Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

Суть спору. Позивачка [PERSON] діючи через свого представника, адвоката Микитюка С.М. звернулася з позовом до АТ «Державний ощадний банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Бродівська державна нотаріальна контора Львівської області, про зняття заборони на нерухоме майна. Стислий виклад позиції учасників справи. 1) Позиція позивача. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок набуто позивачкою в порядку спадкування після смерті її чоловіка [PERSON] . На даний час позивачка має намір подарувати житловий будинок, однак, під час підготовки документів для оформлення договору дарування, з`ясувалося, що є заборона на відчуження вказаного нерухомого майна. Підставою для накладення заборони на відчуження було повідомлення без номера від 05 грудня 1989 року Ощадбанку № 6323 м. Броди Львівської області, заборона на відчуження нерухомого майна накладена Бродівською державною нотаріальною конторою Львівської області. Обтяження зареєстровано реєстратором Бродівської державної нотаріальної контори Львівської за № 3895230 05 грудня 1989 року. Наразі жодних виконавчих проваджень щодо покійного [PERSON] не має. Також не має заборгованості [PERSON] перед АТ «Державний ощадний банк». Позивачка вважає, що відпали будь-які правові підстави заборони відчуження нерухомого майна, а саме житлового будинку , що у [ADDRESS] . Зазначена заборона відчуження нерухомого майна створює позивачці перешкоди у праві власності, так як вона не може розпоряджатися майно, що стало причиною звернення до суду із позовом. 2) Позиція відповідача. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує. В обґрунтування заперечень вказує, що АТ «Ощадбанк» не є органом та/або особою уповноваженою на вчинення реєстраційних дій зі зняття обтяження з нерухомого майна. Позивачка не обґрунтувала заявлені вимоги саме до банку з огляду на те, що обтяження було встановлено у 1989 році. АТ «Ощадбанк» відповідно до правовстановлюючих документів був утворений лише 31.12.1991 році та є правонаступником прав і обов`язків Державного Ощадного банку України і не є правонаступником Ощадбанку № 6323 м. Броди, за повідомленням якого від 05.12.1989 накладалась заборона відчуження майна належного позивачу. Банкжодною дією чи бездіяльністю не перешкоджає позивачу користуватися та розпоряджатися житловим будинком та не вчиняє інших дій, які б порушували правата інтереси позивача. АТ «Ощадбанк» не є належним відповідачем, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження існування договірних відносин між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] щодо надання йому позики та/або укладення договору застави (іпотеки) нерухомого майна. АТ «Ощадбанк» в даній справі не є відповідачем, оскільки не є ані боржником, ані особою, в інтересах якої накладено арешт на майно, тому що саме Бродіівською державною нотаріальною конторою була зареєстрована заборона щодо нерухомого майна, внаслідок чого позивач обмежений у правомочностях щодо житлового будинку. 3) Позиція Бродівської державної нотаріальної контори Львівської області. Пояснення третьої особи Бродівська державна нотаріальна контора Львівської області не подала. Заяви (клопотання) учасників справи. 16.05.2025 року представник Бродівської державної нотаріальної контори Львівської області подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити без участі представника третьої особи. 27.05.2025 року представник позивача адвокат Микитюк С.М. подав до суду заяву, у якій просив судове засідання проводити без участі позивача та його представника. 22.05.2025 року представник відповідача адвокат Комаровський С.З. у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи проводити без участі представника відповідача. 10.07.2025 року представник позивача адвокат Микитюк С.М. подав до суду заяву, у якій просив судове засідання проводити без участі позивача та його представника. Інших заяв та клопотань до суду не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 07.05.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 28.05.2025 року. Ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 28.05.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.07.2025 року. Ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 01.07.2025 року, відкладено розгляд справи по суті на 10.07.2025 року у зв`язку із зайнятістю судді в іншому судовому засіданні по кримінальному провадженню. У судове засідання 10.07.2025 року сторони не з`явилися, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України \~фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] позивачка уклала шлюб з [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . Відповідно до Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 19 вересня 2024 року, позовні вимоги задоволено, визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , право власності на житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями і побутовими спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з даними Витягу з державного реєстру речових прав № 404388072 від 19.11.2024 вбачається, що на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , 16.10.2006 року зареєстроване обтяження на підставі повідомлення б/н виданого 05.12.1989, видавник: Ощадбанк № 6323 м. Броди. Вид обтяження: заборона на нерухоме майно. Особою, майно/права якої обтяжуються вказаний [PERSON] . Опис предмета обтяження: [ADDRESS] . Додаткові відомості про обтяження: № реєстра 154920-351, внутр. № CD015F3824F13F2B5D56, коментар: 54-19/89. Вулиця Газова, що у м. Броди, перейменована на вулицю Івана Вагилевича відповідно до Рішення УП сесії ХХІ скликання Бродівської міської ради народних депутатів від 14.05.1991 року «Про повернення старих назв та перейменування вулиць м. Броди». Відповідно до повідомлення Бродівської державної нотаріальної контори Львівської області № 89/01-16 від 02.04.2025, архівна заборона виникла: 05.12.1989 року, реєстраційний номер обтяження 57623094, на підставі повідомлення б/н від 16 жовтня 2006 року Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», і було перенесено заборону (архівний запис) автоматично зі старого реєстру «Феміда» в новий Єдиний реєстр заборон і арештів. В державній нотаріальній конторі відсутні архівні документи що стосуються накладення заборони відчуження за 1989 рік. За повідомленням ТВБВ № 1013/0149 філії Львівського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» від 25.11.2024 № 838, вбачається, що [PERSON] немає заборгованості за кредитами та іншими зобов`язаннями. Згідно з довідкою № 26.3-31/17115 від 02.04.2025, виданою Бродівським відділом державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, станом на 02.04.2025 року згідно даних АСВП, журналів обліку виконавчих проваджень переданих державному виконавцю до виконання та журналу обліку вхідних документів про відкриття виконавчого провадження, у відділі на виконанні не перебували та не перебувають виконавчі провадження щодо [PERSON] . Відомості про дану особу не включено до Єдиного реєстру боржників. Позивачка, звертаючись до суду, вказує на порушення її права як власника. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статті 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з частиною другою статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право, зміна правовідношення, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з \~ст. 317 ЦК України\~власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1\~ст. 319 ЦК України\~передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.. 73 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII(у редакції чинній на час накладення заборони), нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позик (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на час накладення заборони визначалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим \~наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року №31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами). Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Згідно з вимогами п. 9 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року№ 3425-XII (із змінами та доповненнями), нотаріуси накладають та знімають заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно, а також у випадках, встановлених законодавством, - рухомого майна. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-IV. За визначеннями, наведеними у пунктах 1, 5 частини першої статті 2 цього Закону: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших осіб, яких законом уповноважено накладати відповідну заборону (обмеження), або такі, що виникли з правочину. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають, обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості: зокрема, заборона відчуження та/або користування; арешт. Водночас, обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації (ч.2 ст. 3 вказаного Закону). Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (ч.3 ст. 3 вказаного Закону). З цього випливає, що обтяження, які підлягають державній реєстрації, вважаються припиненими з моменту державної реєстрації їх припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Як встановлено судом, на належне позивачці майно накладена заборона на нерухоме майно, яка зареєстрована нотаріусом на підставі повідомлення б/н від 16 жовтня 2006 року АТ «Державний ощадний банк», архівна заборона виникла 05.12.1989 року. Статтею 74 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус знімає\~заборону відчуження\~нерухомого майна\~(майнових\~прав на\~нерухоме майно),\~об`єктів незавершеного\~будівництва,\~майбутніх об`єктів\~нерухомості,\~права на\~які підлягають\~державній реєстрації,\~частки у\~праві власності\~на таке\~майно у\~зв`язку із рішенням суду. Разом з тим така заборона може бути припинена на підставі судового рішення про припинення обтяження речового права на нерухоме майно, що передбачено п.1 ч.2\~ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили. Отже, підставою припинення обтяження та відповідно державної реєстрації припинення обтяження нерухомого майна, серед іншого, є рішення суду. Частиною 4\~ст. 31-2 Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~передбачено, що державна реєстрація припинення обтяження речових прав у результаті зняття нотаріусом заборони на відчуження нерухомого майна відповідно до\~Закону України «Про нотаріат»\~проводиться нотаріусом, яким знято відповідну заборону на відчуження нерухомого майна, одночасно з її зняттям. Аналізуючи вищенаведені положення чинного законодавства, суд зазначає, що\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,\~Законом України «Про нотаріат»\~врегульовано порядок зняття обтяження речових прав та визначено, що такі дії належать виключно до повноважень нотаріуса. Окрім того, з позовної заяви вбачається, що підставою для скасування заборони на відчуження нерухомого майна позивачка зазначає відсутність будь-яких зобов`язань померлого [PERSON] перед АТ «Державний ощадний банк України» за повідомленням якого було накладено заборону на нерухоме майно, а також відсутність виконавчих проваджень стосовно померлого [PERSON] . Таким чином, правовою підставою для реєстрації в Державному реєстрі нерухомого майна обтяження на нерухоме майно позивачки є заборона на відчуження нерухомого майна, яка накладена нотаріусом. Дане обтяження вважаться чинним до здійснення нотаріусом дій по зняттю заборони у визначеному законодавством порядку та здійснення нотаріусом, як спеціальним суб`єктом, реєстрації припинення такого обтяження. Нотаріус не має можливості здійснити дії по зняттю заборони за відсутністю належного повідомлення про відсутність обтяження. Підставою для реєстрації припинення обтяжень та заборони відчуження може бути судове рішення. Існуюча заборона на відчуження та зареєстроване обтяження порушують права та інтереси власника майна, тому порушені права підлягають захисту шляхом зняття (припинення) заборони на нерухоме майно. Для зняття обтяження за рішенням суду позивач повинен довести належними та допустимими доказами, що для такого припинення є встановлені законом підстави. Водночас судом встановлено, що отримати належне повідомлення про відсутність обтяження неможливо, оскільки відсутні архівні документи, що стосуються накладення заборони на відчуження нерухомого майна. Під час судового розгляду не здобуто відомостей про існування майнових зобов`язань [PERSON] чи позивачки внаслідок забезпечення виконання яких накладалася заборона за повідомленням Ощадбанку № 6323 від 05.12.1989 року. Окрім того в матеріалах справи відсутні відомості щодо існування спору з кредитором (його правонаступником) з приводу стягнення з [PERSON] будь яких заборгованостей у зв`язку з чим накладалася відповідна заборона, відомості про вжиття кредитором заходів щодо стягнення заборгованостей в матеріалах справи відсутні та в ході судового розгляду такі відомості не було здобуто. У рішенні «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003 Європейський Суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою Суду при здійсненні будь-якого втручання має забезпечуватися «справедливий баланс» між необхідністю забезпечення загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основоположних прав відповідної особи. Вимога забезпечення такого балансу знаходить своє відображення у всій структурі статті 1 Першого протоколу. Для дотримання загального правила, викладеного у першому реченні пункту 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції, таке втручання повинно встановлювати «справедливий баланс» між потребами загального інтересу суспільства та вимогами захисту прав окремої особи. Отже, має бути забезпечено належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленими цілями. Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що АТ «Державний Ощадний Банк України» є неналежним відповідачем з огляду на таке. Відповідно до п.2 Постанови Верховної Ради України від 20.03.1991 р. «Про порядок введення в дію Закону України «Про банки і банківську діяльність» було оголошено власністю України Український Республіканський банк Держбанку СРСР, Український Республіканський банк державного комерційного промислово-будівельного банку «Укрпромбудбанк», Український Республіканський Банк Ощадного банку СРСР, Український республіканський банк Зовнішекономбанку СРСР з їх мережею, обчислювальним центрами, усіма активами, пасивами. Наказом Українського Республіканського банку від 02.01.1992 року за №2-К у відповідності з Статутом, зареєстрованим Національним банком України 31.12.1991 року за №4, Український Республіканський банк Ощадного банку СРСР, з підзвітною йому інфраструктурою установ та організацій, перетворено в Державний спеціалізований комерційний Ощадний банк України (Ощадбанк України) - постанова Вищого господарського суду України від 29.09.2009 року у справі №2/112. Крім того, пряма вказівка на безпосереднє