Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

23 червня 2025 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково. 27 червня 2025 року на адресу суду надійшла заява від представника відповідача адвоката Капустіна В.В.\~ про ухвалення додаткового судового рішення, яким просить вирішити питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Заява обґрунтована наступним: Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.06.2025 у справі № 357/4591/25 задоволено частково позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) Відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В частині задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів за минулий час з 07.02.2023 до дати пред`явлення позову відмовлено. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] задоволено судом в розмірі 50 %. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як зазначалось у відзиві на позовну заяву, у зв`язку із необхідністю захисту своїх прав та законних інтересів [PERSON] був змушений звернутись до адвоката для отримання правничої допомоги. А саме, ще на початку 2025 року стало зрозумілим, що сторони не змогли досягти згоди щодо розміру аліментів, які Відповідач повинен сплачувати на утримання їх спільного сина. Незважаючи на це, [PERSON] продовжував сплачувати аліменти у добровільному порядку у раніше узгодженому з [PERSON] розмірі 10 000,00 грн. на місяць і не ухилявся від виконання свого обов`язку утримувати дитину, проте розумів можливість пред`явлення його колишньою дружиною позову про стягнення аліментів. Тому, перебуваючи у відпустці у м. Біла Церква, 10.03.2025 Відповідач звернувся до мене для укладення договору про надання правничої допомоги та отримання консультації з питання сплати аліментів. Адвокат надав Відповідачу детальну консультацію та роз`яснив порядок його дій у випадку звернення його колишньої дружини до суду із позовом про стягнення аліментів. На початку квітня 2025 року Відповідач за допомогою мобільного застосунку «Дія» отримав повідомлення про виклик його до суду у якості Відповідача у даній справі на 06 травня 2025 року. Станом на дату судового засідання Відповідач не мав можливості отримати копію позовної заяви поштою, так як він знаходиться в зоні ведення бойових дій, виконуючи свій обов`язок по захисту Батьківщини. 06 травня 2025 року, попередньо угодивши правову позицію з Відповідачем, в судовому засіданні я мав намір заявити про визнання ним позову. Проте, після отримання копії позовної заяви і ознайомлення з її змістом, враховуючи очевидну необґрунтованість та безпідставність позовних вимог в частині стягнення аліментів за минулий час, виникла необхідність подати відзив на позовну заяву. Це потягло за собою понесення Відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних із підготовкою відзиву на позовну заяву. Відповідно до умов Договору про надання правничої допомоги № 432 від 10.03.2025, оплата наданих послуг (виконаних робіт) Адвоката здійснюється Клієнтом протягом трьох днів після ухвалення судом першої (апеляційної, касаційної) інстанції відповідного судового рішення. Таким чином, у зв`язку із необхідністю захисту своїх прав та законних інтересів у суді [PERSON] поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500,00 грн. (про що також було зазначено у відзиві на позовну заяву). Рішення у справі було ухвалене за відсутності Відповідача та його представника за наявними у справі доказами. В цей же час, у відзиві на позовну заяву я заявляв, що докази на підтвердження понесених [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу, в тому числі, у випадку необхідності підготовки інших процесуальних документів у справі та/або участі адвоката у судових засіданнях, обґрунтування понесених ним судових витрат буде надано додатково у строки, передбачені ч. 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, а саме, протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі. Всі надані адвокатом послуги були необхідними і достатніми для належного захисту прав та законних інтересів [PERSON] в суді. Факт надання послуг адвокатом, їх обсяг, а також факт їх оплати Відповідачем, підтверджено належними доказами, які додаються до цієї заяви. 07 липня 2025 року на адресу суду від представника позивача адвоката Пархоменко Олени Олегівни надійшло заперечення проти стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, згідно з яким остання просила суд відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу або стягнути дані витрати в сумі 1000,00 грн. Заперечення обґрунтоване наступним: 1. Відсутній доказ фактичного понесення витрат. За умовами додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги оплата наданих послуг здійснюється клієнтом протягом трьох днів з дня ухвалення судового рішення. В поданій заяві сторона Відповідача зазначає про те, що такі витрати нею вже понесені та на підтвердження надає квитанцію до прибуткового касового ордера №16, що не є належним доказом прийняття оплати від клієнта, містить ознаки порушення норм податкового законодавства. Так, адвокат Капустін В.В., здійснюючи адвокатську діяльність, обліковується в податкових органах як фізична особа-підприємець з основним видом діяльності 69.10 «Діяльність у сфері права». Правовідносини у сфері застосування РРО/ПРРО регулюються Податковим кодексом України та Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Норми цього Закону поширюються на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників, які здійснюють розрахункові операції у готівковій/безготівковій формі. При цьому, відповідно до п. 2 ст. 55 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання є: - господарські організації - юридичні особи, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до ГКУ, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; - громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці. За визначенням, наведеним у пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПКУ, само зайнята особа платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності При цьому, незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, художній, викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих, аудиторів, бухгалтерів, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.. Виключенням буде лише випадок, передбачений п. 65.9 ПКУ, якщо фізична особа зареєстрована як підприємець та при цьому провадить незалежну професійну діяльність. За таких умов фізичні особи вважається ФОПом з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Якщо фізособа, яка провадить незалежну професійну діяльність, водночас здійснює і підприємницьку діяльність, то вона зобов`язана застосовувати РРО/ПРРО на загальних засадах (роз`яснення Головного управління ДПС у м. Києві від 02.10.2023 року). Таким чином, оскільки адвокат Капустін В.В. зареєстрований ФОПом з ознакою провадження незалежної професійної діяльності, він зобов`язаний на підтвердження прийняття готівкової оплати надавати клієнтам чек з РРО/ПРРО. Відтак, виписана квитанція до прибуткового касового ордеру №16 не є належним підтвердженням проведення оплати. Також, варто звернути увагу суду на те, що вказана квитанція містять посилання на договір про надання правничої допомоги №432 від 10.03.2025 року, який є загальним, передбачає можливість надання адвокатом широкого спектру послуг у невизначених справах/провадженнях, а саме: «представництво інтересів Клієнта, захист його прав та законних інтересів у ВСІХ правовідносинах з державними органами України, органами місцевого самоврядування, а також у ВСІХ правовідносинах з будь-якими фізичними чи юридичними особами»(п.1.1 Договору). Відтак, підтвердження понесення Відповідачем витрат на правничу допомогу у сумі 2500 грн. саме у даній справі, а не на будь-які інші послуги, надані адвокатом за вказаним рамковим договором, відсутнє. 2. Заявлена до відшкодування сума у розмірі 2500 грн, що визначена стороною Відповідача як 100% понесених витрат, не узгоджується з приписами п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України. Згідно п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Примітно, що сам представник Відповідача у заяві про ухвалення додаткового рішення зазначає про те, що позовні вимоги [PERSON] задоволено судом на 50% (задоволено одну вимогу з двох пред`явлених). Відтак, навіть у випадку доведення факту понесення Відповідачем вказаних у заяві витрат на правничу допомогу, стягненню може підлягати лише 1/2 частина таких підтверджених витрат. Судовий розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення призначено судом на 08 липня 2025 року на 11.30 год. В судове засідання сторони та їх представники не з`явилися, в поданих до суду заяві та запереченні просили суд розглядати справу за їх відсутності. Частинами 3, 4 ст.270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 23 червня 2025 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позов\~ [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] , на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 квітня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат ч.1 ст. 140 ЦПК України. Розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів ч.2 ст. 140 ЦПК України. У випадках, коли сума витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом ч.3 ст. 140 ПК України. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Згідно додаткової постанови Верховного суду від 23 грудня 2021 року в справі № 923/560/17 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу). Близька за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 зі справи N 922/445/19. На підтвердження витрат на правничу допомогу та витрат на поштову кореспонденцію надано: 1. Ордер на надання правової допомоги; 2. Договір про надання правничої допомоги № 432 від 10.03.2025 з додатком; 3. Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на підставі договору про надання правничої допомоги № 432 від 10.03.2025; 4. Акт приймання-передачі виконаних робіт за Договором про надання правничої допомоги № 432 від 10.03.2025; 5. Квитанцію до прибуткового касового ордеру від 26.06.2025; 6. Докази направлення копії заяви та доданих до неї документів Позивачу За результатами оцінки відповідних доказів та доводів суд вважає, що витрати\~ на професійну правничу допомогу в розмірі\~ 2500,00 грн, є документально доведеними. Пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя N R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц). У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. ВС зауважив, що у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі\~ № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268). При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв. Тобто саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог. Принцип змагальності сторін має свої втілення, зокрема, у наведених положеннях частин п`ятої статті 141 ЦПК України, виходячи з яких зменшення внаслідок неспівмірності суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі № № 910/12876/19 від 07.07.2021. Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. У разі недотримання вимог щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про їх зменшення. У справі, що розглядається, було встановлено фіксований розмір гонорару. В цьому випадку фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, не обчислюється. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас, зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, не є обов`язковими для суду у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Тож сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. І з урахуванням конкретних обставин суд може обмежити розмір, зважаючи на розумну необхідність судових витрат у справі. Правова позиція у подібних за змістом правовідносинах щодо ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, висловлена у додатковій постанові Касаційного господарського суду ВС від 13.02.2024 № 910/12155/22. Враховуючи, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2025 року позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково, проте питання щодо розподілу судових витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді не вирішено, суд приходить висновку про доцільність задоволення заяви та ухвалення додаткового судового рішення. Разом з цим приймаючи до уваги те, що рішенням суду від 23 червня 2025 року позовні вимоги задоволено частково, в розмірі 50% від розміру заявлених до суду позовних вимог, з відповідача на користь позивача витрати за надання правничої допомоги мають підлягати до стягнення витрати в сумі 1250,00 грн, що становить 50% від задоволених судом позовних вимог. Крім цього, з урахуванням наявності заперечення проти розміру правничої допомоги, поданого представником позивача адвокатом Пархоменко О.О. щодо задоволення позовних вимог в розмірі 50%, та необхідності стягнення судових витрат пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог, суд вважає за можливе клопотання про зменшення витрат по наданню правничої допомоги частково задоволити та зменшити витрати на правничу допомогу, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача до 1250,00 грн. Разом з цим суд не знаходить підстав для задоволення клопотання представника позивача щодо відмови у стягнені витрат на правничу допомогу в частині відсутності документально підтверджених доказів сплати витрат на правничу допомогу відповідачем, так як згідно сталої практики Верховного Суду, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу). Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 зі справи N 922/445/19. На підставі викладеного та

Outcome: partial