Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Представник позивача ТОВ «Таліон Плюс» (далі ТОВ «Таліон Плюс») подав до суду позов [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивує тим, що 21.07.2024 [PERSON] уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») кредитний договір №915316524, згідно з умовами якого отримав кредит у розмірі 13 800 грн строком на 30 днів. 24.09.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу №МВ-ТП/1 згідно з умовами якого, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за переліком в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату за плату на умовах, визначених договором. Відповідно до реєстру прав вимоги від 24.09.2024 до договору факторингу №МВ-ТП/1 від набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 34 155 грн., у зв`язку з чим просив позов задовольнити. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 14.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, призначено судове засідання у справі на 12.06.2025. Відповідачу надано строк для подання відзиву та заперечень. 9 червня 2025 року через «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про проведення розгляду справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Ухвалою від 12.06.2025 розгляд справи відкладено. В судове засідання [PERSON] не з`явився, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, зважаючи на те, що такий повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було. За таких обставин, суд проводить розгляд справи на підставі письмових доказів відповідно до ст.223 ЦПК України. В силу приписів ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що 21.07.2024 [PERSON] уклав з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договір кредитної лінії №915316524, згідно з умовами якого отримав кредитний ліміт у розмірі 13 800 грн . У паспорті споживчого кредиту, визначено основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної вартості кредиту, порядок повернення кредиту та інші умови. Відповідач підписав вказані документи з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором . Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №915316524 від 21.07.2024 наданого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», прострочена заборгованість за кредитом становить 33 948 грн. (а.с.16). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №915316524 від 21.07.2024 наданого ТОВ «Таліон Плюс», прострочена заборгованість за кредитом становить 50 543 грн. в тому числі неустойка на суму 6 900 грн. (а.с.17-18). Відповідно до договору факторингу №МВ-ТП/1 від 24.09.2024, згідно з умовами якого, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за переліком в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату за плату на умовах, визначених договором. Згідно з витягом з реєстру прав вимоги до договору факторингу №МВ-ТП/1 від 24.09.2024 набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 34 155 грн . Норми права, які застосував суд У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, у відповідачки виник обов`язок повернути позивачу грошові кошти отримані за кредитним договором у розмірі та на умовах встановлених договором. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти. Відповідно до ч.1,3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з нормами ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову. Судом встановлено сторонами не спростовано, що 21.07.2024 [PERSON] уклав з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договір кредитної лінії №915316524, згідно з умовами якого отримав кредитний ліміт у розмірі 13 800 грн. Надаючи оцінку аргументам позивача, суд зауважує, що відповідач, підписавши договори про надання кредиту шляхом ведення одноразового ідентифікатора відповідно до положень Закону України "про Електронну комерцію" погодився з умовами договору. Відповідно до договору факторингу №МВ-ТП/1 від 24.09.2024, згідно з умовами якого, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за переліком в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату за плату на умовах, визначених договором. Згідно з витягом з реєстру прав вимоги №1 від 21.10.2022 до договору факторингу від 24.09.2024 до договору факторингу №МВ-ТП/1 від набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 34 155 грн . Однак, відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконував. Надаючи оцінку сумі заборгованості, наведеній позивачем у розрахунку, суд не знаходить обґрунтованих підстав для сумнівів у правильності її нарахування. Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі ним не наведені. Враховуючи наявні докази у матеріалах справи у своїй сукупності та зважаючи на те, що майнове право позивача порушене відповідачем, а відтак підлягає захисту, суд вважає, що позов слід задовольнити, стягнувши з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Таліон Плюс» заборгованість у сумі 43 643 грн. Розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, слід стягнути з [PERSON] на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви, що складає 2422,20 грн. Розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано копію договору №5 від 02.12.2024 про надання правової допомоги, укладеного між ТОВ «Таліон плюс» та адвокатським об`єднанням "Ліга юридичних технологій", копію платіжної інстукції №1003 від 30.12.2024, ордеру на надання правничої правової допомого позивачу адвокатом Колінько А.В., свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Колінько А.В., додоткової угоди №103 від 30.12.2024 до договору №5 від 02.12.2024 про надання правової допомоги на загальну суму 5 000 грн, що включає в себе: аналіз кредитної справи, підготовка та направлення повідомлення відповідачу про оплату заборгованості, збір доказів, друк та належне засвідчення копій, підготовка позовної заяви та подання її до суду. Таким чином, суд, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи, розгляд якої проводився в порядку спрощеного позовного провадження, дійшов переконання, що заявлені представником позивачки до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є завищеними та неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу (складання позовної заяви), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), а тому обґрунтованими є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500 грн.

Outcome: approved