правонаступництво банківських установ міститься в постановах Кабінету Міністрів України від 09.01.2008 року №1 «Про виплату в 2008 році громадянам України компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень, вкладених до 2 січня 1992 р. в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, та облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, державні казначейські зобов`язання СРСР і сертифікати Ощадного банку СРСР, придбані на території Української РСР», від 23.04.2012 року №346 «Про виплату в 2012 році громадянам України компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень, вкладених до 2 січня 1992 р. в установи Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, та в облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, державні казначейські зобов`язання СРСР і сертифікати Ощадного банку СРСР, придбані на території Української РСР» (пункти 1). Із статуту Державного спеціалізованого комерційного Ощадного банку України, зареєстрованого НБУ 31 грудня 1991 року відомо, що Державний спеціалізований комерційний Ощадбанк України (Ощадбанк України), створений відповідно доЗакону України від 20 березня 1991 року «Про банки та банківську діяльність`і входить в банківську систему України. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.1999 року за № 876 «Про деякі питання управління Державним спеціалізованим комерційним ощадним банком України» на виконання розпорядження Президента України від 20.05.1999 року №106 та з метою удосконалення структури і організації управління Державним спеціалізованим комерційним ощадним банком України, створення умов для більш ефективної реалізації державою прав власника вирішено перетворити Державний спеціалізований комерційний Ощадний банк України (Ощадбанк України) у відкрите акціонерне товариство „Державний ощадний банк України". Установлено, що Банк є правонаступником прав і обов`язків Ощадбанку. 02 червня 2011 року внесено зміни до Статуту Банку, якими слово «відкрите» змінено на «публічне». Постановою КМУ від 5 червня 2019 р. № 568 «Питання акціонерного товариства Державний ощадний банк України» затверджено статут такого банку, згідно якого цей банк є правонаступником всіх прав та обов`язків Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України, зареєстрованого Національним банком 31 грудня 1991 р. за № 4. З вищенаведеного слідує, що як з моменту створення системи Ощадбанків так і до нині такі відносяться до державних банків, а відповідач є правонаступником відповідного банку України, в інтересах якого накладено заборону. Крім того, пунктом 2 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником майна, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном. Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізовано. За таких обставин, заперечення представника АТ «Державний ощадний банк України» проти того, що банк не є належним відповідачем у справі є необґрунтованими. Висновки суду. Правова природа у забороні на майно полягає у реальному забезпеченні зобов`язання, тоді як у цій справі відсутні відомості про те, що зобов`язання перед Ощадбанком продовжує діяти зі спливом більше 35 років з моменту виникнення підстави обтяження. З урахуванням відсутності відомостей про здійснення будь-яких виконавчих дій щодо відповідних майнових зобов`язань чи інших дій, які б були направлені на забезпечення погашення боргу чи наявності будь-якого зобов`язання [PERSON] свідчить про те, що наявна спірна заборона не виконує свою основну роль й не направлена на реальне забезпечення зобов`язання. Судом не встановлено наявності на теперішній час зобов`язання з боку [PERSON] , в забезпечення виконання якого було накладено заборону на відчуження нерухомого майна. Особа, в інтересах якої зареєстровано відповідне обтяження, протягом понад 35 років не вчиняла жодних дій, спрямованих на реалізацію чи забезпечення відповідного зобов`язання. Водночас сам відповідач зазначив про відсутність перед ним заборгованості з боку [PERSON] . Наразі власником спірного майна є позивач, права якого обмежені наявною забороною. З огляду на те, що таке обтяження не має на меті реальне забезпечення виконання зобов`язання, його існування, на переконання суду, є непропорційним втручанням у право позивача на мирне володіння майном. Суд також враховує, що у справі відсутні жодні відомості на підтвердження того, що внаслідок зняття (припинення) обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна будуть порушені права інших осіб. Отже, таке обмеження порушує справедливий баланс між публічним та приватним інтересом, а відтак підлягає припиненню. Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що наявна заборона порушує права та законні інтереси позивачки, оскільки унеможливлює право розпорядження належним їй нерухомим майном, що є підставою для зняття (припинення) обтяження щодо належного позивачці на праві власності нерухомого майна, а відтак позов необхідно задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved