Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-10 00:00:00

04.02.2025 року [PERSON] в особі представника адвоката Малишевої О.Ю. звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до РА ЗМР по Комунарському району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:\~ [PERSON] , про визнання права на приватизацію житлового приміщення та зобов`язання здійснити приватизацію. Позов обґрунтований таким. В 1992 році позивач [PERSON] на підприємстві «Запорізький держлісгосп» була розподілена в квартиру [ADDRESS] . Позивач та її чоловік [PERSON] (який помер у 2007 році), разом з сином [PERSON] , в 1992 році вселилися в квартиру [ADDRESS] . Будинок [ADDRESS] був прийнятий до комунальної власності 04.10.2024 року на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 04.10.2024 року № 633. 20.11.2024 року позивач звернулася до РА ЗМР по Комунарському району з заявою про приватизацію квартири. Позивачу було відмовлено, про що свідчить відповідь від 27.11.2024 року, підставою для відмови в приватизації житла була неможливість надати до заяви про приватизацію оригіналу ордеру на вселення. Крім того позивач намагалася отримати копію ордера через Департамент ЖКГ, але архівні дані його не містили. В книзі реєстрації державних ордерів за 1992-1993 роки відсутній запис про оформлення ордера на квартиру [ADDRESS] . За таких обставин позивач звертається до суду з даним позовом про приватизацію житла, незважаючи на відсутність ордера, аргументуючи це тривалим проживанням та документами, які підтверджують законність вселення. Посилаючись на вище зазначене, просить суд: -визнати незаконною відмову РА ЗМР по Комунарському району в приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] , за відсутності ордеру про надання житлової площі; -зобов`язати РА ЗМР по Комунарському району провести дії по приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] , без наявності ордеру про надання житлової площі. 05.02.2025 року ухвалою суду позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 12.03.2025 року через канцелярію суду від представника РА ЗМР по Комунарському району Антонової І.П. надійшов відзив на позовну заяву. Заперечення обґрунтовані тим, що відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Під час вирішення питання щодо передачі (приватизації) квартири (кімнати у гуртожитку) у власність громадян, районна адміністрація керується низкою чинних нормативно-правових актів України, у тому числі і Положенням «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженим Наказом Міністерства з питань жилого-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року № 109/17404 (із змінами). Так, відповідно до вказаного Положення, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації (п. 17), та подає певні документи, одним з яких є копія ордера на жиле приміщення (п. 18). Тобто, вказаним Положенням чітко визначений певний перелік документів, які необхідно надати органу приватизації разом із заявою про приватизацію квартири. Оскільки позивачем не надано копію ордеру, як цього вимагає чинне законодавство України, позивачу було відмовлено у приватизації житла, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, відповідач вважає, що в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, РА ЗМР по Комунарському району була розглянута заява позивача та обґрунтовано відмовлено у приватизації. Просить у позові відмовити. Ухвалою суду від 12.03.2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Малишева О.Ю., будучи повідомленими судом своєчасно та належним чином про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися. Через канцелярію суду від позивача надійшла заява про проведення розгляду за відсутності сторони позивача, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача, будучи повідомленим судом своєчасно та належним чином про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився. Скористався своїм правом на подання відзиву за змістом якого заперечує щодо задоволення позову, судове засідання просив провести за відсутності представника РА ЗМР по Комунарському району. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , будучи повідомленим судом своєчасно та належним чином про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду від останнього надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Дослідивши матеріали справи, вивчивши відзив на позовну заяву, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, проаналізувавши та дослідивши всі докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з такого. Згідно зі ст. ст. 30, 41 Конституції України, кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що зареєстровано місце проживання позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з 11.02.1993 року по теперішній час. Позивач безперервно проживає у квартирі з 11.02.1993 року та є споживачем комунальних послуг. За вищевказаною адресою також з 12.12.1993 року по теперішній час зареєстрований [PERSON] (а.с. 63). Відповідно до листа Департаменту з управління Житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради від 18.11.2024 року, на звернення позивача щодо видачі копії корінця державного ордеру на вищезазначену квартиру, позивачу повідомлено, що у книгах реєстрації державних ордерів за 1992-1993 роки відсутній запис про оформлення ордера на квартиру [ADDRESS] (а.с. 27). 20.11.2024 року позивач [PERSON] звернулася до РА ЗМР по Комунарському району із заявою про проведення приватизації квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира, в якій зареєстрована та проживає позивач, відноситься до державного житлового фонду. Листом за вих. № Б-1461 від 27.11.2024 року РА ЗМР по Комунарському району було відмовлено позивачу у проведенні приватизації квартири, оскільки нею до органу приватизації не надано копію ордера про надання жилої площі відповідно до вимог Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженим Наказом Міністерства з питань жилого-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року № 109/17404. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», об`єктом приватизації є квартири, які перебувають в віданні місцевих Рад, державних підприємств, установ, організацій, незалежно від їх відомчої належності. Відповідно до ст. 3 Закону України зазначеного закону, приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 15 ЖК УРСР, до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів належить видача ордерів на жилі приміщення. Відповідно до ст. 58 ЖК УРСР ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно з пунктами 69, 72 правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в УРСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року № 470, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі,організації. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Таким чином, ордер не підлягає зберіганню у наймача квартири та є документом з обмеженим строком дії (30 днів), який лише дає право на вселення у квартиру. Відповідно до п. п. 17, 18 Положення Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, який затверджений наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року № 109/17404, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації та подає такі документи: оформлену заяву на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідку про склад сім`ї та займані приміщення; копію ордера про надання жилої площі (копію договору найму жилої площі у гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Згідно з ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках, квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на спірну квартиру позивача не розповсюджується. Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. З 1990 року до теперішнього часу жодним власником будинку або балансоутримувачами не пред`являлося до позивача претензій щодо незаконності її мешкання у квартирі. З огляду на вказані обставини відповідно до приписів Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» позивач [PERSON] має право на приватизацію жилого приміщення квартири, у якій вона мешкає. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з ч. 1 ст. 345 ЦК України, фізична особа або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна, що є в комунальній власності. Таким чином, враховуючи, що позивач [PERSON] вселена до квартири на законних підставах, незаконність її проживання ніхто не оспорює, проте, відсутні документи, на підставі яких вона була вселена, та цей факт позбавляє позивача можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Позивач не заявляє вимог про стягнення судового збору, тому на підставі ст. 13 ЦПК України, суд залишає витрати по сплаті судового збору за позивачем.

Outcome: approved