Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

29.01.2025 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи, - Кагарлицька міська територіальна громада в особі Кагарлицької міської ради Обухівського району Київської області, [INFO] , - про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, в прохальній частині якої позивач просив суд винести рішення, на підставі якого: 1. Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. 2. Встановити факт про те, що [PERSON] , що прожинає за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , самостійно виховує та утримує малолітнього сина [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] . Свої позовні вимоги позивач в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовував наступними обставинами та нормами права: - 23 листопада 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Відділом РАЦС Кагарлицького РУЮ Київської області зроблено відповідний актовий запис за № 164, який розірвано згідно рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 12 жовтня 2020 року, справа № 368/939/20. За період шлюбу у заявника та заінтересованої особи народилася дитина, [PERSON] 2011 року народження, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області від 03 червня 2011 року, актовий запис № 78. З раннього дитинства син проживає разом із батьком, який самостійно його виховує та утримує, оскільки мати через стан здоров`я не може цього робити. У батька відмінні стосунки із дитиною. Також батько самостійно оплачує витрати на проживання дитини, придбання одягу, продуктів харчування, освіту, охорону здоров`я, відпочинок, дозвілля, розвиток дитини тощо. Згідно довідки комунального закладу Кагарлицької міської ради «Кагарлицький ліцей №2 ім. В.П. Дашенка» [PERSON] навчається в даному закладі та є учнем 8-го класу. З характеристики наданої комунальним закладом Кагарлицької міської ради «Кагарлицький ліцей № 2 ім. В.П. Дашенка» вбачається, що тато хлопчика приділяє належну увагу щодо виховання сина, сприяє поліпшенню навчальних досягнень, підтримує зв`язок із класним керівником та адміністрацією освітнього закладу. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 22 квітня 2024 року дитина знаходиться на утриманні батька, постійно проживає з ним у зв`язку із тяжкою хворобою матері. Умови проживання задовільні. Для виховання та розвитку дитини створено належні умови: окрема кімната, місце для навчання, достатньо сезонного одягу. Згідно обстеження депутата від 28 січня 2025 року вбачається, що [PERSON] проживає разом зі своїм батьком, [PERSON] , який самостійно виховує та утримує сина. Мати дитини, [PERSON] , за станом свого здоров`я участі у вихованні та житті дитини не приймає. Згідно довідки МСЕК серія АВ № 1090909 [PERSON] , матері дитини, встановлено з 04 липня 2023 року першу групу інвалідності довічно. В обгрунтування мети встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини Позивач зазначає, що це є необхідним для захисту та реалізації законних прав та інтересів його сина та прав заявника як батька. Також, без підтвердження даного факту, заявник може бути у будь- який час мобілізований, і фактично неповнолітня дитина залишиться одна, без батька, без матері. Така ситуація є вкрай небезпечною для подальшої долі дитини, яка і так обділена материнською увагою та любов`ю. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд. Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висуну того проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з вимогами ч. 1ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгля/і і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 19 ЩІК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української PCP № 789- XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 статті 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української PCP №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, Держави-учасниці докладакль всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української PCP № 789-Х1І від 27 лютого 1991 року визначено, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть оси о гну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Наведеними нормами закріплено основоположний припини забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхіднійпо забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по - друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR V. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживаний їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язати піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної затильної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. В силу ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частинами 1, 2 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Таким чином, враховуючи, що позивач займається вихованням малолітньої дитини, піклується про неї, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням віку дитини, є підстави вважати, що наданий час проживання малолітнього сина із батьком, який фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи, й позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України повідомляє, що заходи досудового врегулювання спору не проводилися. Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України повідомляє, що у Позивача наявні оригінали письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви. Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України повідомляє, що понесені ним витрати складаються зі сплати судового збору, що підтверджується квитанцією. Згідно п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України підтверджує, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Згідно п. 85 Постанови Верховного Суду України в справі № 201/5972/22, (провадження № 14 - 132цс23) факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядну або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини. Враховуючи вказану вище правову позицію Верховного Суду України, Позивач змушений звернутися до суду, саме, із позовною заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини. Враховуючи вищевикладєне,

Outcome: approved