Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

У березні 2025 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із вказаною вище позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Однак, з часом сімейне життя між ними не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З березня 2025 року вони припинили жити однією сім`єю. Відповідач із вказаного часу припинив надавати допомогу на утримання спільної дитини та надалі ухиляється від покладеного на нього обов`язку піклуватися про свою дитину. Це, зокрема, виявляється в тому, що він відмовляється добровільно надавати допомогу на її утримання, а саме, на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів. Відповідач має постійний дохід, не має інших осіб на утриманні, а тому має можливість сплачувати аліменти. На думку позивачки, запропонований нею до стягнення розмір аліментів є цілком обґрунтованим, оскільки відповідає потребам дитини, а відповідач, зі свого боку, має достатні матеріальні можливості для сплати аліментів у зазначеному розмірі. Ухвалою судді від 21.05.2025 відкрито провадження у справі та постановлено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.\~с.\~23,\~24). Відповідач про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений (а.\~с.\~31). Ухвалою про відкриття провадження у справі відповідачу було надано строк для подання клопотання щодо розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відзиву на позовну заяву також відповідачу було роз`яснено право подати заяву з обґрунтованими запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Однак до суду не було поданих жодних заяв чи клопотань від сторін, зокрема, відзиву на позовну заяву або клопотання буд-якої зі сторін щодо розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 3 ст.\~211\~ЦПК України судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 24.07.2023 Дружківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.\~с.\~6). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05.04.2024 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.\~с.\~5). Статтею 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України №\~789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 141\~Сімейного кодексу\~України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього кодексу. Статтею 179\~Сімейного кодексу\~України встановлено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до ЦК України. Відповідно до ст.\~180\~Сімейного кодексу\~України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 2, 3 статті 181\~Сімейного кодексу\~України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ч. 1 ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2 ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст.\~183\~Сімейного кодексу\~України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відтак, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивачки до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст.\~191\~Сімейного кодексу\~України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, суд вважає за доцільне стягнути з нього аліменти на користь дитини у розмірі, зазначеному позивачкою. Визначення аліментів у зазначеному розмірі є пропорційним, справедливим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи й суті спірних правовідносин між сторонами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з вимогами частин 1, 2 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. В ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~ «Про\~судовий збір» визначено, що судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. В силу п. 3 ч. 1 ст. 5\~Закону України\~ «Про\~судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Згідно із ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За правилами ч. 6 ст.\~141\~ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За змістом частин 1, 3 ст.\~9 Закону України\~ «Про\~судовий збір» кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади, а також на забезпечення архітектурної доступності приміщень судів, доступності інформації, що розміщується в суді, для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення. Пунктом 3 ч. 1 ст.\~176\~ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Отже, позов про стягнення аліментів за своєю правовою процесуальною природою є позовом майнового характеру. За змістом підпункту 1 пункту 1 ч. 2 ст.\~4\~Закону України\~ «Про\~судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана до суду фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, із відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1\~211 грн 20 коп.

Outcome: approved