Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

20 червня 2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до вернулося до Новокодацького районного суду міста Дніпра з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 25 червня 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 16 липня 2025 року вирішено питання про заочний розгляд справи. Позивач у своєму позові посилався на те, що 05 лютого 2022 року між [PERSON] і ТОВ «Селфі Кредит» було укладено кредитний договір № 272186, відповідно до умов якого відповідачеві було видано кредит у розмірі 7 600 грн. строком на 30 днів по 06 березня 2022 року зі сплатою відсотків у розмірі 1,90 % щоденно за користування кредитом. Відповідач зобов`язання не виконала, кошти не повернула, відсотки не сплатила, тому станом на 29 лютого 2024 року виникла заборгованість за кредитним договором № 272186 у розмірі 13 905 грн. 68 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 461 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 7 444 грн. 68 коп. 29 лютого 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 29022024, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 272186 від 05 лютого 2022 року. 04 серпня 2021 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 002/11100453-SP строком на 365 днів з моменту повідомлення банком про факт встановлення кредитного ліміту. 04 квітня 2024 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № НІ/11/17-Ф, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги за кредитним договором № 002/11100453-SP. Відповідно до додатку договору факторингу заборгованість відповідача за кредитним договором № 002/11100453-SP від 04 квітня 2024 року складає 10 504 грн. 44 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 999 грн. 04 коп. та заборгованості за відсотками у розмірі 5 505 грн. 40 коп. Просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 272186 від 05 лютого 2022 року у розмірі 13 905 грн. 68 коп. та заборгованість за кредитним договором № 002/11100453-SP від 04 квітня 2024 року у розмірі 10 504 грн. 44 коп., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 грн. Представник позивача просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] про дату та час судового засідання повідомлялася в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явилася, відзив на позов не надала. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 05 лютого 2022 року між [PERSON] і ТОВ «Селфі Кредит» було укладено кредитний договір № 272186, відповідно до умов якого відповідачеві було видано кредит у розмірі 7 600 грн. строком на 30 днів по 06 березня 2022 року зі сплатою відсотків у розмірі 1,90 % щоденно за користування кредитом (а.с. 8-13). Умовами кредитного договору сторони договору погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання боржник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 1 140 грн. на четвертий день такого невиконання або неналежного виконання та 83 грн. 60 коп., починаючи з п`ятого дня за кожен день такого невиконання або неналежного виконання. 29 лютого 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 29022024, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 272186 від 05 лютого 2022 року (а.с. 19-21, 22). 04 серпня 2021 року [PERSON] підписала заяву № 538492 про приєднання до частини 1 публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг (а.с. 27). 04 квітня 2024 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № НІ/11/17-Ф, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги за кредитним договором № 002/11100453-SP (а.с. 29-30). Правовідносини, що виникли між сторонами урегульовано ЗУ «Про споживче кредитування», ЗУ «Про електронну комерцію», ЦК України. Частиною 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 ЗУ «Про споживче кредитування» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ст.ст. 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідач перед позивачем свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів не виконала, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики. У зв`язку з тим, що отримання у кредит грошових коштів за кредитним договором № 272186 від 05 лютого 2022 року відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі, відповідач свої зобов`язання не виконує, то позов підлягає задоволенню та з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 272186 від 05 лютого 2022 року у розмірі 13 905 грн. 68 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 461 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 7 444 грн. 68 коп. Щодо позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 002/11100453-SP від 04 серпня 2021 року, суд приходить до такого висновку, за наступних підстав. Статтею 76\~ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до статті 77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 80\~ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст.\~95\~ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Суд враховує, що належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно з правовою позицією, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до положень ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Надані позивачем копія заяви № 538492 від 04 серпня 2021 року, а також розрахунок заборгованості за кредитним договором не містить даних про суми коштів, що отримані відповідачем, строк користування кредитними коштами, умови повернення кредитних коштів, відсотки за користування кредитними коштами, тобто, не містять істотних умов договору. З урахуванням того, що наданий позивачем розрахунок суми боргу за кредитним договором не є зведеним документом, не підтверджений первинними обліковими бухгалтерськими документами, суд приходить до висновку про те, що ТОВ «ЄАПБ» не доведено наявності у [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі, зазначеному у розрахунках, та заявленому до стягнення. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач у позові, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належними доказами наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретних розмірів заборгованості, є документами, що створені самим позивачем та первісними кредиторами, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не можуть бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір. Суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 724 грн. 96 коп. (13 905 грн. 68 коп. х 3 028 грн. /24 410 грн. 12 коп. = 1 724 грн. 96 коп.). Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» складає 15 630 грн. 64 коп. (13 905 грн. 68 коп. + 1 724 грн. 96 коп. = 15 630 грн. 64 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial