Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

У травні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «фінансова компанія «Брайт-К» (далі по тексту ТОВ Брайт-К) звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №1/4172770 від 26.08.2021 на суму 37494,57 грн та за кредитним договором №2/4172770 від 30.01.2023 на суму 18390,54 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.08.2021 та 30.01.2023 між Акціонерним товариством «Креді агріколь банк» (далі по тексту банк) та [PERSON] були укладені кредитні договори, відповідно до яких відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 16000 грн строком до 25.08.2022 та 10582,98 грн грн строком до 29.01.2026. Банк виконав свої зобов`язання та надав кошти відповідачу, яка, в свою чергу, належним чином договірні зобов`язання не виконує та має заборгованість. На підставі договору про відступлення прав вимоги від 18.12.2024 позивач набув статусу нового кредитора, отримавши право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками банку, включно і до відповідача. Ухвалою суду від 07.05.2025 /а.с.71/ відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, заперечення проти чого від них не надійшло. Представником позивача 23.05.2025 було подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, зокрема зазначив, що питання погашення боргу за кредитним договором №1/4172770 від 26.08.2021 на суму 37494,57 грн було вирішено з відповідачем в позасудовому порядку. Просив стягнути з [PERSON] лише заборгованість за кредитним договором №2/4172770 від 30.01.2023 на суму 18390,54 грн. Правом подати відзив на позов або будь-які заперечення щодо змісту і вимог позовної заяви відповідач не скористалася. Також до суду не надходили від відповідача заяви чи клопотання щодо розгляду справи. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалися як рекомендованим листом за місцем реєстрації, так і через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Крім того, вказана інформація була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до якого є вільним, цілодобовим і безкоштовним. Згідно з постановою Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 надіслання листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб говорити про належне повідомлення, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю суду. Від ІІІ особи, банку, надійшла заява про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне. Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК). Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.ст.1048, 1054 ЦК України). За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то й права і обов`язки виникають у кожного контрагента. У справі встановлено, що 30.01.2023 між [PERSON] та банком був укладений кредитний договір №2/4172770, відповідно до умов якого вона отримала кредитні кошти в сумі 10582,98 грн строком по 29.01.2026, які зобов`язалась повертати щомісячно в число місяця, визначене Графіком платежів по кредиту (Додаток №1 до Договору, що є його невід`ємною частиною). Кредит надавався відповідачу для погашення заборгованості згідно заяви про надання банківської послуги «Кредитна картка» від 26.08.2021 в рамках та на підставі Договору про надання банківських послуг №766279/4172770 від 26.08.2021 (п.1.2 договору). За користування кредитом позичальник сплачує щомісячно проценти у розмірі 34% річних (фіксована процентна ставка) (п.1.3.1 договору). Надання кредиту здійснюється безготівково шляхом перерахування коштів в день видачі кредиту на рахунки заборгованості за договором, визначеного в п.1.2. договору, в сумі 10582,98 грн (п.2.1 договору). Видача кредиту готівкою не передбачена. Відповідно до п.3.2.11. кредитного договору банк має право у будь-який час відступити всі або частину своїх прав за договором будь-якій третій особі. Підписання договору відповідач підтвердила, що у письмовій формі у повному обсязі отримала від банку інформацію, визначену Законом України «Про споживче кредитування», з тарифами ознайомлена і згодна; умови договору їй зрозумілі, примірник договору отримала (п.9.13. Договору). Банк виконав свої обов`язки за кредитним договором №2/4172770 від 30.01.2023, що підтверджується випискою за позичковим рахунком відповідача. Перед укладенням договору [PERSON] була вільною в погодженні всіх умов кредиту, з правилами, порядком погашення по кредиту ознайомлена. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Ураховуючи викладені обставини, суд вважає, що при укладенні кредитного договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов та у них, відповідно до приписів ст.11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Відповідач, особисто підписавши договір, не лише погодила його умови, зокрема розмір кредиту, грошову одиницю, відсотки, строк та умови, але й скористалася кредитом. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. 18.12.2024 між банком та позивачем був укладений договір про відступлення права вимоги №5-2024, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до відповідача за договором №2/4172770 у загальному розмірі 17401,51 грн, з якої: 5401,57 грн сума строкової заборгованості за тілом кредиту, 5179,82 грн сума простроченої заборгованості за тілом кредиту, 199,58 грн заборгованість за нарахованими процентами та 6620,54 грн заборгованість за простроченими процентами. Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (ст.512 ЦК України). Відступлення права вимоги відбувається на підставі правочину, зокрема, внаслідок укладення договору купівлі-продажу чи міни; дарування; факторингу. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, окрім відступленої суми боргу станом на 20.12.2024, зазначеної вище, ТОВ Брайт-К також заявлено до стягнення проценти, нараховані за період з 20.12.204 по 28.03.2025 на суму 989,03 грн. 11.02.2025 позивач надіслав відповідачу повідомлення про наявність простроченої заборгованості з кредитом станом на 20.12.2024, а за тим 28.03.2025 вимогу достроково повернути всю суму кредиту, проценти та комісію, однак останні позичальник проігнорувала. У ст.629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Оскільки кредитодавець банк та позичальник [PERSON] досягли домовленості згідно з положеннями чинного на момент укладання кредитного договору ЦК України та уклали його, у якому передбачені певні умови, то вони підлягають виконанню. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). За правилами ст.ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону. Таким чином, судом встановлено, що відповідач порушила умови кредитних зобов`язань перед банком, та позивач набув право вимоги до неї у результаті відступлення прав вимоги. Разом з тим, суд рахує доведеним частково позовні вимоги лише в розмірі 17401,51 грн, тобто в розмірі заборгованості, нарахованої первісним кредитором на момент відступлення прав вимоги станом на 20.12.2024, оскільки саме такий розмір відступлено банком позивачу для вимоги відповідно до Додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, що складається із 5401,57 грн строкової заборгованості за тілом кредиту, 5179,82 грн простроченої заборгованості за тілом кредиту, 199,58 грн заборгованості за нарахованими процентами та 6620,54 грн заборгованості за простроченими процентами. Решту суми позовних вимог суд вважає не доведеною та такою, що не ґрунтується на вимогах закону та договору. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути судовий збір, понесений позивачем при подачі позову.

Outcome: partial