Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

У лютому 2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував у шлюбі з відповідачкою, від якого [INFO] у них народився спільний син [PERSON] . Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю. Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 12.07.2023 (справа №143/400/23) позивача зобов`язано сплачувати на користь відповідачки аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.04.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Станом на день подання цього позову відсутня заборгованості зі сплати аліментів. На теперішній час матеріальне становище позивача змінилося, оскільки зросли його витрати, зокрема, у зв`язку з тим, що на його утриманні перебуває ще одна малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду (справа №\~143/84/25) на утримання дитини [PERSON] з позивача стягнуто аліменти у розмірі 1/4 всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Водночас сплачує 1/4 своїх доходів на утримання сина [PERSON] від попереднього шлюбу. Отже в сукупності виходить, що стягнення аліментів з розміру його заробітку (доходу) становить понад 50%, що суттєво впливає на його матеріальний стан. Також позивач зазначає, що наразі проходить військову службу, у зв`язку з чим несе додаткові витрати на придбання амуніції та спеціального спорядження, необхідного для ефективного виконання службових обов`язків. Позивач вважає, що у зв`язку зі зміною його сімейного та матеріального становища він має підстави для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів. Посилаючись на наведені обставини та положення ст. 192 Сімейного кодексу України, позивач просить суд ухвалити рішення про зміну розміру стягуваних аліментів на утримання сина [PERSON] , зменшивши його розмір з 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) до 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 28.02.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.\~с.\~25). 28.05.2025 судом ухвалено приєднати письмові докази, надані представником відповідачки [PERSON] адвокатом Царківським\~О.\~Ю., закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті (а.\~с.\~91). Позивач [PERSON] , будучи повідомленим про дату та час судового засідання відповідно до вимог процесуального законодавства, в судове засідання не з`явився, 13.05.2025 до суду надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності (с.\~с.\~72-77). Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Царківський\~О.\~Ю., будучи належним чином повідомленими про дату та час судового засідання, до суду не з`явилися. Представник відповідачки надіслав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги не визнають. Вважає, що матеріальне становище позивача, навпаки, покращилося, а не погіршилося, у зв`язку з чим відсутні підстави для зменшення розміру стягуваних аліментів. Просить розгляд справи провести без їх участі, у задоволені позову відмовити (а.\~с.\~99). \~ \~ \~ \~ З`ясувавши позиції учасників справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 02.06.2023 (справа №\~143/252/23) шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] розірвано (а.\~c.\~5-8). Рішенням цього ж суду від 12.07.2023 (справа № 143/400/23) із [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.04.2023 року і до його повноліття (а.\~с.\~15,\~16). Відповідно до розрахунку головного державного виконавця Погребищенського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Київ) Адаменко\~Ю.\~Р. №\~72625891 позивач [PERSON] станом на 30.04.2025 має заборгованість зі сплати аліментів на користь відповідачки [PERSON] на утримання сина [PERSON] , в розмірі 103\~724 грн 51 коп. (а\~с.\~89). Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 03.10.2023 позивач уклав шлюб з [PERSON] (після шлюбу [PERSON] ). Від вказаного шлюбу [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.01.2025 (а.\~с.\~13). Відповідно до судового наказу від 29.01.2025 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , щомісячно, у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.\~с.\~17). [PERSON] є учасником бойових дій (посвідчення серії [NUMBER] від 05.08.2021 (а.\~с.\~18). Відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] від 04.11.2023. перебуває на військовій службі в Національній гвардії України (а.\~с.\~19). Стаття 15\~ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141\~Сімейного кодексу\~України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180\~Сімейного кодексу\~України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно зі ст.182 Сімейного кодексу\~України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу. Статтею 192\~Сімейного кодексу\~України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. В пункті 23 постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~15.05.2006\~№\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі №\~565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28.05.2021 у справі №\~715/2073/20 (провадження №61-1031св21) викладено правовий висновок щодо застосування ст. 192 Сімейного кодексу України: «Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану». При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.\~4 ст. 263 ЦПК України). З аналізу вказаних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів з 1/4 частини на 1/6 частину на утримання сина [PERSON] позивач посилався на те, що у нього на утриманні перебуває ще один син [PERSON] , на утримання якого він також сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини свого заробітку, що у сумі складає більше 50% його заробітку. Це ставить його у скрутне матеріальне становище. Відповідно до ч.\~3 ст.\~70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Разом з тим, із досліджених судом доказів, вбачається, що позивач сплачує аліменти на утримання двох малолітніх синів із розрахунку по 1/4 частині від свого заробітку (доходу) на кожну дитину. Однак просить зменшити розмір аліментів лише на утримання сина [PERSON] . Відтак задоволення судом позову призведе до отримання дітьми аліментів в різних розмірах, оскільки один син [PERSON] буде отримувати 1/4 частину від доходу, а інший [PERSON] 1/6 частину від доходу батька. Таким чином таке рішення буде порушувати право [PERSON] на належне та повноцінне утримання, ставлячи його в нерівне становище порівняно з іншою дитиною. Також, суд вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що суттєво погіршився його матеріальний стан і він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, встановленому судом. Водночас суд враховує, що позивач має заборгованість зі сплати аліментів у значному розмірі, що свідчить про його неналежне виконання батьківських обов`язків щодо утримання дитини. Однак сам по собі факт наявності заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей не є беззаперечним доказом погіршення матеріального становища позивача. Відповідно до рішення суду від 12.07.2023 розмір аліментів відповідає вимогам чинного законодавства. Їх зменшення на тій підставі, що позивач має на утриманні іншу малолітню дитину, без належного підтвердження погіршення його матеріального становища, є необґрунтованим. Оскільки позивач не довів обставин, на які посилається у своїй позовній заяві, відтак суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. На підставі ст.\~141\~ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed