Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-10 00:00:00

у грудні 2024 року позивач Релігійна організація «Німецька Євангелічно-Лютеранська релігійна громада святої Катерини у Печерському районі м. Києва», в особі представника - адвоката Чвир О.М., звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві, про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує наступне. Релігійна організація «Німецька Євангелічно-Лютеранська релігійна громада святої Катерини у Печерському районі м. Києва» (код ЄДРПОУ 16290520) є єдиним спадкоємцем після померлої [INFO] [PERSON] . 19.12.1954р. згідно Довідки про коло спадкоємців від 30.07.2024р. Вих.№3/02-14/2023. Однак, при оформленні спадщини, було з`ясовано, що на квартиру [ADDRESS] накладено арешт. Так, згідно відповіді Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві від 16.10.2024р. Вих №175083, виконавче провадження, згідно якого внесено запис про арешт реєстраційний номер обтяження №1349451 стосовно [PERSON] в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутнє. Надати більш детальну інформацію не мають можливості, оскільки вищезазначене виконавче провадження знищене відповідно до ч. 1 ,2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби. Передані до архіву органу державної виконавчої служби, справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України №512/5/5 від 02.04.2012р. не передбачено механізм та порядок зняття арешту по виконавчим провадженням, які відсутні в Автоматизованій системі виконавчого провадження та є знищеними. Отже, виходячи з вищевикладеного, Відділ не має правових підстав для задоволення заяви. По всіх спірних питаннях радять звертатись до суду. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.11.2024р., Тип обтяження: арешт (архівний запис) Реєстраційний номер обтяження: 1349451; Зареєстровано: 04.10.2004 10:03:50 за № 1349451 реєстратором: Дев`ята київська державна нотаріальна контора, 03087, м.Київ, вул. Волинська, 6, (044) 242-22-17, 243-30-38; 9kdnk@ukr.net. Підстава обтяження: постанова, АА 890594, 04.08.2003, Відділ державної виконавчої служби у Солом`янському pайоні. Об`єкт обтяження: квартира, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] . Власник: [PERSON] , Причина відсутності коду: архівний запис. Додаткові дані: Архівний номер: 5885393KIEV9, Архівна дата: 13.08.2003, Дата виникнення: 13.08.2003, № реєстра: 200539-2162, внутр. № 8201722E29F4252E244A, комментарий: вх.1175. Відомості щодо стягувача відсутні. Також, Автоматизована система виконавчих проваджень не містить відомостей щодо стягувача за даними [PERSON] , 19.12.1954р. Солом`янським відділом державної виконавчої служби у місті Києві у відповіді від 16.10.2024р. Вих №175083 відомості щодо боржника також не повідомлено. Відтак, не передбачається можливим встановити стягувача з метою залучення в якості відповідача у справі про зняття арешту. Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України у редакції, що була чинною 15 грудня 2017 року, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 (провадження 14-431цс19)). Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна(див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19)). Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Враховуючи ту обставину, що на даний час не існує відкритого виконавчого провадження, а також те, що відсутня можливість встановлення стягувача за накладеним арештом на квартиру [ADDRESS] , разом з тим, реалізуючи свої права при спадкуванні майна, відповідачем у даній справі має бути орган виконавчої служби. На підставі наведеного (з врахуванням заяви про усунення недоліків від 31.12.2024 року) просили зобов`язати Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві зняти арешт з квартири [ADDRESS] . 09 грудня 2024 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи передані судді Тесленко І.О. Фактично справу передано судді згідно реєстру передачі справ 10 грудня 2024 року. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року позовну заяву залишено без руху. На виконання вимог ухвали від 20 грудня 2024 року про залишення позову без руху на адресу суду 31 грудня 2024 року надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Недоліки позовної заяви усунуто. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17 січня 2025 року справу прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою від 20 травня 2025 року було залишено позовну заяву без руху, надано позивачу строк на усунення недоліків. 21 травня 2025 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків з додатками. У зв`язку з не усуненням недоліків у повному обсязі, Ухвалою суду від 26.05.2025 року повторно залишено позовну заяву без руху, надано строк на усунення недоліків. 28 травня 2025 року на адресу суду на виконання ухвали від 26.05.2025 року надійшла заява від представника позивача про усунення недоліків з додатками. Недоліки позовної заяви усунено. Ухвалою від 30 травня 2025 року призначено підготовче засідання в цивільній справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 червня 2025 року, підготовче провадження у справі за позовом Релігійної організації «Німецька Євангелічно-Лютеранська релігійна громада святої Катерини у Печерському районі м. Києва» до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення майна з - під арешту, - закрито; призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, 20 червня 2025 року через підсистему «Електронний суд» надали заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач в судове засідання представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у визначеному цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки суду не повідомлені. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства. [PERSON] на праві власності належала квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 14 лютого 1996 року, виданим відділом приватизації Залізничної районної ради народних депутатів (а.с. 25). Вказана обставина підтверджується також Інформаційною довідкою (Вих. №КВ-2023 №35972 від 14.11.2023 року), виданою Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 33). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належала квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №406042578 від 29.11.2024 року, Єдиний реєстр заборон містить запис щодо квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , а саме: тип обтяження - арешт (архівний запис), зареєстровано: 04.10.2004 10:03:50 за №1349451 реєстратором Дев`ята київська державна нотаріальна контора, постанова АА 890594, 04.08.2003, відділ державної виконавчої служби у Солом`янському районі, власник - [PERSON] , архівний номер 5885393KIEV9, архівна дата: 13.08.2003, Дата виникнення: 13.08.2003, № реєстра: 200539-2162, внутр. №8201722Е29F4252Е244А, коментарій вх. 1175 (а.с. 35). Згідно до листа Солом`янського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві (Вих. №179083 від 16.10.2024 року), виконавче провадження згідно якого внесено запис про арешт реєстраційний номер обтяження №1349451 стосовно [PERSON] в автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутнє, надати більш детальну інформацію не мають можливості (а.с. 27). Суд зважає на те, що встановити стягувача виконавчого провадження, в межах якого було накладено арешт на квартиру встановити не вбачається можливим. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] (а.с. 21 - 24). Відповідно до Довідки про коло спадкоємців (вих. №31/02-14/2023 від 30.07.2024 року), наданої Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оленцевич О.А., нею заведена спадкова справа №5/2023 після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] , до кола спадкоємців, які прийняли спадщину входить: Релігійна організація «Німецька Євангелічно-Лютеранська релігійна громада святої Катерини у Печерському районі м. Києва», ідентифікаційний код 16290520 (а.с. 26). Як вбачається з Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №72974385 від 27.06.2023 року, приватним нотаріусом Оленцевич О.А. заведено спадкову справу, номер у спадковому реєстрі 5/2023, спадкодавець: [PERSON] , дата смерті [INFO] (а.с. 34). Судом також досліджено заповіт [PERSON] , посвідчений 06 липня 2023 року, відповідно до якого вона заповіла на випадок своєї смерті все своє майно Релігійній організації «Німецька Євангелічно-Лютеранська релігійна громада святої Катерини у Печерському районі м. Києва» (а.с. 36 - 40). За змістом ст. ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Підпунктами 4.15. та 4.18. п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за №296/5 від 22.02.2012, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Ураховуючи, що приватним нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав наявності заборони відчуження на спадкове майно, позивач набув право звернення до суду з позовом, як спадкоємець померлого власника арештованого майна. З аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII, щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту вбачається, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини встановлені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15 березня 2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Згідно з ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем на нерухоме майно, на яке накладено арешт. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому суд враховує, що скасувати арешт в іншому порядку неможливо, оскільки виконавче провадження, під час якого накладено арешт, знищено за закінченням строків зберігання. Отже, наявність накладеного обтяження порушує права позивача на вступ у спадщину, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо. Арешт на спадкове майно було накладено органом виконавчої служби та судом у 2003 році, на даний час виконавчі провадження відсутні однак, арешт, накладений на майно боржника, знято не було. На теперішній час наявність цього обтяження (арешту) квартири перешкоджає позивачу в оформленні спадщини, що відкрилась після смерті його батька. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, не скасування його при завершенні виконавчого провадження, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зобов`язання відповідача зняти арешт позбавлений можливості захистити своє порушене право власності, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки позовні вимоги відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. З урахуванням викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Оскільки, за наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, то на підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у вказаному вище розмірі. На підставі викладеного та

Outcome: approved