Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Бізнес Позика» звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 вересня 2020 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір №142106-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», за умовами якого ТОВ «Бізнес Позика» надала відповідачу грошові кошти у розмірі 20\~000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути грошові кошти і сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту і Правил про надання грошових коштів у кредит. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 20\~000 грн. шляхом перерахування на банківську картку відповідача, вказану ним при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті. [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором №142106-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише частково сплатив кошти у розмірі 4\~481,54 грн., чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором, тому у відповідача станом на 08 лютого 2025 року утворилась заборгованість за договором №142106-КС-001 про надання кредиту в розмірі 37\~419,62 грн., з яких: 18\~673,20 грн. прострочені платежі по тілу кредиту; 18\~746,42 грн. прострочені платежі по процентах. На підставі вищевикладеного представник позивача звернулась до суду з цією позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №142106-КС-001 про надання кредиту від 10 вересня 2020 року в розмірі 37\~419,62 грн., з яких: 18\~673,20 грн. прострочені платежі по тілу кредиту; 18\~746,42 грн. прострочені платежі по процентах, а також судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. Ухвалами судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також задоволено клопотання представника позивача про витребування у АТ КБ «Приватбанк» письмових доказів. Представник позивача у позовній заяві просила суд розглядати справу за відсутності їх представника та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст.ст.128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Новокодацького районного суду міста Дніпра, заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 07 липня 2025 року ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст.280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, представник позивача не заперечувала проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 10 вересня 2020 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір №142106-КС-001 про надання кредиту (споживчий кредит, електронна форма), відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 20 000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісії у порядку і на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів. Договором визначено строк кредиту 16 тижнів з терміном дії договору до 31 грудня 2020 року; фіксовану процентну ставку в день 1,02438285; орієнтовну загальну вартість кредиту: 35\~200 грн. та орієнтовну реальну річну процентну ставку 373,89974025%, також наявний паспорт споживчого кредиту від 10 вересня 2020 року з інформацією щодо умов кредиту для позичальника (а. с. 26-30). В матеріалах справи також наявна пропозиція укласти договір (оферта) № 142106-КС-001 про надання кредиту та прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладання договору №142106-КС-001 про надання кредиту від 10 вересня 2020 року (а. с. 22-25). Отже, договір про надання кредиту було укладено з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору №142106-КС-001 про надання кредиту від 10 вересня 2020 року. Крім того, на виконання ухвали суду АТ КБ «Приватбанк» було надано відповідь №20.1.0.0.0/7-250610/59039-БТ від 14 червня 2025 року, з якої судом встановлено, що на ім`я [PERSON] у банку емітовано карту № [NUMBER] , а з долученої до відповіді виписки по рахунку за 10 вересня 2020 року судом встановлено, що цього дня на карту відповідача було зараховано грошові кошти в розмірі 20\~000 грн. Також матеріалами справи підтверджено, що станом на 08 лютого 2025 року заборгованість [PERSON] за договором №142106-КС-001 про надання кредиту від 10 вересня 2020 року становить 37\~419,62 грн., з яких: 18\~673,20 грн. заборгованість за кредитом; 18\~746,42 грн. заборгованість за відсотками; 0 грн. заборгованість за комісією; 0 грн. заборгованість за штрафами, що підтверджується довідкою про стан заборгованості та розрахунком заборгованості (а. с. 31-50). Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У статті 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Як зазначалося вище з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] 10 вересня 2020 року уклав з ТОВ «Бізнес позика» договір №142106-КС-001 про надання кредиту, який був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію» і у відповідності до вимог ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», підписаний відповідачем шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням електронного підпису. Також судом встановлено, що існування заборгованості відповідача [PERSON] за договором №142106-КС-001 про надання кредиту від 10 вересня 2020 року в заявленому позивачем розмірі підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а відповідачем не було надано суду заперечень та власного розрахунку з метою спростування обґрунтованості заявлених позовних вимог. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «Бізнес позика» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню в повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2\~422,40 грн.

Outcome: approved