Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (далі - ТОВ «Факторинг Партнерс») через систему «Електронний суд» звернулося до суду з даним позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за договорами №3593203457-177304 від 11.01.2022р., №4736305 від 29.12.2021р. у розмірі 18417,00 грн та судові витрати (судовий збір у сумі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9000 грн). Свої вимоги обгрунтовує тим, що в зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов`язань за укладеними з ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» (11.01.2022р.), ТОВ «Мілоан» (29.12.2021р.) вищевказаними фінансовими договорами в нього виникла заборгованість, право грошової вимоги якої позикодавці за договорами відступлення прав вимоги передали ТОВ «Факторинг Партнерс» як новому кредитору. Позивач набув право вимоги за договорами, але відповідач існуючий борг за договором №3593203457-177304 від 11.01.2022р. у розмірі 3367,00 грн, з яких: 1500,00 грн за тілом кредиту, 1867,00 грн за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, а також за договором №4736305 від 29.12.2021р. у розмірі 15050,00 грн, з яких: 5000,00 грн за тілом кредиту, 9500,00 грн за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 550,00 грн за комісіями, не сплатив, що й спонукало товариство звернутися з даним позовом до суду. Позивачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 06 червня 2025 року було направлено в електронній формі через систему «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до його електронного кабінету (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), але той інших заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подав. При цьому, суд зважує на те, що позивач у п.4, 5 прохальної частини позову просив розглядати справу саме в такому порядку та без його участі, а приписи ст.274 ЦПК України не містять обмежень для вирішення даної категорії справ у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 06 червня 2025 року було надіслано за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), однак той відзиву на позов чи інших заяв з процесуальних питань не подав. Також в установлений строк від сторін не надходило заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відтак, у силу положень ч.13 ст.7, ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами й у такому випадку судове засідання не проводиться та згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (свобода договору). За приписами ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі (ч.2 ст.639 ЦК України). За змістом положень ст.526, 530, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору; зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином і своєчасно; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. У ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). За приписами ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (засада змагальності цивільного судочинства). Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 1.Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №4736305 від 29.12.2021р. У судовому засіданні встановлено, що 29.12.2021р. [PERSON] у особистому кабінеті на офіційному вебсайті ТОВ «Мілоан» подав анкету-заяву на отримання кредиту №4736305 сумі 5000 грн строком на 24 днів, по якій 29.12.2021р. здійснено ідентифікацію й верифікацію позичальника та прийнято позитивне рішення про погодження умов кредитування. 29 грудня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №4736305 (невід`ємними частинами якого є Правила надання фінансових кредитів, розміщені на вебсайті товариства, Паспорт споживчого кредиту, Графік платежів). За умовами даного договору товариство зобов`язувалось надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 5000,00 грн (п.1.1, 1.2), строком на 24 днів з 29.12.2021р. (строк кредитування) (п.1.3), термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 22.01.2022р. (п.1.4), комісія за надання кредиту 550,00 грн, яка нараховується за ставкою 11,00% від суми кредиту одноразово (п.1.5.1), проценти за користування кредитом 1500,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2), стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6), а позичальник повинен був своєчасно повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (п.1.1). За п.2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. У п.2.3 договору передбачено можливість пролонгації строку кредитування. Додатком №1 до цього договору є Графік платежів, а додатком №2 Паспорт споживчого кредиту. Оскільки вказаний кредитний договір створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, вчинений в електронній формі за допомогою електронного підпису уповноваженого представника позикодавця та одноразовим ідентифікатором позичальника, особу якого було ідентифіковано й верифіковано, з огляду на його неоспорювання відповідачем, письмова форма даного правочину дотримана. При цьому, суд констатує, що без проходження попередньої реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без вчинення послідовності дій щодо акцептування пропозиції укласти електронний договір, подальше укладення між сторонами електронного кредитного договору на сайті є неможливим. Тобто, на виконання вимог ч.1 ст.638\~ЦК України сторони у вказаному кредитному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він у силу положень ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Зазначене відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування», не суперечить приписам ст.6, 205, 207, 627-628, 634, 639, 642 ЦК України та узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19. Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Мілоан» зазначені свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, надавши [PERSON] можливість користуватися обумовленим розміром фінансових ресурсів, що підтверджується квитанцією від 29.12.2021р. про перерахування товариством через платіжний сервіс «LIQPAY» грошей у сумі 5000 грн на банківську карту відповідача (призначення кошти згідно договору 4736305). Натомість, [PERSON] кредит, комісію та відсотки за його користуванням у відповідності до умов кредитного договору в повному обсязі та своєчасно не повернув, порушивши свої договірні зобов`язання. Згідно наданого ТОВ «Мілоан» розрахунку заборгованість [PERSON] за кредитним договором №4736305 від 29.12.2021р. станом на 24.02.2022р. складала 15050,00 грн, з яких: 5000,00 грн борг за тілом кредиту, 9500,00 грн борг за відсотками, 550,00 грн борг за комісією, 0,00 грн борг за пенею, що відповідачем не спростовано, зокрема й шляхом надання інших своїх контрозрахунків. Одночасно суд констатує, що п.2.3.1.2 кредитного договору передбачено можливість його пролонгації на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням усіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п.1.6 Договору. Отже, в даному кредитному договорі, який укладено строком на 24 календарних днів, передбачено умови пролонгації терміну користування кредитними коштами з обмеженням у 60 календарних дні. Тобто загальний строк користування кредитом позичальником не може перевищувати 84 календарних дні. Відтак, оскільки відповідач порушив свої зобов`язання й отриманий кредит згідно умов п.1.3, 1.4 договору своєчасно (до 22.01.2022р.) не повернув, то правомірним є нарахування ТОВ «Мілоан» [PERSON] процентів за користування кредитом, передбачених п.1.5.2, 1.6 договору, саме у межах встановленого та погодженого сторонами пролонгованого строку договору, обчисленого у відповідності до розділу 2.3.1.2 його умов; ці відсотки не є процентами, які нараховуються за порушення грошового зобов`язання (ч.2 ст.625 ЦК України), що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 05.04.2023р. у справі №910/4518/16. Крім того, суд не вбачає підстав для визнання несправедливими умов укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки штрафні санкції позивач відповідачу не обраховував, а нараховані у межах строку кредитування відсотки, які значно перевищують тіло кредиту і з яким позичальник погоджувався, підписуючи договір, не відносяться до сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації в розумінні положень п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи принцип свободи договору відповідач мав можливість не вступати з позивачем у кредитні правовідносини, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування кредитними коштами несправедливим, проте погодився на такі умови договору, підписавши його без будь яких застережень. Більше того, не дивлячись на своє гарантоване право, передбачене п.3.4.5 договору, на відмову протягом 14 календарних днів від договору без пояснення причин відповідач продовжував користуватися кредитними коштами позивача й до нього з жодними заявами не звертався. Прикметно, що чинне законодавство не наділяє суд дискреційними повноваженнями зменшувати суми процентів за користування кредитом, які позичальник зобов`язаний сплатити відповідно до умов кредитного договору. Таке право суд має лише щодо процентів, нарахованих за прострочення виконання грошового зобов`язання, згідно ч.2 ст.625 ЦК України, як і інших санкцій, які носять компенсаційний характер, проте такі вимоги позивачем не заявлялись. Право ж кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту, яка є складовою частиною загальних витрат за споживчим кредитом, передбачене п.4 ч.1 ст.1, ч.2 ст.8, ч.1 ст.11, ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції з 10 червня 2017 року), Правилами розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених постановою Правління Національного банку України від 08 червня 2017 року №49 (Правила про споживчий кредит), і з такою умовою договору позичальник погодився; при цьому, умовами укладеного між сторонами кредитного договору встановлено одноразову комісію за надання кредиту, а не за щомісячне обслуговування кредитної заборгованості. Наведене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 13.07.2022р. у справі №496/3134/19. За договором факторингу №26-07/2024 від 26 липня 2024 року, укладеного між ТОВ «Факторинг Партнерс» (Фактор) і ТОВ «Мілоан» (Клієнт), останнє відступило позивачу, як новому кредитору, право грошової вимоги до боржників, строк виконання зобов`язань за якою настав, або яке виникне у майбутньому, за кредитними договорами, зазначеними у Реєстрі боржників (додаток №1), зокрема й до [PERSON] за кредитним договором №4736305 від 29.12.2021р. у загальній сумі 15050,00 грн, з яких: 5000,00 грн борг за тілом кредиту, 9500,00 грн борг за процентами, 550,00 грн борг за комісією, що також узгоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором. Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників для друку згідно додатку №4, після чого Фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей (п.6.1.3), і дана обставина підтверджена відповідним актом та реєстром боржників. Умови укладених між ТОВ «Мілоан», [PERSON] , ТОВ «Факторинг Партнерс» фінансових договорів не містять заборони на заміну кредитора у зобов`язанні без згоди боржника. Водночас [PERSON] усупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання ним своїх кредитних зобов`язань та спростування позовних вимог кредитодавця, зокрема й щодо укладення кредитного договору та отримання кредиту, а відсутність у нього коштів не може бути підставою для звільнення його від погашення кредитної заборгованості. Таким чином, враховуючи вищевказані обставини, позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №4736305 від 29.12.2021р. є обгрунтованими й підлягають задоволенню в повному обсязі. 2.Щодо стягнення заборгованості за договором позики №3593203457-177304 від 11.01.2022р. У судовому\~засіданні встановлено,\~що 11\~січня 2022\~року між\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Інкасо\~Фінанс» та\~ [PERSON] \~було укладено\~договір позики\~№3593203457-177304 «Проста позика», згідно умов якого товариство зобов`язувалося надати позичальнику кредит, а позичальник повернути кредит та сплатити плату за його користування у вигляді нарахованих на суму кредиту процентів, за фактичний строк користування кредитом, у порядку встановленому цим договором (п.2.1); загальний розмір кредиту - 1500,00 грн (п.2.2); строк період користування кредитними коштами - 14 днів, починається з 11.01.2022р. та закінчується 25.01.2022р. (п.2.3); за користування кредитом позичальник зобов`язується сплатити товариству плату згідно Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору (Додаток №1) (п.2.5); плата за користування кредитом нараховується в процентному значенні за фактичну кількість днів користування кредитом, визначену в п.2.3 договору, та починається у дату списання кредитних коштів із рахунку товариства й закінчується у дату зарахування суми кредиту та плати за користування кредитом на рахунок товариства (п.2.7). Оскільки вказаний договір позики створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, вчинений в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором позичальника, особу якого ідентифіковано й верифіковано, письмова форма даного правочину дотримана, що відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування» та не суперечить приписам ст.6, 205, 207, 627-628, 634, 639, 642 ЦК України. При цьому, на виконання вимог ч.1 ст.638\~ЦК України сторони у вказаному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він в силу положень ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» зазначені свої зобов`язання за договором позики виконало належним чином, надавши [PERSON] можливість користуватися обумовленим розміром фінансових ресурсів, що підтверджується квитанцією від 11.01.2022р. та довідкою ТОВ «Платежі онлайн» від 31.01.2025р. про перерахування товариством через платіжний сервіс «Platon» грошей у сумі 1500 грн на вказану позичальником у договорі банківську картку (призначення переказ для позики 3593203457-177304). Натомість, [PERSON] кредит та відсотки за його користуванням у відповідності до умов договору позики в повному обсязі та своєчасно не повернув, порушивши свої договірні зобов`язання. Згідно наданого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» розрахунку заборгованість [PERSON] за договором позики №3593203457-177304 від 11.01.2022р. станом на 07.03.2023р. складала 1612,00 грн, з яких: 1500,00 грн борг за тілом кредиту, 112,00 грн борг за відсотками, що відповідає Графіку розрахунків (Додаток №1 до договору) та відповідачем не спростовано, зокрема й шляхом надання інших своїх контрозрахунків. 07 березня 2023 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» (Кредитор) і ТОВ «Коллект Центр» (Новий кредитор) було укладено договір №07/03/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників, перелік яких сформовані в реєстрі боржників (Додаток №1), зокрема й до [PERSON] за договором позики №3593203457-177304 від 11.01.2022р. у сумі 1612,00 грн, з яких: 1500,00 грн борг за тілом кредиту, 112,00 грн борг за відсотками. Права вимоги вважаються відступленими (переданими) кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток №2) (п.5.2) і дана обставина підтверджена відповідними актом та реєстром боржників. При цьому, згідно розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Коллект Центр» станом на 18.02.2025р., товариство жодних додаткових нарахувань за договором позики [PERSON] не здійснювало. 18 лютого 2025 року між ТОВ «Коллект Центр» (Кредитор) і ТОВ «Факторинг Партнерс» (Новий кредитор) було укладено договір №18-02/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого ТОВ «Коллект Центр» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» право грошової вимоги до боржників, перелік яких сформовані в реєстрі боржників (Додаток №1), зокрема й до [PERSON] за договором позики №3593203457-177304 від 11.01.2022р. у сумі 3367,00 грн, з яких: 1500,00 грн борг за тілом кредиту, 1867,00 грн борг за відсотками. Права вимоги вважаються відступленими (переданими) кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток №2) (п.5.2) і дана обставина підтверджена відповідними актом та реєстром боржників. Умови укладених між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс», ТОВ «Коллект Центр», [PERSON] , ТОВ «Факторинг Партнерс» фінансових договорів не містять заборони на заміну кредитора у зобов`язанні без згоди боржника. Водночас [PERSON] усупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання ним своїх кредитних зобов`язань та спростування позовних вимог кредитодавця, зокрема й щодо укладення кредитного договору та отримання кредиту, а відсутність у нього коштів не може бути підставою для звільнення його від погашення кредитної заборгованості. Разом з тим, пред`являючи до стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості за відсотками в розмірі 1867,00 грн, ТОВ «Факторинг Партнерс» належним чином не обгрунтувало саме такої суми. Адже за договором позики №3593203457-177304 від 11.01.2022р. [PERSON] мав сплатити ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» за користування кредитом 112 грн процентів; такий розмір відсотків значиться й у реєстрі боржників та був відступлений ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» на користь ТОВ «Коллект Центр», яке згідно розрахунку заборгованості додаткових нарахувань не проводило. Яким чином та на яких правових підставах ТОВ «Коллект Центр» і ТОВ «Факторинг Партнерс» зазначили у реєстрі боржників іншу суму відсотків (1867,00 грн) у якості складового елементу кредитної заборгованості [PERSON] невідомо й матеріали позовної заяви щодо цього жодних належних і допустимих доказів не містять. Таким чином, враховуючи вищевказані обставини, позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики №3593203457-177304 від 11.01.2022р. підлягають частковому задоволенню в сумі 1612,00 грн, з яких: 1500,00 грн борг за тілом кредиту, 112,00 грн борг за відсотками. Загальний розмір заборгованості за вищевказаними обома фінансовими договорами, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 16662,00 грн (15050+1612). Відповідно до ч.1, 3 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать й витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з\~ч.1,\~2\~ст.141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. По даній справі ТОВ «Факторинг Партнерс» понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та на професійну правничу допомогу Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» у сумі 9000 грн, які підтверджені належними й допустимими доказами (договір про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02.07.2024р. із прайс-листом вартості робіт (послуг), заявка на надання юридичної допомоги №434 від 01.04.2025р., витяг з акту про надання юридичної допомоги АО «Лігал Ассістанс» №9 від 30.04.2025р., який містить детальний опис виконаних адвокатським об`єднанням послуг та затраченого часу). При цьому, суд враховує, що до понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу адвоката відносяться як оплачені, так і ті, що будуть оплачені ним у майбутньому, що відповідає умовам договору та усталеній практиці Верховного Суду (постанови від 27.07.2022р. у справі №686/28627/18, від 15.06.2021р. у справі №159/5837/19,\~від 03.10.2019р.\~у справі\~№922445/19та Європейського суду з прав людини (п.115 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України від 07.11.2013р»). Суд зважує на ту обставину, що відповідачем не було подано заперечень чи клопотань про зменшення пред`явлених стороною позивача до стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Водночас, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р.); відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (рішення у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р). Наведене також узгоджується й з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12.05.2020р. у справі №904/4507/18, \~де ВП ВС зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З урахуванням вищенаведеного, слід виснувати, що не є обов`язковими для суду договірні зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. З огляду\~на викладене\~суд вважає,\~що супровід\~даної справи\~не потребував\~від адвокатського\~об`єднання вивчення\~великого обсягу\~фактичних даних,\~регулювання даної\~категорії справ\~здійснюється невеликим\~обсягом нормативно-правових\~актів,\~справа є\~малозначнною (за\~ціною позову,\~за складністю)\~та розглядалась\~за правилами\~спрощеного позовного\~провадження,\~бере до\~уваги типовість\~та поширеність\~такої категорії\~справ (про\~стягнення заборгованості\~за кредитним\~договором),\~зокрема й\~ініційованих ТОВ\~«Факторинг Партнерс» у судах різних регіонів України (за інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень), у зв`язку з чим підготовка позову у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи. Тому, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем сума судових витрат на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн є завищеною і непропорційною до предмета спору та його складності. У зв`язку з цим, з огляду на критерії співмірності, розумності, обгрунтованості та пропорційності, витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача, слід зменшити з 9000,00 грн до 3000,00 грн, що забезпечить справедливий баланс між інтересами сторін. Таким чином, зважаючи на загальне часткове задоволення позову, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2191,56 грн (16662,00 : 18417,00 х 2422,40) сплаченого ним при подачі заяви судового збору та 2714,12 грн (16662,00 : 18417,00 х 3000,00) витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а всього 4905,68 грн судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial