Садовніченко В.М. та зареєстровану у реєстрі за №2027, видану від імені [PERSON] , визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 17.08.2021, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Хамулою Н.Г., зареєстрований в реєстрі за №1316, укладений від імені [PERSON] з покупцем [PERSON] , зобов`язати [PERSON] повернути [PERSON] у натурі квартиру [ADDRESS] , скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса ЗМНО Хамули Н.Г. про державну реєстрацію права власності від 17.08.2021 індексний №59872089, скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , визнати право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , мотивуючи позовні вимоги наступним. Позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21.10.2013, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Пянтковською О.Г. та зареєстрованого в реєстрі за №6363 набула право власності на квартиру [ADDRESS] , яка належала останній на праві власності у порядку спадкування за заповітом. 19.05.2021 приватний нотаріус ЗМНО Садовніченко В.М. посвідчила у м.Запоріжжі вчинений, нібито, у її присутності підпис [PERSON] на довіреності з правом продажу (відчуження) від імені останньої квартири [ADDRESS] з іншими похідними правами. Разом з цим, позивач не могла підписати у присутності вказаного нотаріуса у м.Запоріжжі оскаржувану довіреність з огляду на те, що вона не перебувала у цей день в Україні. При цьому, позивачу невідомі особи [PERSON] та [PERSON] , яких в оскаржуваній довіреності вказано як її представників. Крім того, паспорт [PERSON] на момент оформлення довіреності був недійсний, оскільки на момент того, як [PERSON] виповнилось 45 років, фотокартка до паспорту вклеєна не була. 30.06.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за фактом підробки оскаржуваної довіреності у кримінальному провадженні №12021082060000762 від 30.06.2021 року. Однак, 17.08.2021 року відповідач [PERSON] , використавши оскаржувану довіреність, уклав від імені позивача оскаржуваний договір за яким квартира [ADDRESS] була відчужена на користь [PERSON] без відома позивача та у супереч її волі. Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 201.22021 у справі 335/10589/21 накладено арешт на спірну квартиру, власником якої наразі є [PERSON] . Вказаний арешт (обтяження) квартири [ADDRESS] було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.12.2021. Ухвалою судді від 03 серпня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду відкрито провадження у справи, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, встановлено учасникам справи строки для подачі заяв по суті справи, призначено підготовче засідання. Витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Садовніченко В.М. копії усіх документів нотаріальної справи, що стосуються посвідченої Кайа Я.Г. довіреності від 19.05.2021, зареєстрованої у реєстрі за №2027; у Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Хамули Н.Г. копії усіх документів нотаріальної справи, що стосуються посвідченого нею договору купівлі-продажу квартири від 17.08.2021, зареєстрованого у реєстрі за № 1316; у державного реєстратора приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Хамули Н.Г. копії усіх документів реєстраційної справи, що стосуються проведеної нею державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 187236123101), зокрема, копію рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Хамули Н.Г. про державну реєстрацію права власності від 17.08.2021 індексний № 59872089. 18 серпня 2022 року представником позивача подано до суду клопотання про встановлення позивачу додаткового строку для подання доказів та долучення до матеріалів справи письмових доказів: копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Жовтневим РВ УМВС України в Запорізькій області. 30 серпня 2022 року на адресу суду від приватного нотаріуса ЗМНО Хамули Н.Г. надійшли копії документів, що стосуються посвідченого нею договору купівлі-продажу квартири від 17.08.2021. 19 вересня 2022 року до суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Концура О.О. надійшов відзив на позовну заяву у якому він посилаючись на необґрунтованість та недоведеність обставин на які посилається позивач належними та допустимими доказами у задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі. В обґрунтування відзиву на позовну заяву зазначив, що з огляну на твердження позивача, що остання не підписувала, як оскаржувану довіреність від 19 травня 2021 року так і договір купівлі-продажу квартири від 17 серпня 2021 року, позивачем обрано неефективний спосіб захисту. Так, зазначив, що реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку із чим заявлена позивачем вимога про повернення у натурі майна квартири, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Вважає, що у даній справі підлягає застосуванню правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі 674/31/15-ц у якому зазначено, що слід розмежовувати випадки застосування двосторонньої реституції як наслідку недійсності правочину та витребування майна від добросовісного набувача як способу захисту прав власника, порушених незаконним відчуженням цього майна. Так, реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої ст.216 ЦК України не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, яке було передане на виконання недійсного правочину та відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вилучені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України. Також посилається на правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16-ц провадження 14-208цс18 у якому вказано, що у тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів ст.387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог ст.ст. 387, 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Крім цього, у відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] - адвокат Концур О.О. зауважив, що до основних засад цивільного судочинства належить справедливість та добросовісність. З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач про існування довіреності на продаж спірної квартири дізналась ще 29.06.2021 року та саме в цей день представник позивача звернувся до ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області із заявою про злочин, а саме факт підроблення довіреності на продаж квартири від імені [PERSON] таким чином, позивач була обізнана про існування довіреності на продаж квартири ще до її продажу, однак не вжив жодних заходів щодо її скасування. Отже, враховуючи те, що на час укладення договору купівлі-продажу сторони не мали сумніву ідентичності кожної сторони, при цьому [PERSON] був уповноважений на продаж квартири її власником нотаріальною довіреністю, яка на момент укладення договору не була скасована, відтак доводи позивача про те, що квартира вибула з власності без її волі, є безпідставними. З приводу доводів позивача щодо використання при укладенні довіреності на продаж квартири недійсного паспорта громадянина України зауважив, що вказані обставини є безпідставними, а також не відповідають принципу добросовісності враховуючи те, що нормами Положення про паспорт громадянина України обов`язок здійснення фотокартки покладається саме на особу, яка досягла 45 річного віку у місячний термін. Разом з цим, не своєчасне вклеювання фотокартки у паспорт громадянина України не є передбаченою положеннями Порядку підставою для визнання паспорту недійсним, при цьому під час вчинення нотаріальної дії нотаріус використовує дані відповідних реєстрів, за допомогою яких встановлюється та перевіряється потрібна інформація, в тому числі, стосовно особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Також у відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив про те, що долучений представником позивача до позовної заяви висновок експерта №26/22 від 10.05.2022 є недопустимим доказом у розумінні ст.78 ЦПК України оскільки вказаний документ не є висновком експерта у розумінні вимог ст.102,106 ЦПК України враховуючи те, що його складено не належним суб`єктом судово-експертної діяльності, об`єктом дослідження був почерковий матеріал, який міститься у технічній копії довіреності, а не в оригіналі документу та у якості зразків підпису для порівняного дослідження експерту надано документи з вільними зразками підпису у недостатній кількості. У відзиві на позовну заяву представником відповідача [PERSON] заявлено клопотання про можливість письмового опитування свідка [PERSON] та наведено перелік питань для з`ясування обставин, що мають значення для справи. Також до відзиву на позовну заяву представником відповідача міститься клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи та клопотання про витребування доказів. 01 листопада 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, у якій останній зауважує на те, що наведені представником відповідача [PERSON] правові позиції Верховного Суду не підлягають застосуванню у вказаній справі оскільки стосуються правовідносин, які не є подібними до відносин у цій справі. При цьому вказує, що вибувши з володіння власниці (позивача) не з її волі спірна квартира була відчужена лише один раз, а тому обраний позивачем способи захисту її права власності шляхом визнання недійсним договору-купівлі продажу, зобов`язання повернути в натурі одержану на його підставі квартиру і визнання за позивачем права власності на відповідну квартиру є ефективним. Доводи сторони відповідача [PERSON] викладені у відзиві на позовну заяву щодо обізнаності позивача про укладення спірного договору-купівлі продажу є надуманими та не підкріплені належними, допустимими і достатніми доказами. З приводу доводів представника відповідача [PERSON] про визнання недопустимим доказом висновку експерта, доданого до позовної заяви, зазначив, що судовий експерт Фраймович Л.В, є працівником державної установи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. При цьому, наданий позивачем висновок експерта від 10.05.2022 №26/22 у будь-якому випадку є письмовим доказом у справі та містить інформацію, що стосується предмета доказування, а відтак суд не позбавлений можливості дослідити відповідний висновок як письмовий доказ у справі. 08.12.2022 до суду надійшла заява свідка [PERSON] у відповідь на питання, поставлені у відзиві на позовну заяву. 15 листопада 2022 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Концур О.О. подано до суду клопотання про витребування доказів у якому він просив суд витребувати у Головному центрі спеціальної обробки інформації Державної прикордонної служби України інформацію про можливий перетин державного кордону України: - громадянкою Турецької Республіки [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код посвідчення особистості Турецької республіки № [NUMBER] , ім`я батька [PERSON] ( [PERSON] ), ім`я матері [PERSON] ( [PERSON] ) у період з 01.01.2019 по 11.08.2021; та громадянином Турецької Республіки - [PERSON] , [INFO] , паспорт Турецької Республіки № [NUMBER] , виданий 27.08.2013, ідентифікаційний № [NUMBER] у період з 01.01.2019 по 11.08.2021. 16 листопада 2022 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] -адвоката Гордова М.М. про зміну предмета позову та заява про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 08.12.2022 до суду надійшла заява свідка [PERSON] у відповідь на питання, поставлені у відзиві на позовну заяву. 23.12.2022 на виконання ухвали суду від 03.08.2022 приватним нотаріусом ЗМНО Хамулою Н.Г. надіслано до суду копію договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Хамулою 17.08.2021 за реєстровим №1316 та документи на підставі яких був посвідчений вказаний договір. 16 січня 2023 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Концур О.О. подано до суду клопотання про залишення позовної заяви без руху з підстав сплати позивачем судового збору не у повному розмірі. 06 листопада 2023 року через систему «Електронний суд» до суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Концура О.О. про витребування доказів. Ухвалою суду від 07 листопада 2023 року прийнято заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Гордова Миколи Миколайовича про зміну предмета позову, постановлено в подальшому розглядати справу з урахуванням зміни предмета позову, а саме доповнення до позовних вимог заявлених у позовній заяві позовної вимоги наступного змісту: витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 187236123101) згідно із ст.ст. 387, 388 ЦК України. 04 грудня 2023 року приватним нотаріусом ЗМНО Садовніченко В.М. на виконання ухвали суду від 03.08.2022 надано копію довіреності, посвідченої 19.05.2021 за №2027 разом з копіями документів на підставі яких її було посвідчено. Ухвалою суду від 02 січня 2024 року було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Гордова М.М. про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] 05 лютого 2024 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Гордовим М.М. подано до суду клопотання про долучення квитанції про доплату судового збору. Протокольною ухвалою суду від 05 лютого 2024 року клопотання представника відповідача [PERSON] про залишення позовної заяви без розгляду залишено без розгляду. Ухвалою суду\~від 05\~лютого 2024\~року задоволено\~клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Концура О.О. про витребування доказів. Витребувано у Головному центрі спеціальної обробки інформації Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирівська, 26) інформацію про можливий перетин державного кордону України: громадянкою Турецької Республіки [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код посвідчення особистості Турецької республіки № [NUMBER] , ім`я батька [PERSON] ( [PERSON] ), ім`я матері [PERSON] ( [PERSON] ) у період з 01.01.2019 по 11.08.2021; громадянином Турецької Республіки - [PERSON] , [INFO] , паспорт Турецької Республіки № [NUMBER] , виданий 27.08.2013, ідентифікаційний № [NUMBER] у період з 01.01.2019 по 11.08.2021. 14.02.2024 та повторно 22.02.2024 року на виконання ухвали суду від 05.02.2024 до суду надійшла інформація від Головного центру спеціальної обробки інформації Державної прикордонної служби України. Протокольною ухвалою суду від 01 квітня 2024 року було залишено без розгляду клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів та клопотання про призначення експертизи, оскільки раніше подані клопотання не були підтримані. Протокольною ухвалою суду від 29.05.2024 року залишено без задоволення клопотання представника відповідача Холод Н.В. про витребування доказів, задоволено клопотання представника відповідача про долучення платіжного доручення та квитанції, задоволено клопотання представника позивача про долучення доказів. Ухвалою суду\~від 29\~травня 2024\~року задоволено\~клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Гордова Миколи Миколайовича про витребування доказів та витребувано у АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ГЛОБУС» (04073, м.Київ, пров.Куренівський, буд.19/5): - засвідчені належним чином копії усіх документів, на підставі яких на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , у АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ГЛОБУС» було відкрито рахунок [NUMBER] ; інформацію про те, коли та хто саме відкрив у АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ГЛОБУС» рахунок [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] та на якій правовій підставі. 17 червня 2024 року на адресу суду від АТ «Комерційний Банк «Глобус» надійшли копії витребуваних судом документів. Ухвалою суду від 07 серпня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] - адвокат Гордов М.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Лисенко С.Д. проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначив, що позивач просить суд визнати недійсною довіреність від 19.05.2021 року та укладений на підставі вказаної довіреності від її імені договір-купівлі продажу квартири від 17.08.2021 року посилаючись на те, що оспорювана довіреність нею не надавалась та вона не мала наміру на відчуження спірного майна. Водночас відповідачу походження спірної довіреності невідоме, остання як добросовісний покупець набула у власність квартиру, а відтак є добросовісним набувачем і спірне майно не може бути витребуване з її володіння. Водночас, зауважив, що позивачем належними доказами не підтверджено те, що відчуження квартири відбулося не за її волею з огляду на ті обставини, що останній було відомо про наявність спірної довіреності до укладення договору купівлі-продажу квартири проте активних дій щодо її скасування вжито не було. Представник третьої особи [PERSON] - адвокат Недотопа М.М. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законодавством порядку, проте до суду не прибув, причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Інші учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України неявка в судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає її розгляду. \~ \~ \~ \~ Заслухавши пояснення представників сторін та пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши надані сторонами докази кожний окремо та усі в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як визначає\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Стаття 41 Конституції України\~проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У статті першій Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого\~Законом України від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21 жовтня 2013 року укладеного з [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пянтковською О.Г., зареєстрованого в реєстрі за №6363 належала квартира [ADDRESS] , загальною площею 50,27 кв.м, житловою площею 30,37 кв.м. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №11252770 від 21.10.2013 року позивачем зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, 19 травня 2021 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Садовніченко В.М. було нотаріально посвідчено довіреність, зареєстровану в реєстрі за №2027, за змістом якої [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий Жовтневим РВ УМВС України в Запорізькій області 19.11.2003 року, уповноважує [PERSON] та [PERSON] , кожен з яких має право діяти самостійно, продати за ціну та на умовах на свій розсуд належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] , зареєструвати право власності на вказане нерухоме майно в установленому законодавством порядку, здійснювати нагляд за вказаним нерухомим майном, мати до нього вільний доступ, укладати та підписувати договори на обслуговування цього нерухомого майна з постачальниками комунальних та інших послуг, з правом постановки на облік та зняття з обліку у вказаній квартирі будь-яких фізичних осіб, з правом подання на облік (повірку) лічильників та отримувати їх після обліку (повірки), бути її представником та брати участь на зборах у відповідному ОСББ або будь-якому іншому об`єднанні співвласників нерухомості. у разі необхідності реєструвати зняття заборони відчуження (арешту) належного їй нерухомого та рухомого майна, припинення (вилучення) записів про обтяження. Довіреність видана на строк на три роки, без права передоручення. При цьому, з вказаної довіреності вбачається, що довіреність складена у м.Запоріжжі та підписана Кайа Я.Г. у присутності приватного нотаріусу Садовниченко В.М. 19.05.2021 довіреність зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей. Як вбачається з матеріалів справи, 17.08.2021 року діючи від імені [PERSON] на підставі довіреності від 19.05.2021 [PERSON] укладено з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 50,27 кв.м, житловою площею 30,37 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 187236123101. За домовленістю сторін купівля-продаж здійснюється за 872\~000,00 грн. шляхом перерахування на поточний рахунок продавця, відкритий в АТ «ГЛОБУС». Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 1316. Також, при проведенні спірного правочину, нотаріусу було подано заяву від 30.05.2019 [PERSON] , який є чоловіком продавця, про його згоду на продаж квартири за адресою: [ADDRESS] . З інформації наданої суду АК «Комерційний Банк «Глобус» листом від 12.06.2024 №2229-БТ вбачається, що 17.08.2021 року у АТ «КБ «ГЛОБУС» було відкрито рахунок уповноваженою особою, що діяла від імені [PERSON] , [INFO] , на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Садовниченко В.М. від 19.05.2021 за реєстровим номером 2027 [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи 17.08.2021 відомості про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] внесені до Реєстру прав власності на нерухоме майно, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №294271619 від 12.01.2022 року. Звертаючись до суду з вказаним позовом представник позивача зазначив, що позивач волевиявлення на відчуження належної їй на праві власності квартири не мала, оспорюваної довіреності не підписувала, і таке відчуження відбулося поза її волею. Положеннями\~ст.11 ЦК України\~визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом\~ст.202\~ЦК України\~правочином є\~дія особи,\~спрямована на\~набуття,\~зміну або\~припинення цивільних\~прав та\~обов`язків. Правочини\~можуть бути\~односторонніми та\~дво-\~чи багатосторонніми\~(договори). Одностороннім\~правочином є\~дія однієї\~сторони,\~яка може\~бути представлена\~однією або\~кількома особами. Односторонній\~правочин може\~створювати обов`язки\~лише для\~особи,\~яка його\~вчинила. Односторонній\~правочин може\~створювати обов`язки\~для інших\~осіб лише\~у випадках,\~встановлених законом,\~або за\~домовленістю з\~цими особами. Дво-\~чи багатостороннім\~правочином є\~погоджена дія\~двох або\~більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Відповідно до ч. 1\~ст. 626 Цивільного кодексу України\~договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Відповідно до\~ст. 657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 1\~ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч. 2\~ст. 207 Цивільного кодексу України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1\~ст. 237 ЦК України\~представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно до ч. 3\~ст. 244 ЦК України\~довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Частина 1\~ст. 245 ЦК України\~вказує на те, що форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц зазначено, що підпис є невід`ємним елементом правочину, який підтверджує наміри та волевиявлення сторін, а також забезпечує їх ідентифікацію.\~Відсутність підпису на письмовому документі правочину означає, що він не укладений у письмовій формі.\~Навіть якщо на документі є підпис іншої особи, яка не уповноважена учасником правочину, це не може замінити належне волевиявлення самого учасника та не створює для нього юридичних наслідків.\~ Таким чином, довіреність є таким правочином, в якому на підставі договору має місце обумовлення настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо настане вона чи ні (відкладальна обставина), як передбачено ч 1\~ст 212 ЦК України. Підпис на довіреності підтверджує волевиявлення особи на уповноваження представника вчинити певні дії від її імені. Водночас, згідно письмових пояснень [PERSON] вбачається, що остання з 30.09.2002 року перебуває у шлюбі з громадянином Турецької Республіки [PERSON] , є громадянкою Турецької Республіки, де і проживає. Приблизно у червні 2021 року від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Пянтковської О.Г. їй стало відомо про наявність довіреності виданої від її імені з правом відчуження належної їй на праві власності квартири [ADDRESS] . Разом з цим, оспорювана довіреність нею не видавалась, при цьому день видачі вказаної довіреності позивач знаходилась за межами України, а саме у межах Турецької Республіки. Також зазначила, що на час посвідчення оскаржуваної довіреності від її імені вона не мала можливості звернутися до нотаріуса оскільки її паспорт громадянина України недійсний, враховуючи те, що по досягненню 45 річного віку останньою не було вклеєно до нього фотокартку. За даним фактом представник [PERSON] - адвокат Богославський В.А. подав до поліції заяву про вчинення кримінального правопорушення, що підтверджується долученим до матеріалів справи витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12021082060000762 від 30.06.2021 року з якого вбачається, що 29.06.2021 року [PERSON] звернулась до відділу поліції №1 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області із заявою про те, що невстановлені особи діючи за попередньою змовою підробили документ. З дослідженого у судовому засіданні листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 08.09.2021 №91-35067/0/15-21 вбачається, що протягом 2021 року [PERSON] перетинала кордон України через пункт пропуску Запоріжжя 11.08.2021 прибувши зі Стамбулу та 12.08.2021 року через пункт пропуску Запоріжжя вибула до [PERSON] . Також відповідно до наявної в матеріалах справи довідки міського відділу поліції Губернаторства округу Гасіосманпаша Турецької Республіки від 27.09.2022 року вбачається, що [PERSON] документована паспортом [NUMBER] 11.08.2021 о 05:45:48 виїхала зі [PERSON] та 13.08.2021 о 00:03:13 в`їхала до Стамбулу. Іншої інформації щодо виїзду протягом 2021 року позивача з Турецької Республіки вказана довідка не містить. Згідно відповіді наданої на адвокатський запит Державною міграційною службою України №6.3-6599/3.1-22 від 20.06.2022 повідомлено, що за наявною в ДМС інформацією [PERSON] , [INFO] документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії [NUMBER] , виданим 04.10.2013 органом видачі 2301 (термін дії 04.10.2023 року). Згідно відповіді наданої на адвокатський запит Міністерством закордонних справ України №71/36-091-32541 від 17.05.2022 року вбачається, що за даними відомчої інформаційної системи МЗС України інформація щодо [PERSON] відсутня. Крім цього, суд звертає увагу, що згідно документів наданих приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Садовніченко В.М., вбачається, що від імені [PERSON] було подано паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Жовтневим РВ УМВС України в Запорізькій області від 19.11.2003 року у якому містяться дві фотокартки особи. Разом з цим, у судовому засіданні 02 травня 2025 року судом було оглянуто оригінал паспорта громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] виданого 19.11.2003 року та встановлено, що надана приватним нотаріусом ЗМНО Садовніченко В.М. копія паспорту громадянина України на ім`я [PERSON] , на підставі якого було встановлено особу [PERSON] , не відповідає оригіналу, враховуючи те, що в оригіналі паспорту на 5 арк. відсутня фотокартка, в той час як на арк.5 копії паспорту вона наявна. Крім цього, оригінал паспорту [PERSON] та копія паспорту [PERSON] , яка була надана приватним нотаріусом містить розбіжності на арк. 6, 7, 10, 11. Крім цього, у відповіді Державної міграційної служби від 01.02.2024 №6.1-1111/2-24 на адвокатський запит повідомлено, що за наявною в ДМС інформацією станом на час надання відповіді, з питання вклеювання до паспорта громадянина серії [NUMBER] додаткової фотокартки при досягненні віку 45 років, [PERSON] , [INFO] , у встановленому законодавством порядку до територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС не зверталась. Таким чином, проаналізувавши отриману інформацію, судом встановлено, що паспорт серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , який було надано приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Садовніченко В.М. відрізняється від оглянутого у судовому засіданні оригіналу паспорта позивача. З приводу посилання сторони позивача на висновок експерта №26/22 від 10.05.2022 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків. Приписами ч.1,2 ст.102 ЦПК України передбачено, що в висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.\~ Відповідно до ч.3 ст.102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Згідно із ч.3 ст.106 ЦПК України порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судову експертизу» законодавство України про судову експертизу складається із цього Закону, інших нормативно-правових актів. Частиною 1 статті 7 Закону України «Про судову експертизу» передбачено, що судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. При цьому, нормами вказаної статті Закону передбачено, що судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз здійснюється виключно державними спеціалізованими установами. Відповідно до підпункту 1.2.1 пункту 1.2 розділу І та пункту 1.1. глави 1 розділу І Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 почерказнавча експертиза є різновидом криміналістичної експертизи. Проте висновок експерта №26/22 від 10.05.2022 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, складений експертом Фраймович Л.В. від імені ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива», що не є суб`єктом судово-експертної діяльності у розумінні Закону України «Про судову експертизу». Водночас, відповідно до п.1.1 п.1 розділу І «Науково-методичних\~рекомендації з\~питань підготовки\~та призначення\~судових експертиз\~та експертних\~досліджень»,\~затверджених Наказом\~Міністерства юстиції України 08.10.1998\~\~№ 53/5 (у\~редакції наказу Міністерства юстиції\~України 26.12.2012 № 1950/5) для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів. За змістом пунктів 1.3,1.6,1.8 розділу І «Науково-методичних\~рекомендації з\~питань підготовки\~та призначення\~судових експертиз\~та експертних\~досліджень» вбачається, що для проведення досліджень орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації. У разі коли тексти, що досліджуються, і особливо підписи виконувались на бланках (касові ордери, квитанції, поштові перекази, платіжні відомості тощо), експериментальні зразки слід відбирати на таких самих бланках або на папері, що розграфлений відповідно до бланка. Як вільні, так і експериментальні зразки буквеного або цифрового письма бажано надавати не менше ніж на 15 аркушах. Чим коротший досліджуваний текст (запис), тим більша потреба у вільних зразках. Вільні зразки підпису надаються по змозі не менше ніж на 15 документах, експериментальні - у кількості не менше 5 - 8 аркушів. Натомість із висновку експерта №26/22 від 10.05.2022 вбачається, що експерту було надано технічну копію Довіреності від 19 травня 2021 року від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , [PERSON] , що посвідчена приватним нотаріусом ЗМНО Садовніченко В.М. за реєстровим номером 2027, оригінали та технічні копії документів з вільними та умовно-вільними зразками підписів та почерку [PERSON] на 12 аркушах, експерементальні зразки підписів та почерку [PERSON] на 2 аркушах. Таким чином, враховуючи те, що наданий стороною позивача висновок експерта складений з порушенням вище наведених норм законодавства, зокрема проведення експертизи за технічною копією довіреності та відсутності, передбаченої кількості зразків підпису суд приходить до висновку, що висновок експерта №26/22 від 10.05.2022 є недопустимим доказом у справі у розумінні ч.1 ст.78 ЦПК України та не може бути прийнятий до уваги судом, що узгоджується з позицією викладеною у постанові КЦС ВС від 21 січня 2021 року у справі №824/62/20. Водночас, досліджені у судовому засіданні докази дають суду беззаперечні підстави для висновку про, що позивач [PERSON] не могла особисто у присутності нотаріуса підписати оскаржувану довіреність оскільки у цей час перебувала за межами України. Конструкція ч.3 ст.203 ЦК України визначає наявність волевиявлення учасника правочину обов`язковим і безумовним елементом, додержання якого є необхідним для чинності правочину. При цьому таке волевиявлення має бути: 1) вільним; 2) відповідати внутрішній волі учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю на вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Тому така довіреність, як правочин, з огляду на наведені вище норми законодавства, є не вчиненою, не укладеною, такою, що не відбулась, а отже не породжує жодних прав, обов`язків та правовідносин. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін (див. постанову Верховного Суду України від 07.06.2017 у справі № 6-872цс17). Тлумачення наведених норм ЦК України свідчить, що обов`язковим елементом двостороннього правочину є дії його сторін щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто правочин не може бути визнаний таким, що відбувся, без цілеспрямованих дій його сторін, які є вираженням їх волевиявлення. Отже, основним критерієм, за яким можна розмежувати укладені та неукладені правочини купівлі-продажу, є факт вираження сторонами правочину їх волевиявлення - зовнішньої об`єктивної форми виявлення волі особи, що проявляється у вчиненні цілеспрямованих дій з метою зміни цивільних правовідносин, що склалися на момент вчинення правочину. Коли ж відсутній факт вираження волевиявлення стороною двостороннього правочину, можна говорити про відсутність обов`язкового суб`єкта цивільних правовідносин та, як наслідок, констатувати відсутність фактичної підстави для виникнення договірних правовідносин. Тобто, на відміну від укладених правочинів, у цьому випадку не виникає самої можливості піддати юридичній оцінці об`єктивно відсутній юридичний факт (цілеспрямовану дію), існування якого було б зумовлено юридично значимим волевиявленням учасника цивільних правовідносин (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2024 у справі № 204/8017/17, провадження № 14-29цс23). Натомість у випадку недійсності чи нікчемності правочину насамперед йдеться про юридичну кваліфікацію об`єктивно наявного та вираженого у певний спосіб волевиявлення суб`єкта права щодо виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин. Таким чином, на відміну від неукладеного правочину, оспорюваний та нікчемний правочин є такими, що відбулися, а його сторони виразили своє волевиявлення на зміну цивільних правовідносин. Зазначені висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2024 року у справі № 204/8017/17. Так, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові дійшла висновку, що Відсутність підпису (чи його підроблення) сторони правочину, щодо якого передбачена обов`язкова письмова форма, за загальним правилом не свідчить про недійсність цього правочину, а вказує на дефект його форми та за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на його укладення свідчить про неукладеність такого правочину. Тобто йдеться не про дефект волевиявлення сторони, а про його цілковиту відсутність. Неукладений правочин не може бути визнаний недійсним чи вважатися нікчемним (недійсним у силу вимог закону), оскільки недійсність правочину як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів, щодо яких було виражено волевиявлення сторін правочину, або ж їх відновлювати. З огляду на наведене вище, нотаріально посвідчену довіреність від 19.05.2021, посвідчену приватним нотаріусом ЗМНО Садовніченко В.М., зареєстровану у реєстрі №2027 підписану від імені позивача сторонньою особою потрібно кваліфікувати як неукладений правочин. В свою чергу, неукладений правочин\~не створює\~жодних правових\~наслідків,\~оскільки він\~вважається таким,\~що не\~відбувся,\~отже посвідчений правочин купівлі-продажу нерухомого майна, який від імені продавця підписаний за неукладеною довіреність також потрібно кваліфікувати як неукладений. Щодо позовних вимог про визнання за позивачем права власності на спірну квартири та витребування спірної квартири з незаконного володіння відповідача суд зазначає наступне. У\~статті 41 Конституції України\~закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Частиною першою\~статті 316 ЦК України\~передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать\~\~права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України). Відповідно до\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~статті 387 ЦК України\~власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача [PERSON] зазначав, що остання є добросовісним набувачем спірного майна, яке було придбано за відплатним нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, зокрема при його укладенні було перевірено чинність оспорюваної довіреності на підставі якої діяв продавець, яка на той час скасована не була. З огляду на вказані обставини вважав, що саме дії позивача мали недобросовісний характер, оскільки остання після, як їй стало відомо про існування оспорюваної довіреності не звернулась до нотаріуса з заявою про її скасування. Водночас, матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] звернулась до правоохоронних органів із заявою про те, що невстановленими особами було підроблено довіреність від її імені, що підтверджується долученим до матеріалів справи витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань з якого вбачається, що 29.06.2021 року [PERSON] звернулась до відділу поліції №1 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області із заявою про те, що невстановлені особи діючи за попередньою змовою підробили документ. За даним фактом відомості про кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР за №12021082060000762 від 30.06.2021 року та вважала вказані дії з її боку достатнім. При цьому доводи відповідача щодо недобросовісної поведінки позивача належними доказами не підтверджено та ґрунтуються на припущеннях. Згідно з частиною першою\~статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, якщо нерухоме майно, що вибуло з фактичного володіння його власника за неукладеним договором купівлі-продажу, було зареєстровано за іншою особою без відповідної на те правової підстави, власник такого майна може витребувати його із чужого незаконного володіння у всіх випадках відповідно до\~статті 387 ЦК України. При цьому відсутністю правової підстави в цьому випадку потрібно розуміти: реєстрацію спірного нерухомого майна за стороною неукладеного правочину; реєстрацію спірного майна за третьою особою на підставі правочину, укладеного всупереч нормам чинного законодавства. У разі, якщо спірне нерухоме майно надалі відчужене за відплатним договором, і сторона цього договору не знала і не могла знати про відсутність у продавця права його відчужувати, у зв`язку із чим така особа є добросовісним набувачем, спірне нерухоме майно також може бути витребуване його власником відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 388 ЦК України, оскільки таке майно вибуло з володіння власника (законного володільця) не з його волі (за неукладеним правочином). Наведене також узгоджується з положеннями\~статті 330 ЦК України, згідно з якими, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388 цього Кодексу\~майно не може бути витребуване у нього. Отже, власник, майно якого вибуло з його законного володіння за неукладеним договором, може захистити своє майнове право шляхом пред`явлення віндикаційного позову про витребування майна із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача (статті\~387,\~388 ЦК України) без оспорювання правочину (правочинів) щодо спірного майна та скасування рішення (рішень) про державну реєстрацію права власності на належне йому майно за іншою (іншими) особою (особами). Разом з цим, суд звертає увагу, що право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. У випадку, якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 760/10998/18. Легітимною метою втручання у право власності є необхідність захисту гарантованого\~Конституцією України\~права законного володільця, майно якого вибуло з його володіння без відповідної на те правової підстави чи не з його волі. Недоторканність набутого добросовісним набувачем права власності за рахунок позбавлення законного власника, який не допускав недобросовісного користування своїми правами та не виражав волевиявлення на передачу майна суперечить завданню цивільного судочинства. Принцип мирного володіння майном, закріплений у статті 1 Першого протоколу до Конвенції, стосується не лише кінцевого добросовісного набувача майна, а й первинного законного володільця, який маючи у власності певне майно, розраховує, що його право на мирне володіння майном буде захищене належним правовим регулюванням. У разі коли нерухоме майно вибуває з володіння особи, якій воно належить, на підставі неукладеного правочину, така особа залишається дійсним власником цього майна, оскільки вона не бажала втрачати правовий зв`язок з належним їй майном. Позбавлення особи в такому випадку права повернути своє майно, яке вибуло з її володіння без наявних на те правових підстав (неукладений правочин не створює жодних правових наслідків), безумовно призводить до втручання у право такої особи на мирне володіння своїм майном і є порушенням статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В ході розгляду справи судом було підтверджено належність позивачу на праві власності спірної квартири, вибуття з володіння позивача спірної квартири не з її волі іншим шляхом - внаслідок використання відповідачем [PERSON] при укладенні спірного (визнаного неукладеним за даним рішення суду) договору купівлі-продажу спірної квартири довіреності, яка, в свою чергу також визнана судом неукладеною, а тому останній титульний власник спірної квартири відповідач [PERSON] фактично заволоділа належною позивачу квартирою незаконно, без відповідної правової підстави. Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом витребування спірної квартири у відповідача [PERSON] , як добросовісного набувача. При цьому, суд вважає, що витребування спірної квартири у відповідача [PERSON] не порушуватиме принцип пропорційності втручання у її право, оскільки втручання держави у право особи мирно володіти майном спрямовано на захист порушеного права власності позивача на майно, а також задовольняє суспільний інтерес, спрямований на утвердження у державі суспільного правопорядку, недопустимості незаконного позбавлення особи права власності на майно, і є пропорційним передбачуваним таким втручанням цілям, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 06 грудня 2023 року по справі №369/5183/19. Враховуючи те, що задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника, вимоги позивача в частині визнання права власності на спірну квартиру до задоволення не підлягають. Щодо вимоги позивача про скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса ЗМНО Хамули Н.Г. про державну реєстрацію права власності від 17.08.2021 індексний №59872089 та скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачем [PERSON] суд зазначає наступне. За змістом норм ст.ст.4,\~5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~передбачено, що державній реєстрації прав, окрім іншого, підлягає право власності на квартиру. Пунктом 67 Порядку встановлено, що для державної реєстрації права власності у разі витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння на підставі рішення суду подаються необхідні для відповідної реєстрації документи, передбачені\~ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~та цим Порядком, що підтверджують право власності на нерухоме майно належного власника, крім випадку, коли право власності належного власника на таке майно було зареєстроване в Державному реєстрі прав. В свою чергу, відповідно до\~ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Частиною 3\~ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~визначено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього\~Закону\~та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої\~статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові № 359/2597/18 від 25 травня 2021 року, зазначено, що наявність рішення суду про задоволення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Отже, з урахуванням наведених норм законодавства, суд зазначає, що рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є тим судовим рішенням, яке передбачено п.9 ч.1\~ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів ст.ст. 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Відповідні правові висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 115, 116), від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 98), від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80). Враховуючи вище викладене та встановлені в ході розгляду справи обставини в сукупності, позов підлягає задоволенню частково, шляхом витребування від [PERSON] на користь [PERSON] квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 187236123101). В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахування зазначеного суд дійшов висновку проте, що відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 492,49 грн, сплачений позивачем за майновою вимогою.

Outcome: partial