Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

До Володарського\~районного суду\~Київської області\~на виконання\~ухвали Білоцерківського\~міськрайонного суду\~Київської області\~від 22.10.2024\~року про\~направлення справи\~за підсудністю\~надійшла цивільна\~справа за\~позовом [PERSON] \~до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позов мотивований тим, що 19 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 24. Від шлюбу мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [PERSON] вказує, що спільне життя з [PERSON] відповідачем не склалося. Між ними зникли взаєморозуміння один до одного та почуття сімейної єдності, відсутні спільні погляди на життя та спільні інтереси. Між ними все частіше виникають непорозуміння та конфлікти. На протязі останнього часу кожен з них живе своїм життям та інтересами. Шлюб носить формальний характер. Окрім цього [PERSON] вказує, що їх діти проживають по місцю реєстрації обох батьків. Між нею та батьком дітей відсутнє погодження щодо порядку утримання дітей та участі відповідача в цьому. Пропозиції врегульювання цього питання в добровільному порядку [PERSON] ігнорує. Тому, [PERSON] просить суд шлюб розірвати, стягнути за [PERSON] на утримання аліменти у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітніх дітей:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,в розмірі 6000,00 гривень по 2000,00 гривень на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Стягнути з [PERSON] судові витрати. Ухвалою судді Володарського районного суду Київської області від 07.11.2024 року відкрито провадження у справі, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику з повідомленням сторін, за наявними у справі матеріалами. Відповідно до правил ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Частина 2 даної статті вказує, що у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін. Згідно зі ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. 04.12.2024 року [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що вимоги позивача є необґрунтовані оскільки час від часу між ними дійсно виникають дрібні непорозуміння стосовно ведення спільного господарства, які переходять у конфлікт, але вони носять тимчасовий характер. Це обумовлюється тим, що у них недостатньо співпадають розуміння своїх ролей у сім`ї і тим самим вони пред`являють один одному неузгоджені очікування і вимоги. Про намір розірвати шлюб дружина його жодного разу не повідомляла. Близько два роки тому позивачка залишила дітей з ним та проживає окремо в м. Києві, їздить дуже рідко. Відповідачка дітей не забезпечує, участі у вихованні та утриманні майже не приймає, так як мало з ними спілкується. Відповідач у відзиві вказує, що на даний час діти поживають разом з ним , перебувають на повному його утриманні, тому підстав стягнення з нього аліментів немає. Ухвалою суду від 26.12.2024 року здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін на розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін в судове засідання. 13.02.2025 року Ухвалою Володарського районного суду Київської області надано подружжю строк для примирення три місяці до 14.05.2025 року. 12.05.2025 року Ухвалою Володарського районного суду Київської області поновлено провадження у справі та відкладено на 14.05.2025 року. 14.05.2025 року судовий розгляд справи відкладено на 09.07.2025 року. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення про вручення. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, направили до суду заяву, якою просили розгляд справи проводити без їх участі, та в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд,\~ ознайомившись із позовною заявою, взявши до уваги відзив відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає\~ задоволенню частково. Судом встановлено, що 19 травня 2012 року між сторона зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 24 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що стверджено їхніми свідоцтвами про народження (а.с. 10-12). В позовній заяві позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося. Між ними зникли взаєморозуміння один до одного та почуття сімейної єдності, відсутні спільні погляди на життя та спільні інтереси. Між ними все частіше виникають непорозуміння та конфлікти. На протязі останнього часу кожен з них живе своїм життям та інтересами. Шлюб носить формальний характер. Окрім цього [PERSON] вказує, що їх діти проживають по місцю реєстрації обох батьків. В добровільному порядку вона з відповідачем не досягла згоди щодо утримання дітей. Вирішуючи питання щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу слід зазначити, що за термін, який судом було надано для примирення, сторони не примирилися. В Україні шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття\~51 Конституції України, статті\~24, 56 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі відповідного рішення суду (частина друга статті\~104, частина третя статті\~105, стаття\~110 Сімейного кодексу України). Згідно ч. 3ст. 109 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка та що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. За статтею\~112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (стаття\~113 Сімейного кодексу України). З огляду на викладене та зважаючи на фактичне припинення подружнього життя сторін і ведення ними спільного господарства, небажання сторін примиритися та зберегти сім`ю, тому за таких встановлених обставин суд дійшов до висновку, що рішення сторін про розірвання шлюбу є виваженим, свідомим, причини, з яких вони наполягають на розірванні шлюбу, обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження ними сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не має. При цьому суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. За правовою позицією, що неодноразово викладалася в постановах Верховного Суду, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу (зокрема, постанови Верховного Суду від 08.11.2018\~р. у справі №\~569/458/18, від 11.11.2020\~р. у справі №\~369/7035/18 тощо). Європейський суд з прав людини, практику якого суд застосовує як джерело права (стаття\~17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), щодо права на приватне та сімейне життя неодноразово наголошував, на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя; відповідно до статті\~8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні (зокрема, пункт\~61 рішення ЄСПЛ від 29.04.2002\~р. у справі «Прітті проти Сполученого Королівства», заява №\~2346/02, пункт\~126 рішення ЄСПЛ від 12.06.2014\~р. у справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії», заява №\~56030/07). Як вбачається позовної заяви та з того, що позивач та відповідач не скористалась своїм правом і протягом наданого судом строку на примирення, не примирилися. Нормою ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що дана позовна вимога підлягає задоволенню, оскільки для цього є законні підстави, визнання позову не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а навпаки є свідченням досягнення сторін згоди із усіх питань порушених в даній частині позову. Що ж стосується позовних вимог у частині стягнення аліментів, то вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, від дня пред`явлення позову, у розмірі 6000,00 гривень по 2000,00 гривень на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, є не обґрунтованими та такими, що не суперечать інтересам дітей. Оскільки,\~згідно наданого\~Володарською селищною\~радою Київської\~області від\~29.11.2024\~року №33\~ \~Акту обстеження\~житлово-побутових\~умов комісією\~встановлено,\~що [PERSON] ,\~ [INFO] \~проживає за\~адресою [ADDRESS] \~у власному\~будинку.\~На утриманні\~має троє\~неповнолітніх дітей синів - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , дочку - [PERSON] , [INFO] . Батько працює в ПП «Горизонт» головним агрономом. Будинок газифікований, є всі необхідні комунікації. Батько приділяє належну увагу вихованню та навчанню своїх дітей. Матеріально побутовий стан сім`ї задовільний. Стосовно матері [PERSON] є інформація, що мати тривалий час (з липня 2023 року по даний час) працює в м. Києві до сім`ї навідується один раз на місяць. Приймаючи до уваги те, що діти проживають разом з відповідачем, беручи до уваги, що відповідач скористався своїм правом та подав до суду відзив на позов, що слід розцінювати як невизнання позову та враховуючи інтереси малолітніх дітей, які проживають та знаходяться на утриманні батька, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково в частині розірвання шлюбу. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до\~ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією від 07.09.2024 року про сплату судового збору у сумі 1211,20 грн. З урахуванням того, що позов задоволений частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 грн. Відповідно до статей\~160, 161, 180-183, 191 Сімейного кодексу України та

Outcome: partial