Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача суми заборгованості за кредитними договорами в розмірі 66 032,00 грн, а саме: - за договором позики № 79813253 в розмірі 20 532,00 грн, з яких: 12 000,00 грн - заборгованість за основою сумою боргу; 2 700,00 грн - заборгованість за відсотками; 5 832,00 грн - заборгованість по процентам за понадстрокове користування позикою; - за кредитним договором № 31389-04/2024 в розмірі 45 000,00 грн, з яких: 14 000,00 грн - заборгованість за основою сумою боргу; 31 500,00 грн - заборгованість за відсотками. В обґрунтування позову, зокрема, вказується, 30.04.2024 між ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики № 79813253. Зазначається, що відповідно до п. 1 договору позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю проценти від суми позики. Як стверджується у позові, 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 14/06/21 у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. У позові зауважується, що відповідно до Реєстру боржників № 32 від 25.09.2024 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20 532,00 грн, з яких: 12 000,00 грн - заборгованість за основою сумою боргу; 2 700,00 грн - заборгованість за відсотками; 5 832,00 грн - заборгованість по процентам за понадстрокове користування позикою. Також у позові зазначається, що 18.04.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 31389-04/2024. У позові звертається увага на те, що 21.10.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 21102024, у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Зауважується, що відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 21102024 від 21.10.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 45 500,00 грн, з яких: 14 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 31 500,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Як наголошується у позові, відповідач не виконав свого зобов`язання, та після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попередніх кредиторів. Також у позові зазначається, що з моменту отримання права вимоги до відповідача (21.10.2024) позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. У зв`язку з такими обставинами, позивач просить захистити його порушені права та майнові інтереси, ухваливши рішення про задоволення позову. 05.05.2025 до суду надійшов відзив на позову заяву (а.с. 67-68), в якому, зокрема, вказується, що відповідачем був укладений з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договір позики № 79813253 від 30.04.2024 на суму 12 000,00 грн, а також договір з ТОВ «Аванс кредит» кредитний договір № 31389-04/2024 від 18.04.2024 на суму 14 000,00 грн. Як стверджується у відзиві, укладання цих договорів було вимушеним кроком відповідача у зв`язку з його дуже скрутним матеріальним становищем на дату укладання зазначених договорів, яке було спричинено тривалою, більше ніж на 3-4 місяця, затримкою виплати заробітної плати. Відповідач наголошує, що не був повідомлений про відступлення права вимоги до нового кредитора, ні у письмовому вигляді ні в електронному як передбачено умовами договорів. Зі слів відповідача, на дату подання цього відзиву, триває факт затримки виплати йому заробітної плати, строк заборгованості становить понад 3 місяця, що призводить до його тяжкого матеріального стану, з ймовірним його погіршенням у наступні місяці. Таким чином, відповідач просить суд зменшити розмір позовних вимог на суму заборгованості за відсотками/ процентами, а саме: - за договором позики № 79813253 від 30.04.2024 на суму 8 532,00 грн, у тому числі: 2700,00 грн - на суму заборгованості за відсотками; 5 832,00 грн - на суму заборгованості по процентам за надстрокове користування позикою. - за кредитним договором № 31389-04/2024 від 18.04.2024 на суму 31 500,00 грн, у тому числі: 31 500,00 грн - на суму заборгованості за процентами. Всього на загальну суму 40 032,00 грн. Крім того, відповідач просить суд йому відстрочення на виконання судового рішення, яке буде ухвалено у даній справі, строком на один рік з дня його ухвалення. 08.05.2025 до суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 73-76), у якій позивачем звертається увага на те, що відповідачем факт укладення кредитного договору у відзиві не спростовується. До того ж, за твердженнями позивача, відповідачем безпосередньо визнається укладення ним кредитного договору з первісним кредитором, відповідно, відповідач визнає отримання на підставі кредитного договору коштів та визнає свою обізнаність щодо умов кредитних договорів. Таким чином, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 14 квітня 2025 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у справі. В позовній заяві позивач просить розглядати справу без участі представника. Просить повністю задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце судового засідання, про причини неявки не повідомив, з урахуванням ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд вирішив здійснити розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. До позовної заяви долучено роздруківку Договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 79813253 від 30.04.2024, укладеного між ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) /а.с. 6-8/, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю проценти від суми позики. Відповідно до п. 2.1-2.3 договору позики № 79813253 від 30.04.2024 сума позики становить 12 000,00 грн, строк позики 30 днів, процентна ставка (базова) 2,5% (денна, фіксована), дата надання позики 30.04.2024, дата повернення позики 29.05.2024 (а.с. 6). Відповідно до п. 17 договору позики № 79813253 від 30.04.2024, сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору відповідно до чинного законодавства України та умов договору (а.с. 8). У пункті 21 договору позики № 79813253 від 30.04.2024, сторони дійшли згоди, що договір позики укладається у вигляді електронного документа, шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, з використання одноразового ідентифікатора (а.с. 8). Вказаний договір підписаний електронним ідентифікатором відповідача [PERSON] 86610, та містить номер його рахунку: [NUMBER] (зворотній бік а.с. 8). 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ укладено Договір факторингу № 14/06/21 (а.с. 10-12) у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Зі змісту долученого витягу з реєстру боржників № 32 від 25.09.2024 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 17) вбачається, що право вимоги до [PERSON] за договором позики № 79813253 від 30.04.2024, на загальну суму заборгованості 20 532,00 грн, перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». За змістом підготовленого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 79813253 від 30.04.2024 (а.с. 18), заборгованість [PERSON] за період з 25.09.2024 по 25.02.2025, станом на 25.02.2025 становить 20 532,000 грн, з яких 12 000,00 грн - заборгованість за основою сумою боргу; 2 700,00 грн - заборгованість за відсотками; 5 832,00 грн - заборгованість по процентам за понадстрокове користування позикою. З матеріалів справи також вбачається, що 18.04.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» (товариство) та [PERSON] (клієнт) було укладено договір про надання споживчого кредиту № 31389-04/2024 (а.с. 24-27), відповідно до умов якого товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 14 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності (кредит), а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору № 31389-04/2024 тип кредиту - кредит, мета отримання кредиту - на власні потреби клієнта, кредит надається строком на 120 днів, дата надання кредиту 18.04.2024, дата погашення кредиту 15.08.2024 (а.с. 24). У пункті 1.4 кредитного договору № 31389-04/2024 сторони погодили, що за користування кредитом товариством нараховуються проценти, що є платою за користування кредитом. Тип процентної ставки - фіксована (а.с. 24). Даний договір підписаний електронним ідентифікатором відповідача [PERSON] W1564, та містить номер його рахунку: [NUMBER] (зворотній бік а.с. 26). На а.с. 30 міститься лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 3466_250130191625 від 30.01.2025 у якому, зокрема, зазначено наступне: «Між нашими підприємствами укладено договір на переказ коштів ФК-П-2022/01-1 від 2022-01-12. Відповідно до зазначеного договору було успішно прийнято платежі на користь AVANSCREDITLLC: 18-04-2024 16:05:00 на суму 14000,00 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 376364122, призначення платежу: Зарахування 14000 грн на карту [NUMBER] ». 21.10.2024 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) та ТОВ «Аванс Кредит» (клієнт) укладено Договір факторингу № 21102024 (а.с. 31-33) у відповідності до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основною зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою) та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. На а.с. 35 міститься витяг з реєстру боржників від 21.10.2024 до договору факторингу №21102024 від 21.10.2024, зі змісту якого вбачається, що право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 31389-04/2024 від 18.04.20.24, на загальну суму заборгованості 45 500,00 грн перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». За змістом підготовленого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №31389-04/2024 від 18.04.20.24 (а.с. 36-37) заборгованість [PERSON] за період з 18.04.2024 по 21.10.2024, становить 45 500,00 грн, з яких 14 000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 31 500,00 грн - заборгованість за відсотками. На підтвердження позовних вимог позивачем також до матеріалів позовної заяви долучено копії: таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 9); додаткової угоди № 2 від 28.07.2021 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 13); додаткової угоди № 7 від 13.06.2022 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 14); додаткової угоди № 37 від 25.09.2024 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 15); акту прийому-передачі Реєстру боржників № 32 від 25.09.2024 за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 16); свідоцтва про реєстрацію фінансової установи - ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (а.с. 19); виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань щодо ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (а.с. 20); статуту ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (а.с. 22-23); додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 31389-04/2024 від 18.04.2024 (зворотній бік а.с. 27); графіку платежів (а.с. 28); паспорту споживчого кредиту (а.с. 29); акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 21102024 від 21.10.2024 (а.с. 34); свідоцтва про реєстрацію фінансової установи - ТОВ «Аванс Кредит» (а.с. 39); виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань щодо ТОВ «Аванс Кредит» (а.с. 40); свідоцтва про державну реєстрації юридичної особи - ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 41); свідоцтва про реєстрацію фінансової установи - ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 42); розпорядження № 691 від 23.03.2017 (а.с. 43); статуту ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 44-46). Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилом ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За змістом ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки (див. постанову Верховного Суду від 11.01.2024 у справі № 916/1247/23). Згідно з ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19; від 16.12.2020 у справі № 561/77/19 та від 22.11.2021 у справі № 234/7719/20. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). У ст. 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом ч.ч. 3, 4, 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, договір позики між ТОВ «ФК «1 Безпечне Агенсттво Необхідних Кредитів» та [PERSON] та кредитний договір, укладений між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] , було підписано шляхом накладення електронного цифрового підпису позичальника шляхом введення одноразового ідентифікатора. Отже, між сторонами було укладено кредитні договори, які оформлені сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. При цьому, суд бере до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що у даній справі договір у встановленому законом порядку оспорювався чи визнавався недійсним. З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами першою, другою , третьою статті 83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Як встановлено ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує на те, що позичальник (відповідач) не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками. При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 № 913/618/21, у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15, провадження №61-8803св22). Зважаючи на викладене, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження та відповідачем не спростовуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо заяви відповідача про розстрочку виконання судового рішення строком на 12 місяців, у зв`язку із складним матеріальним становищем. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Таким чином, підставою для розстрочення виконання рішення суду є обставини, що ускладнюють виконання рішення. У вирішенні питання про розстрочення виконання рішення враховуються відсутність вини боржника у створенні обставин, що ускладнюють виконання рішення, тимчасовість перебування боржника у такому стані, а також мають бути враховані права стягувача (позивача). Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Також судом враховується те, що обставинами, які ускладнюють виконання можуть бути лише ті обставини, які існують насправді, і які безпосередньо не дозволяють відповідачу виконати судове рішення в обсязі, в строки та в порядку, визначеному в ньому. Повертаючись до заяви, суд приймає до уваги доводи відповідача про те, що у нього наявні обставини, які ускладнюють виконання рішення, а саме затримки виплати йому заробітної плати, намір відповідача виконати договірні зобов`язання щодо погашення заборгованості. Таким чином, враховуючи положення процесуального законодавства та встановлені обставини з цього питання, а саме матеріальне становище відповідача, що ускладнюють виконання рішення суду, а відтак суд прийшов до переконання про те, що відповідачу необхідно розстрочити виконання цього рішення суду про стягнення заборгованості за кредитними договорами, з моменту набрання ним в частині розстрочки виконання рішення суду законної сили, строком на 12 місяців із щомісячним погашенням суми витрат у розмірі 5 502,67 грн, а заяву представника відповідача задовольнити. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 3 028,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 3 028,00 грн.

Outcome: approved