Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників. [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Нововоронцовської селищної ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилалася на ту обставину, що [PERSON] уклала шлюб з відповідачем - [PERSON] , який був зареєстрований 09 червня 1984 року відділом державної реєстрації актів громадського стану Білозерського районного управління юстиції Херсонської області, актовий запис №33. Шлюб між ними було розірвано 25.10.1989 Корабельним районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Від спільного подружнього життя мають двох повнолітніх синів: сина - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано, з 1986 року спільно не проживали, не спілкувалися. Все дитинство синів їх фізичним і духовним розвитком займалася вона разом з чоловіком [PERSON] , [INFO] , з яким проживали однією сім`єю з 1987 року та зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Любимівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області 24 квітня 1990 року. Сини вважають своїм батьком [PERSON] , який виконував батьківські обов`язки до дня своєї смерті. [PERSON] не піклувався про фізичний і духовний розвиток своїх синів, зокрема [PERSON] , ніколи не бачився з дітьми, починаючи з 1986 року і до досягнення дітьми повноліття. Син [PERSON] станом на день подання позову є повнолітнім, військовослужбовцем та вважається зниклим безвісті. Тому позивач, як мати, вважає, що з огляду на те, що норми Сімейного кодексу не містять заборони позбавлення батьківських прав стосовно сина після досягнення ним повноліття, просила позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити. Додатково пояснила, що після 1986 року з відповідачем перестали спільно проживати, останній виїхав з населеного пункту Любимівка Нововоронцовського району Херсонської області та більше не повертався. З 1986 року позивач звернулася із заявою про стягнення аліментів, однак з огляду, що [PERSON] не сплачував аліменти, виконавчий лист забрала. У 1989 році позивач намагалася самостійно розшукати відповідача, тому на його адресу проживання та на адресу проживання батьків відповідача направляла фото дітей з листами, однак жодних відповідей не отримувала. За весь час ні відповідач, ні його батьки не виявили бажання спілкуватися з дітьми, ніколи їх не бачили, не утримували. Зниклий безвісті син знав про наявність біологічного батька, однак завжди говорив, що його батьком є [PERSON] (другий чоловік позивача). [PERSON] називав його батьком, ставився до нього, як до батька. Зараз вона отримує виплати у зв`язку з тим, що син вважається зниклим безвісті. Разом з тим, такі виплати виплачуються їй у частині 1/2, з огляду, що виплати діляться порівну між батьками. Тому з урахуванням, що батько - відповідач ніколи не утримував [PERSON] , вважає, що несправедливим буде нарахування йому таких виплат. Тому просила вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, відзиву до суду не надав. Про час та місце розгляду повідомлялася у встановленому законом порядку. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Нововоронцовської селищної ради у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без участі представника. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд, постановивши ухвалу про заочний розгляд справи, розглянув справу на підставі наявних у справі доказів. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 01.04.2025 відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 20.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Фактичні обставини, встановлені судом. За свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Виконавчим комітетом Любимівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області від 21.06.2024, батьками [PERSON] , [INFO] , є: [PERSON] , [PERSON] . За свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Любимівською сільською радою Нововоронцовського району Херсонської області від 06.09.1985, батьками [PERSON] , [INFO] , є: [PERSON] , [PERSON] . Витягом з реєстру територіальної громади №2025/003488263 від 14.03.2025, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00046711507 від 28.08.2024 та свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 07.11.2024, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 25.10.1989, після розірвання шлюбу прізвище позивача змінено на [PERSON] . За свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 21.06.2024, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 24.04.1990, про що зроблено відповідний актовий запис №2. За довідкою №104, виданою Нововоронцовською селищною радою від 03.03.2025, [PERSON] зареєстрований та проживав по [ADDRESS] разом з [PERSON] та мали склад сім`ї: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . За довідкою №105 від 03.03.2025, виданою Нововоронцовською селищною радою, [PERSON] був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] з 1986 року та вибув 1986 року. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він та його брат [PERSON] з дитинства виховувалися батьком [PERSON] . З біологічним батьком [PERSON] він ніколи не бачився, батько не проявляв жодного разу ініціативи побачитися чи прийняти участь у житті дітей. Свідок не знає навіть з фотографій, як виглядає відповідач. [PERSON] знав, що має батька [PERSON] , однак завжди називав і вважав батьком [PERSON] . Доповнив, що він та його брат [PERSON] ніколи не намагалися відшукати відповідача, бо не вважали його батьком. З відповідді Відділу ДРАЦС у Бериславському районі Херсонської області №25.4-20/357 від 03.06.2025 слідує, що відомості про смерть щодо [PERSON] , [INFO] , відсутні. Норми права, які застосував суд. Приписами чинного законодавства, яке регулює сімейні правовідносини, зокрема відносини батьків та дітей, визначене коло взаємних прав і обов`язків батьків і дітей. Переважна кількість батьківських прав та обов`язків стосується дитини до досягнення нею повноліття, проте й після досягнення дитиною повноліття правовий зв`язок між батьками та їхніми дітьми не припиняється, батьківські права продовжують існувати. Так, права та обов`язки батьків і повнолітньої дитини визначені розділом ІІІ СК України. У статті 166 СК України визначені правові наслідки позбавлення батьківських прав. Так, у частині першій наведеної статті передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Зміст наведених законодавчих приписів зумовлює висновок про те, що, досягаючи повноліття, особа втрачає правовий статус дитини в розумінні закону, проте сімейні відносини між батьком/матір`ю та сином/дочкою після досягнення дитиною повноліття не припиняються, між ними зберігається правовий зв`язок як батьків та дитини. Це відповідно означає й існування між ними взаємних особистих немайнових та майнових прав і обов`язків, які є чинними впродовж усього життя, а окремі з них - навіть після смерті одного з них. Тож навіть після досягнення дитиною повноліття батьки, які не позбавлені батьківських прав стосовно такої дитини, зберігають певні права та обов`язки щодо неї, які ґрунтуються на їх кровному спорідненні. Із повноліттям дитини «з`являються» права батьків на утримання з боку повнолітніх сина/дочки та виникають відповідні кореспондуючі їм обов`язки. Батьки, не позбавлені батьківських прав є спадкоємцями за законом своєї дитини. Таке нормативне регулювання сімейних відносин між батьками та повнолітніми сином/дочкою є втіленням моральних засад суспільства, за яких батько та матір, які належно виконували свої обов`язки щодо власної дитини протягом тривалого часу (від народження і до досягнення дитиною повноліття, а в певних випадках навіть після досягнення повноліття), мають право на утримання від повнолітніх сина/дочки, а також на спадкування за законом. Відповідно, позбавлення матері чи батька батьківських прав стосовно їхньої дитини, за умови доведеності факту невиконання ними своїх батьківських обов`язків, унеможливлює існування, зокрема, права на утримання та спадкування в майбутньому, та відповідатиме принципам розумності й справедливості. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 185/9339/21 зробив висновок, що факт досягнення дитиною повноліття під час розгляду спору по суті та ухвалення відповідного судового рішення не може впливати на правовий результат вирішення справи судом, оскільки суд має оцінювати у сукупності факти виконання/невиконання батьками своїх обов`язків щодо дитини за період до її повноліття, які й стали підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Приписи СК України та інших законодавчих актів не містять заборони позбавлення батьківських прав стосовно сина/дочки після досягнення ними повноліття. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Висновки суду. Вирішуючи спір, суд враховував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Разом з тим, у справі, що розглядається, позбавлення батьківських прав стосується повнолітньої особи [PERSON] , [INFO] . Законодавство України не передбачає позбавлення батьківських прав щодо повнолітньої дитини. Батьківські права та обов`язки стосуються виключно неповнолітніх. Суд при розгляді вказаної справи відступає від загального правила про те, що батьківські права стосуються лише неповнолітніх. Це пов`язано з тим, що позов стосується не здійснення батьківських прав щодо повнолітнього, а наслідків, що виникають з батьківства (право на утримання з підстав визнання військовослужбовця зниклим безвісті), які можуть бути припинені єдиним способом - позбавлення батьківських прав. У судовому засіданні доведено, що відповідач [PERSON] , починаючи з 1986 року не бачив дитину [PERSON] , не приймав участі у його вихованні, розвитку, не утримував матеріально. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved