Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за спожитий природний газ та судових витрат, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачі є споживачами природного газу по об`єкту, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить відповідачам на праві власності. Відповідач [PERSON] приєднався до договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» (ТОВ «ГК «Нафтогаз України») шляхом акцептування договору із позивачем через факт споживання газу. Позивач постачав природний газ, а відповідачі отримували його та використовувала для власних потреб. В період з жовтня 2021 року по лютий 2025 року (включно) відповідачами було спожито природний газ на загальну суму 24873,24 грн, вартість якого залишилась не оплаченою споживачами. Оскільки відповідачі не в повному обсязі сплачували нараховані суми за спожитий природний газ, тим самим неналежно виконували свої зобов`язання, чим порушуються права ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». Ухвалою Південного міського суду Одеської області від 17.06.2025 відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд справи здійснено у порядку спрощеного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві вказано, що розгляд справи проводити без участі представника позивача за наявними в матеріалах справи доказами. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.282-284 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що власниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , є відповідачі [PERSON] (1/100 частка власності) та [PERSON] (99/100 частка власності), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав №365708112 від 06.02.2004 та відповіді №1546481 від 07.07.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як зазначає позивач 30.11.2021 [PERSON] подав до ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за адресою: [ADDRESS] . ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» здійснює постачання відповідачам природного газу за адресою: [ADDRESS] . ЕІС код споживача [NUMBER] . Згідно даних фінансового стану по особовому рахунку № [NUMBER] споживача [PERSON] вбачається, що за період з жовтня 2021 року по лютий 2025 року, було спожито природний газ на загальну суму 24873,24 грн, вартість якого залишилася не оплаченою споживачами. ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» направило на адресу відповідача [PERSON] вимогу про сплату заборгованості за спожитий газ в 7-денний строку з моменту отримання даної вимоги, але не пізніше 31.01.2024, однак за наявними матеріалами справи, відповідач вимогу не виконав, заборгованість не погасив. Судом установлено, що позивач, як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам які використовують його (природний газ) для власних потреб на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 880 від 04.07.2017 «Про видачу ліцензій постачання природного газу …» на території України. Правилами постачання природного газу, що затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 року, та ст.6, 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Позивач зобов`язаний постачати природний газ Споживачам які використовують його (природний газ) для власних потреб, а Споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Пунктом 5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Статтею 4 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства. Пунктом 32 ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу» встановлено, що Регулятором є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Відповідно до п.2, 4 ч.1 ст.12 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Постачання природного газу постачальником «останньої надії» здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» може містити окремі умови для різних категорій споживачів. При цьому в межах кожної категорії споживачів договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» є публічним. Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з моменту початку фактичного постачання природного газу такому споживачу (п.2 ч.1 ст.15 ЗУ «Про ринок природного газу»). За змістом ст.526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст.625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» побутовим споживачам є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст.205, 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання за відсутності іншого постачальника. Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання. Відповідач приєднався до договору постачання природного газу поста- чальником «останньої надії» (ТОВ «ГК «Нафтогаз України») шляхом акцептування договору із позивачем через факт споживання газу. Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. У поданій позовній заяві позивачем зазначено, що ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» постачав природний газ, а відповідачі отримували його та використовували для власних потреб. Оскільки відповідачі не в повному обсязі сплачували нараховані суми за спожитий природний газ, що свідчить про неналежне виконання відповідачами своїх зобов`язань, а тому порушує право ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на одержання плати за поставлений природний газ у встановлений договором строк. Відповідно до ст.12 ч.3,4 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідачі не надали суду заперечень на позов та будь-яких доказів на їх підтвердження. Суд враховуючи, що відповідачі є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] , вважає що з них підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за спожитий природний газ пропорційно їх частки власності, тобто з [PERSON] (24873,24*1/100) = 248,73 грн, з [PERSON] (24873,24*99/100) = 24624,51 грн. Оскільки позивачем надано достатні та належні докази на підтвердження істотного порушення відповідачем умов кредитного договору та існування заборгованості, зазначеної в позовній заяві, суд задовольняє заявлений позов у повному обсязі. Відповідно\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача має бути стягнуто судові витрати у справі.

Outcome: approved