Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 58\~763 грн. 60 коп. заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 23.08.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , було укладено Договір кредитної лінії №715599390, який підписано [PERSON] з використанням електронного цифрового підпису, відтвореним шляхом використання відповідачкою одноразового ідентифікатора, за умовами якого товариство надало позичальнику грошові кошти в розмірі 23 600 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у договорі. Зазначає, що грошові кошти відповідачка отримала шляхом безготівкового перерахування коштів на банківську картку, вказану нею при укладенні договору. Відтак, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за договором кредитної лінії №715599390 виконало в повному обсязі. В подальшому, 26.11.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № МВ-ТП/10, у відповідності до умов якого TOB «Манівео швидка фінансова допомога» передало (відступило) ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги до боржників, у тому числі і до відповідачки [PERSON] за договором кредитної лінії №715599390 від 23.08.2024. Однак, в порушення умов договору відповідачка не повернула надані їйкредитні кошти та не сплатила проценти за їх користування в обумовлені сторонами строки. У зв`язку із невиконанням відповідачкою своїх зобов`язань утворилась заборгованість за кредитним договором на загальну суму 58\~763 грн. 60 коп., які просить стягнути з відповідачки, а також понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, 07.07.2025 подала клопотання про розгляд справи за її відсутностіі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, хоча й належним чином, в порядку передбаченому ЦПК України, повідомлялась про дату, час та місце проведення такого, відзиву та будь-яких інших клопотань у визначений ухвалою суду строк до суду не подала. З огляду на наведене суд, згідно ст. 280 ЦПК України, проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що 23.08.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , було укладено Договір кредитної лінії №715599390, який підписано [PERSON] з використанням електронного цифрового підпису, відтвореним шляхом використання відповідачкою одноразового ідентифікатора, за умовами якого товариство надало позичальнику грошові кошти в розмірі 23 600 грн., які перерахувало на банківську карту, зазначену [PERSON] у заявці на отримання грошових коштів від 23.08.2024, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у договорі. 26.11.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № МВ-ТП/10, у відповідності до умов якого TOB «Манівео швидка фінансова допомога» передало (відступило) ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги до боржників, у тому числі і до відповідачки [PERSON] за договором кредитної лінії №715599390 від 23.08.2024. Згідно розрахунку заборгованості за договором кредитної лінії №715599390 від 23.08.2024, заборгованість [PERSON] перед позивачем за означеним договором становить 70 563 грн. 40 коп. Оскільки [PERSON] свої зобов`язання за Договором №715599390 від 23.08.2024 належним чином не виконує, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Разом з тим, позивачем заявлено до стягнення з відповідачки 58\~763 грн. 60 коп. заборгованості, з яких: 23 599 грн. 60 коп. заборгованість по кредиту, 35\~164 грн. 00 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. В силу ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст.\~628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України). У п. 5 ч. 1 ст.\~3\~ЗУ «Про\~електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.\~3\~ЗУ «Про\~електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Статтею 12\~ЗУ «Про\~електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20. Судом встановлено, що 23.08.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії №715599390, у формі електронного документа, який був підписаний останньою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «КВТК», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачкою для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідачка ознайомилась та погодилась з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір, а позичальник зобов`язувався повернути грошові кошти, надані у кредит, та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, передбачених Договором №715599390. Укладання договорів із використанням електронного (цифрового) підпису відповідає приписам Закону України\~«Про електронну\~комерцію» та Закону України «Про електроні документи та електронний документообіг», тобто відповідачкою подано через особистий електронний кабінет на веб-сайті заяву на отримання кредиту за умовами, які визначені кредитором та підтверджено погодження з такими умовами, після чого кредитор надіслав відповідачці на електронну пошту, особистий номер телефону, одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор дані в електронному вигляду як алфавітно-цифрова послідовність), який відповідачка використала для підтвердження підписання кредитного договору. Без проходження реєстрації та отримання відповідачкою одноразового ідентифікатора (який використовується як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачкою на веб-сайт до особистого кабінету за допомогою паролю та логіна договір з нею не був би укладений. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За приписами частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вищевказаним договором, здійснивши переказ коштів відповідачці на банківську картку, зазначену нею у заявці на отримання грошових коштів в кредит від 23.08.2024, що підтверджується довідками ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Отже, відповідачка добровільно виразила свою волю на укладання Договору №715599390 від 23.08.2024 відповідно до законодавчо встановленого механізму, шляхом використання електронного цифрового підпису, отримавши у подальшому кредитні кошти на свій рахунок. Відтак, суд вважає, що між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідачка отримала грошові кошти під проценти, на умовах вказаних в даних Договорі, проте свої зобов`язання, всупереч умовам договору, належним чином не виконала. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514\~ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 516\~ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018р. у справі № 914/868/17, від 18 жовтня 2018р. у справі № 910/11965/16. Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023р. у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021р. у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021р. у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021р. у справі № 5026/886/2012, тощо). У справі, що розглядається судом встановлено, що право вимоги до відповідачки від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу, який був укладений 26.11.2024. Вищевказаний договір факторингу є дійсним та чинним, відомостей про те, що він оскаржувався в судовому порядку відсутні. Відтак, до позивача, як до нового кредитора, перейшло право грошової вимоги до відповідачки по заборгованості, яка виникла за Договором №715599390 від 23.08.2024. Згідно з частиною першою статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 599\~ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами статті 525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610\~ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611\~ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом. Згідно з частинами першою та другою статті 612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із ст.625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Встановивши, що позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за Договором №715599390, а відповідачка, отримавши кредитні кошти, не повернула їх у встановлений договором строк, суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Таліон Плюс». Відтак, позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з відповідачки на користь позивача ТОВ «Таліон Плюс» заборгованість за Договором №715599390 від 23.08.2024 у розмірі 58\~763 грн. 60 коп. заборгованості, з яких: 23 599 грн. 60 коп. заборгованість по кредиту, 35\~164 грн. 00 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) суду надано: копію договору про надання правової допомоги № 5 від 02.12.2024, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та Адвокатським об`єднанням «Ліга юридичних технологій та інновацій», копію додаткової угоди №304 від 30.12.2024 про надання правової допомоги до договору №5 від 02.12.2024, копію акта приймання-передачі наданих послуг від 30.12.2024 відповідно до договору про надання правової допомоги №5 від 02.12.2024, відповідно до яких вартість наданих послуг становить 5000,00 грн, копію платіжної інструкції кредитового переказу коштів №1 204 від 30.12.2024, відповідно до якої ТОВ «Таліон Плюс» сплатило 5000,00 грн. Адвокатському об`єднанню «ЛЮТІ» за надання юридичних послуг, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Колінько А.В., серія ЧН № 000666 від 22.03.2019, копію ордеру на представництво інтересів ТОВ «Таліон Плюс» від 02.12.2024. Відповідно до статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Враховуючи вищевикладене, складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи та витрачений час, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та з врахуванням того, що позов задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 5000,00 гривень. Відповідно до частини першої статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, сплачений позивачем судовий збір в сумі 2422,40 грн. підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved