Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

04.11.2024 року [PERSON] , через свого представника - адвоката Бобровник Дениса Олександровича звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, а саме просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 12.09.2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Від вказаного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.09.2021 року шлюб між сторонами було розірвано. Вказує, що після розірвання шлюбу, позивачка проживає разом із донькою [PERSON] , [INFO] . Дитина має окрему кімнату, забезпечена сезонними речами, іграшками, книгами, технікою та шкільним приладдям. Донька знаходиться на її повному утриманні та вихованні. Позивачка вказує, що піклується про розвиток дитини, тому дитина відвідує Приватний заклад ліцей «Ерудит». При цьому, батько дитини на зв`язок не виходить, не спілкується з дитиною, про її стан не цікавиться, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не приділяє уваги розвитку особистості, талантів, розумових і фізичних здібностей, матеріальної допомоги не надає, таким чином ухиляється від виконання батьківських прав. З урахуванням викладеного позивачка звернулася до суду із відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 25.11.2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа - відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав. Призначено підготовче засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19.12.2024 року витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України - інформацію про дату, час та місце перетину державного кордону України в період з 01.01.2020 року по 18.12.2024 року. В підготовчому засіданні 17.06.2025 року судом протокольною ухвалою було закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання 01.07.2025 року позивачка та її представник не з`явилися, проте представник позивачки надіслав заяву про розгляд справ за їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач - [PERSON] про час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на вебсайті судової влади, у засідання не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Представник третьої особи - відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, у засідання не з`явилася, однак надіслала на адресу суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності. Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Як встановлено судом у судовому засіданні, 12.09.2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Від вказаного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка фактично проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 09.12.2024 року №2024/014799616. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.09.2021 року шлюб між сторонами було розірвано. Позивачка вказує, що батько дитини - [PERSON] фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, участі у житті та вихованні доньки не приймає. Крім того, відповідач на зв`язок не виходить, не спілкується з дитиною, про її стан не цікавиться, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не приділяє уваги розвитку особистості, талантів, розумових і фізичних здібностей, матеріальної допомоги не надає, таким чином ухиляється від виконання батьківських прав, що підтверджується заявами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , засвідченими приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кірнас І.В. Відповідно до інформації, наданої Комунальним некомерційним підприємством «Дитяча міська поліклініка 6» Одеської міської ради від 14.02.2025 року №01-90, малолітня [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку даного медичного закладу. Декларація на медичне обслуговування дитини підписана з лікарем Васильєвою Д.С . Поліклініку дитина відвідувала у супроводі матері за потребою. Згідно з інформацією, наданою адміністрацією Приватного закладу «Ліцей «Ерудит» від 08.04.2025 року №26, малолітня [PERSON] , [INFO] , є ученицею 3 класу даного учбового закладу. Відповідно до висновку Київської районної адміністрації Одеської міської ради №Н-114 від 05.06.2025 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої [PERSON] , [INFO] », Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, одноголосно вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] у відношенні малолітньої [PERSON] , [INFO] . Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (789-12) від 27.02.1991 року та яка набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже, ч. 2 ст. 155 СК забезпечує, в першу чергу, інтереси дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В силу ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. При прийнятті рішення у наявній справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа «Савіни проти України» (Заява № 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Згідно ст. ст. 111, 112 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Крім того, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст. 114 вищенаведеного вище Закону). При викладених обставинах, суд вважає, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки, у зв`язку з чим, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved