Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 26 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] укладено електронний договір №5130205 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачці надано кредит в сумі 13 000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку позичальника, строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,90% в день. 26 грудня 2021 року кредитний договір автопролонговано, строк користування кредитом продовжено на 90 днів. Кредитодавець виконав умови договору, надавши відповідачу кредит. Відповідачка свої зобов`язання перед кредитором з повернення кредиту та сплати процентів не виконала. 18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем укладено договір факторингу №18.04/23-Ф, за умовами якого позивач набув право вимоги до боржників, зокрема до відповідачки за кредитним договором №5130205. Заборгованість відповідачки за кредитним договором не сплачена та становить 35\~230,00 грн (13 000,00 грн тіло кредиту, 22 230,00 грн нараховані проценти). На зазначену суму боргу позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат у розмірі 7 856,29 грн та 3% річних у розмірі 2 142,76 грн. Просить стягнути з відповідача суму заборгованості, інфляційні втрати та 3% річних, а також витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 10\~000,00 грн. У запереченнях на перегляд заочного рішення представник позивача зазначає, що оскільки ТОВ «Авентус Україна» не є банківською установою, то позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів і формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може. Переказ коштів, виданих в рамках кредитного договору, здійснено шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , яку відповідачкою зазначено в заяві на отримання кредиту, та підтверджується копією довідки платіжного провайдера. У зв`язку із неможливістю самостійно надати докази підтвердження належності банківської картки відповідачці разом із подачею позовної заяви подано клопотання про витребування доказів, яке судом задоволено. Зазначає, що первісним кредитором проценти нараховано правомірно у межах погодженого строку надання кредиту, погодженого нового строку та у межах періоду автопролонгації відповідно до поденного розрахунку, що доданий до позовної заяви. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідачка та\~її представник\~позовні вимоги\~не визнають.\~Зазначають,\~що заявлені\~позивачем суми\~процентів до\~стягнення не\~ґрунтуються на\~умовах кредитного\~договору і\~наданому самим\~же позивачем\~розрахунку,\~а тому\~не підлягають\~задоволенню.\~Іншого належного\~розрахунку,\~який би\~узгоджувався із\~матеріалами справи,\~умовами кредитного\~договору,\~позивач не\~надав,\~хоча в\~цій частині\~саме на\~ньому лежить\~процесуальний обов`язок\~доказування.\~Надані позивачем\~виписка та\~розрахунок заборгованості\~за кредитом,\~підготовлені робітниками\~фінансової установи,\~є відображенням\~односторонніх арифметичних\~розрахунків позивача,\~не є\~правовою підставою\~для стягнення\~відповідних сум\~та не\~можуть слугувати\~доказом безспірності\~розміру грошових\~вимог позивача\~до відповідачів.\~Сама позовна\~заява не\~містить таких\~даних,\~а лише\~констатує наявність\~недоведеного розміру\~всієї суми\~непогашеного кредиту.\~Документами,\~які можуть\~підтвердити наявність\~або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно з нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції, є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Тому відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці, є правильними. Матеріали справи також не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідачки за кредитним договором. Доведеність наявної\~суми заборгованості\~за кредитним\~договором є\~обов`язком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними та допустимими доказами наявність заборгованості та її розмір. Також стверджують, що матеріали справи не містять доказів направлення досудової вимоги про дострокове погашення суми заборгованості за кредитом. Вважають, що позивач повинен був звернутися до відповідачки з досудовою вимогою про дострокове повне погашення заборгованості. Крім того, посилаються на те, що позивачем не дотримано вимог щодо процентної ставки. Згідно з п.п. 6 п. 5 Закону N 3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнена частиною п`ятою, згідно з якою максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Закон України №3498-XI набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У зв`язку з цим, встановлення у договорі денної процентної ставки у розмірі 3,5% порушує вищезазначені законодавчі норми, що свідчить про неправомірність умов договору щодо розміру процентної ставки. Процесуальні дії у справі. 05 серпня 2024 року позовна заява, передана на підставі п.2 ч.1 ст. 31 ЦПК України, надійшла до суду. 19 травня 2025 року після скасування заочного рішення призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Заяв та клопотань від сторін не надходило. Відповідно до ст. 247 ЦПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Фактичні обставини, встановлені судом. 26 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] укладено електронний договір №5130205 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. У договорі погоджені такі умови: сума кредиту 13\~000,00 грн, строк кредиту 30 днів, фіксована стандартна процентна ставка 1,90% в день, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору становить: за стандартною ставкою 24079,41% річних; орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору 20 410,00 грн. Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту (п.2.1 договору). Згідно з п.4.1. договору строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4. договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2.(пп. 4.2.1.-4.2.4.) договору; в порядку автопролонгації на кількість днів та відповідно до умов, визначених в п. 4.3 (пп. 4.3.1 - 4.3.2) договору. Відповідно до п.4.3.1 договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп.4.2.2 - 4.2.4. договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Згідно з п.4.3.2. споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп.4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача у порядку, передбаченому п.4.2. договору. Порядок внесення змін до договору щодо продовження строку кредиту сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки воля сторін, передбачена в п.4.2 договору, виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, а в п.4.3 договору письмово цим договором, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 Цивільного кодексу України до письмової форми правочину (п.4.4. договору). Договір підписаний\~відповідачкою за\~допомогою електронного\~підпису одноразовим\~ідентифікатором A531361. Також відповідачкою електронним підписом підписані таблиця обчислення загальної вартості кредиту та паспорт споживчого кредиту. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, надавши 26 листопада 2021 року відповідачці кредит в сумі 13\~000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» та інформацією, витребуваною у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за клопотанням позивача. Відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та сплати нарахованих процентів не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість. 27 грудня 2021 року ТОВ «Авеннтус Україна» надіслало відповідачці електронний лист, згідно з яким повідомило, що у неї на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, а тому відповідно до п.4.3.1 кредитного договору строк кредиту продовжено на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль. Із картки обліку договору (розрахунку заборгованості) ТОВ «Авентус Україна» видно, що кредитодавцем проценти за користування кредитом нараховувалися з 26 листопада 2021 року по 24 лютого 2022 року включно за стандартною процентною ставкою (1,9%) в розмірі 247,00 грн. Повернення кредиту та сплата процентів відповідачкою не здійснювалися. Станом на 17 квітня 2023 року заборгованість за кредитом становить 35 230,00 грн (13\~000,00 грн тіло кредиту, 22 230,00 грн нараховані проценти). 18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (правонаступником якого є ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ») укладено договір факторингу №18.04/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників. Згідно з витягом з реєстру боржників від 18 квітня 2023 року до позивача перейшло право вимоги до [PERSON] за договором №5130205 про надання споживчого кредиту (запис № 4918 в реєстрі боржників до договору факторингу) на суму заборгованості 35\~230,00 грн (13 000,00 грн тіло кредиту, 22 230,00 грн нараховані проценти). Отже, ТОВ «Авентус Україна» відступило позивачу право вимоги до відповідачки щодо належного виконання кредитного договору №5130205, а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідачки за вищезазначеним договором, про що було повідомлено відповідачку шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну адресу, зазначену нею при укладенні кредитного договору. Після набуття права вимоги за договором №5130205 позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат у розмірі 7 856,29 грн за період з квітня 2022 року по лютий 2024 року та 3% річних у розмірі 2 142,76 грн за період з 27 березня 2022 року по 05 квітня 2024 року. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають правовідносини з відступлення права грошової вимоги фактору, належного виконання зобов`язань за договором кредиту та з недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань і наслідків, які виникають при неналежній відмові. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до пункту 6 частини 1\~цієї статті\~Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з частиною п`ятою\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено\~статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~частиною 5, якою встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Відповідно до\~ст.610 ЦК України\~порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно\~зі ст.611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~ст.536\~ЦК України\~за користування\~чужими грошовими\~коштами боржник\~зобов`язаний сплачувати\~проценти,\~якщо інше\~не встановлено\~договором між\~фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Згідно з ч. 1\~ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених\~ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3\~ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2\~ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Відповідно до пункту 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.\~Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні»\~у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої\~статті 106 Конституції України,\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану»\~в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та\~перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2ст.625\~ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті зазначених норм права, судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою кредитного договору, набуття позивачем права вимоги за цим договором. Після підписання кредитного договору між сторонами договору виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідачки виникло зобов`язання повернути кредитору кошти відповідно до умов договору і сплатити відсотки за користування ними. Оскільки відповідачка належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором з повернення кредиту та сплати процентів за користування, виникла заборгованість. Розмір такої заборгованості відповідачкою не спростований, власний розрахунок заборгованості нею не надано. Відповідачка посилається на відсутність в матеріалах справи первинних документів. Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п.п.1.2 п.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи це документи, створені у паперовій або в електронній формі, які містять відомості про господарські операції (платіжні доручення, касові та меморіальні ордери, рахунок-фактура, накладні, чеки, квитанції тощо). Згідно з п.п.14 п.3 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2008 року, первинний документ документ, який містить відомості про операцію. Відповідно до п.46 Положення відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками здійснюється на підставі платіжних інструкцій, наданих/складених відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з питань безготівкових розрахунків та виконання міжбанківських платіжних операцій в Україні в національній валюті. Згідно з п.62 цього ж Положення виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Відповідно до п.63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить відповідні реквізити. Згідно з п.35 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні первинні бухгалтерські документи формуються, складаються та зберігаються в установі банку, який видав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку. Відповідачкою не надано суду належних і допустимих доказів розміру заборгованості. На спростування тверджень позивача не надано виписку з клієнтського рахунку, яка може слугувати первинним документом та містити відомості про рух коштів на рахунку відповідачки. Доводи про недоведеність факту видачі кредиту та розміру заборгованості не заслуговують на увагу, оскільки повністю спростовуються письмовими доказами у справі. Доказів зворотного відповідачкою не надано. Також суд відхиляє твердження відповідачки та її представника про те, що позивач повинен був звернутися до відповідачки з досудовою вимогою про дострокове повне погашення заборгованості, як такі, що не ґрунтуються на нормах закону, оскільки законодавством не передбачено обов`язкового досудового врегулювання такого спору. Крім того, відповідачка зазначає, що заявлені позивачем суми процентів не відповідають умовам договору. Із зазначеним суд не може погодитися, оскільки нарахування процентів первісним кредитором здійснювалося у межах строку кредитування з урахуванням автопролонгації (90 днів) і в розмірах, передбачених умовами кредитного договору. Підписавши кредитний договір, відповідачка погодилася з його умовами. Щодо посилання відповідачки та її представника на недотримання вимог щодо процентної ставки суд зазначає, що кредитний договір укладено 26 листопада 2021 року, тобто до набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тому встановлення у кредитному договорі процентної ставки у розмірі 1,9% в день (а не 3,5%, як зазначає відповідачка) не суперечить чинному на дату укладення договору законодавству. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі №910/14452/20 зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Судом встановлено, що відповідачка належним чином була повідомлена про кредитні умови, нарахування процентів, тобто одержала повну, необхідну, доступну, достовірну інформацію про наданий кредит. Укладаючи кредитний договір, відповідачка як споживач фінансових послуг була належним чином проінформована про всі детальні умови кредитного договору та його сукупну вартість із зазначенням всіх обов`язкових умов, ознайомилася із запропонованими фінансовою установою умовами та своїм підписом надала згоду зі всіма умовами кредитного договору. Відповідачка не надала належних доказів на підтвердження невідповідності розміру нарахованих процентів умовам договору, відсутності заборгованості за кредитом, доказів на спростування розрахунку заборгованості та свій розрахунок. Отже обставини, на які відповідачка посилається як на підстави своїх заперечень проти позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.\~ Натомість судом встановлено порушення відповідачкою обов`язку з повернення кредитних коштів та сплати процентів за його користування. Разом з тим, стягнення інфляційних втрат та 3% річних у період дії воєнного стану не відповідає вимогам закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Отже,\~оцінивши кожний\~доказ з\~точки зору\~їх належності\~та допустимості,\~а сукупність\~доказів з\~точки зору\~достатності та\~взаємозв`язку,\~суд вважає,\~що позовні\~вимоги підлягають\~частковому задоволенню стягненню з відповідачки на користь позивача заборгованості у розмірі 35 230,00 грн ( 13 000,00 грн тіло кредиту, 22 230,00 грн нараховані проценти). Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1\~886,81 грн. Відповідно до приписів ст.\~133,\~137 ЦПК України\~витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи та підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. ч. 4-6\~ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, в його рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до Постанови Верховного суду від 11 листопада 2021 року у справі №922/449/21 витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Надаючи оцінку переліченим послугам правничої допомоги, на думку суду вартість послуг адвоката в загальній сумі 10 000,00 грн є завищеною стосовно іншої сторони спору, а тому, зважаючи на те, що справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, є справою незначної складності, обсяг наявних у ній матеріалів не є великим, підготовка документів у цій справі не потребувала значного часу та великого обсягу аналітичної роботи, а тому за умови задоволення позовних вимог у повному обсязі відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 6\~000,00 грн відповідатиме принципу розумності та реальності витрат. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4\~673,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial