Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-10 00:00:00

02.05.2024 ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 06.02.2025, просило стягнути з [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії), гарячого водопостачання (постачання гарячої води) та Внесках у розмірі 44\~986,86 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 18\~444,02 грн., 3% річних у розмірі 4\~665,13 грн. та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» на підставі відповідної ліцензії та рішення Черкаського міськвиконкому № 520 від 24.05.2000 забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси, в тому числі надає послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та гарячого водопостачання (постачання гарячої води) в будинку [ADDRESS] . Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 08.10.1992 № 572, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки,встановлені відповідними договорами або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Оскільки в будинку [ADDRESS] встановлений будинковий лічильник загального обліку теплопостачання то відповідно до п. 12 Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири. У період до встановлення будинкового лічильника обліку теплопостачання нарахування за послугу здійснювалися згідно п.п. 40-49 вищевказаних правил, а саме пропорційно опалювальній площі (об`єму) квартири та з урахуванням температури повітря зовнішнього середовища. У квартирі [ADDRESS] не встановлено квартирний лічильник теплової енергії, тому згідно п. 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 № 830 розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності пропорційно опалювальній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу, затвердженої Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315. Лічильник обліку гарячого водопостачання в квартирі [ADDRESS] не встановлено, тому згідно п. 21 вищевказаних правил плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання на одну зареєстровану особу. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18.09.2006 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.09.2006 (номер витягу 11869891) власником вищевказаної квартири є [PERSON] . Відповідачка своєчасно з січня 2013 року не вносила плату за отримані послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та гарячого водопостачання (постачання гарячої води), а також не здійснювала оплату внесків за встановлення, обслуговування та зміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води згідно ст. 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та рішення Черкаського міськвиконкому № 1021 від 17.09.2019, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.02.2024 складає 44\~986,86 грн. Фактично споживши вищезазначені послуги, відповідачка не надсилала позивачу жодних скарг чи претензій, щодо їх наявності, якості чи кількості. Це свідчить про те, що позивач надавав відповідачу житлово-комунальні послуги належним чином, а саме: якісно, своєчасно та у повному обсязі. Відповідно до п.п. 5, 10, 11 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договором, у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг, інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідачці на суму боргу нараховано інфляційні збитки у розмірі 18\~444,02 грн. та 3% річних у розмірі 4\~665,13 грн. На підставі викладеного вище, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії), гарячого водопостачання (постачання гарячої води) та внесках, інфляційну складову, 3% річних, а також сплачений судовий збір. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.05.2024 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачці встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 03.06.2024 від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності. Крім того, зазначила, що в умовах карантину, який встановлений з метою запобігання поширенню та території України гострої респіраторної хвороби (COVID-19), спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 діють заборони для нарахування та стягнення штрафів та пені за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг, тому стягнення інфляційних витрат та 3% річних є протиправним. 13.06.2024 від представника позивача за довіреністю Корнюхіна О.В. надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, який діяв в Україні з 12.03.2020 до 30.06.2023. З даним позовом позивач звернувся до суду 02.05.2024. Згідно розрахунку заборгованості по о/р № [NUMBER] заборгованість у відповідачки виникла з січня 2013 року, при цьому у період з січня 2013 по квітень 2024 року відповідачка періодично вносила плату за надані послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання у більших обсягах ніж нарахування, тобто остання переривала строк позовної давності, і, відповідно, наслідки пропуску строку позовної давності застосуванню не підлягають. Щодо стягнення інфляційних та 3% річних, то вказані нарахування здійснені за період з січня 2013 року по грудень 2021 року, тобто до початку дії воєнного стану, а тому вимоги позивача є цілком правомірними. Ухвалою Придніпровського\~районного суду\~м.\~Черкаси від\~28.11.2024\~витребувано у\~Відділу реєстрації\~актів цивільного\~стану у\~м.\~Черкаси Центрального\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Київ)\~інформацію щодо\~наявності/відсутності\~у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актових записів про реєстрацію/розірвання шлюбу [PERSON] . 09.12.2024 Відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на виконання ухвали від 28.11.2024, надано повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00048295288 від 04.12.2024. 06.02.2025 від представника позивача за довіреністю Поліщука А.Б. надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій останній просив вважати правильним прізвище відповідачки « [PERSON] », замість зазначеного « [PERSON] ». 02.04.2025 від представника відповідачки адвоката Цимбалюка С.В. надійшов відзив на заяву про уточнення позовних вимог, в якому останній зазначив, що надана позивачем копія договору купівлі-продажу від 18.09.2006 не є належним доказом того, що саме відповідачка є власницею квартири. Крім того, цей документ має суттєві недоліки: не вказано місцезнаходження оригіналу, відсутні ідентифікуючі дані особи, яка завірила копію (прізвище, ім`я та по батькові), а інформація про сторони договору є неповною та нечіткою (відсутні ідентифікаційні коди, адреси, неможливо ідентифікувати підписанта та в чиїх інтересах діяв). Таким чином, позивач не довів, що відповідачка була власницею квартири протягом усього періоду нарахування боргу та користувалася комунальними послугами. Окремо адвокат Цимбалюк С.В. звернув увагу суду на пропуск позивачем строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за період з січня 2013 року по квітень 2021 року, а також на протиправність стягнення інфляційних втрат та 3% річних протягом дії карантинних обмежень. 30.04.2025 від представника позивача за довіреністю Поліщука А.Б. надійшли додаткові пояснення, до яких останній долучив докази на підтвердження того, що відповідачка є власницею квартири [ADDRESS] . Щодо твердження представника відповідачки про пропуск строків позовної давності зазначив, що відповідачкою переривався перебіг позовної давності, крім того, строк позовної даності було продовжено на період дії карантину та воєнного стану. Щодо твердження відповідача про незаконність стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних зазначив, що ці нарахування не є неустойкою (штрафом, пенею) і підлягають стягненню відповідно до законодавства. 10.06.2025 від представника відповідачки адвоката Цимбалюка С.В. надійшло клопотання про повернення уточненої позовної заяви. Клопотання мотивоване тим, що чинний ЦПК України не передбачає такого поняття, як «уточнення позовних вимог». У судовому засіданні представник позивача - за довіреністю Поліщук А.Б. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначив, позивач дізнався про зміну прізвища відповідачки лише після звернення до суду з позовом, а заява про уточнення позовних вимог була подана до початку розгляду справи по суті. Представник відповідачки адвокат Цимбалюк С.В. заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначив, що позивачем не доведено, що відповідачка є власницею квартири [ADDRESS] , оскільки у наданому договорі купівлі-продажу відсутній реєстраційний номер облікової картки платника податків. Просив застосувати до позовних вимог строк позовної давності, а також відмовити у стягненні інфляційних втрат\~та 3%\~річних. Наполягав на тому, що заява про уточнення позовних вимог подана з порушенням вимог процесуального законодавства, а тому підлягає поверненню позивачу. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Щодо клопотання представника відповідачки про повернення уточненої позовної заяви, то воно не підлягає задоволенню, оскільки заява про уточнення позовних вимог подана позивачем до початку розгляду справи по суті. Щодо стягнення з відповідачки заборгованість за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії), гарячого водопостачання (постачання гарячої води) та Внесках, суд зазначає наступне. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Згідно статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (стаття 14 ЦК України). Основні засади організаційних, господарських відносин між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною, особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, які на час розгляду справи по суті хоч і втратили чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 85 від 02.02.2022, проте період, за який виникла заборгованість у відповідачки, підпадає під їх регулювання. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. (пункт 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ). Споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Статтями 7, 8 вказаного вище Закону визначені права та обов`язки споживачів й виконавця комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством і умовами договорів, а обов`язком споживача - є укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Згідно з частиною 1, 2 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» на підставі ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.11.2012 № 374 та рішень Черкаської міської ради № 520 від 24.05.2000 та № 1480 від 31.10.2007 надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] , згідно витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00048295288 від 04.12.2024) є власницею квартири [ADDRESS] . Даний факт підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 18.09.2006 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11869891 від 19.09.2006. Копії цих документів були надані КП «ЧООБТІ» у відповідь на адвокатський запит представника позивача, і відповідачка, а також її представник, не спростували зазначений факт під час розгляду справи. З листа-розрахунку по ОР № 30039034 вбачається, що станом на 01.02.2024 за адресою: [ADDRESS] виникла заборгованість за надані послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії), гарячого водопостачання (постачання гарячої води) та внесках у загальному розмірі 44\~986,86 грн., оскільки їх оплата проводилась лише періодично та не у повному обсязі. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не передбачено договором або законом. Обов`язок по утриманню майна, включаючи обов`язок по сплаті житлово-комунальних послуг, покладається законом на відповідача як на власника квартири, незалежно від факту його реєстрації чи проживання у житловому приміщенні. Так, у постановах Верховного Суду від 02.04.2020 у справі № 757/29813/17-ц, 25.06.2020 у справі № 520/16591/16-ц сформульовано правову позицію, про те, що факт відсутності реєстрації особи в квартирі не звільняє її, як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Відповідно до частини 1, 2 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями статтей 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог відповідачка та її представник адвокат Цимбалюк С.І. посилалися на пропуск позивачем строку позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 256, 257 ЦК України). Згідно статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17. Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії), гарячого водопостачання (постачання гарячої води) та Внесках, яку позивач просить стягнути з відповідачки, виникла за період з 01.01.2013 по 01.02.2024, а вказаний позов поданий до суду 02.05.2024, тобто більш ніж через 3 роки від моменту порушення відповідачкою права позивача на отримання плати за надані послуги. Водночас, суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України введено карантин. У подальшому, термін дії карантину неодноразово продовжувався та тривав до 30.06.2023. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Крім того, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202, затвердженим Верховною Радою України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України № 235/2025 від 15.04.2025 строк дії воєнного стану в Україні продовжено до 07.08.2025 Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». У подальшому, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (у редакції від 08.11.2023) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено у наступній редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Тобто, з огляду на наведені положення законодавства, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 02.04.2017. Строк позовної давності за всіма вимоги, що виникли після 02.04.2017, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, не сплив, оскільки був продовжений на строк дії карантину, а пізніше зупинений на строк дії воєнного стану. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до частини 1, 3 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником, або з його згоди іншою особою, основного боргу та/або сум санкцій. З листа-розрахунку по ОР № 30039034 за адресою: [ADDRESS] вбачається, що відповідачка періодично здійснювала оплату за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання у більшому розмірі, ніж було нараховано за місяць, зокрема, у вересні 2020 року здійснено оплату у розмірі 2\~026,80 грн., а поточні нарахування за серпень 2020 року становлять 192,05 грн., у грудні 2018 року здійснено оплату у розмірі 2\~000,00 грн., а поточні нарахування за листопад 2018 року становлять 876,08 грн., у жовтні 2018 року здійснено оплату у розмірі 5\~000,00 грн., а поточні нарахування за вересень 2018 року становлять 248,43 грн., у грудні 2017 року здійснено оплату у розмірі 4\~000,00 грн., а поточні нарахування за листопад 2017 року становлять 911,16 грн., у жовтні 2017 року здійснено оплату у розмірі 4\~300,00 грн., а поточні нарахування за листопад 2017 року становлять 222,01 грн., у лютому 2017 року здійснено оплату у розмірі 1\~500,00 грн., а поточні нарахування за січень 2017 року становлять 1\~122,00 грн., у січні 2017 року здійснено оплату у розмірі 1\~500,00 грн., а поточні нарахування за січень 2017 року становлять 1\~073,01 грн., у грудні 2013 року здійснено оплату у розмірі 606,00 грн., а поточні нарахування за листопад 2013 року становлять 224,53 грн., що свідчить про визнання останньою існуючої заборгованості, у зв`язку з чим відповідно до частини 1 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривався. Таким чином, враховуючи наведені обставини, вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії), гарячого водопостачання (постачання гарячої води) та Внески за період з січня 2014 року по квітень 2017 року заявлені в межах позовної давності. Натомість, позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з січня 2013 року по грудень 2013 року пред`явлені поза межами позовної давності, тому не підлягають задоволенню. Шляхом математичних розрахунків, зроблених на підставі наданих доказів, судом встановлено, що заборгованість відповідачки перед позивачем за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії), гарячого водопостачання (постачання гарячої води) та Внесках за період з 01.01.2014 по 01.02.2024 становить 43 021,31 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення інфляційних та 3% річних за період прострочення, суд зазначає наступне. Згідно статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, від 23.10.2019 у справі №723/304/16-ц. Оскільки правовідносин, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, то на них поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК України. Суд не приймає до уваги твердження відповідачки та її представника про заборону нарахування та стягнення інфляційних витрат та 3% річних за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг у період дії карантину, оскільки відповідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та 3 % річних не є штрафними санкціями, а отже на них не поширюються обмеження, встановлені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)». Таким чином, оскільки відповідачка не виконала зобов`язання щодо своєчасної оплати житлово-комунальних послуг, суд приходить до висновку про стягнення з неї на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 15\~255,17 грн. та 3% річних у розмірі 4\~251,23 грн., які нараховані у межах позовної давності за період прострочення платежів, а саме з січня 2014 року по січень 2022 року включно (до введення на території України воєнного стану). Враховуючи вищевикладене, всього до стягнення з [PERSON] на користь ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» підлягає заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії), гарячого водопостачання (постачання гарячої води) та внесках, разом з інфляційними та 3% річних за період прострочення, в загальному розмірі 62\~527,71 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 62\~527,71 грн., що складає 91,82% від загальної ціни позову (68\~096,01 грн.), то із відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 780,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial