Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Позов мотивовано тим, що у 2015 році [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.10.2015 вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 23.09.2015. Донька [PERSON] на день подання позову є повнолітньою та вже 2 роки не отримує аліментів у зв`язку з цією обставиною. Натомість частка молодшого сина [PERSON] за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.10.2015 складає 1/6. Син [PERSON] , [INFO] зареєстрований та проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Припинення стягнення аліментів із відповідача на утримання повнолітньої доньки позивач вважає зміною його сімейного стану. Виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб неповнолітньої дитини спільного з відповідачем сина, позивач просить змінити розмір аліментів, стягнувши з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 всіх видів доходів, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення ним повноліття. Ухвалою суду від 06.03.2025 позовну заяву прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також цією ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази. Відповідно до ст. 128 ЦПК України відповідач повідомлений про розгляд справи належним чином. Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. Будь-які докази по справі, крім поданих позивачем разом із позовною заявою, чи клопотання, від учасників справи на адресу суду не надходили. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.11.2008, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.02.2005, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області спільна донька сторін у справі [PERSON] , [INFO] , досягла повноліття. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/22655/15-ц від 19.10.2015 вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 23.09.2015 року. Згідно із довідкою про реєстрацію місця проживання №611176 від 11.09.2023, що видана Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію № [NUMBER] , виданою МКП «Управляюча компанія «Територія комфорту» 28.02.2025 за адресою [ADDRESS] , зареєстровані та постійно проживають [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Тобто позивач із дітьми проживають за однією адресою. Засадами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підстав усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12ЦПК України). Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Як на підставу задоволення своїх вимог позивачка посилається на те, що у відповідача відбулась зміна сімейного стану, оскільки у нього відпала потреба сплачувати аліменти на утримання двох дітей через досягнення повноліття однією дитиною. Зважаючи на обов`язок відповідача в утриманні двох дітей, суд у своєму рішенні №127/22655/15-ц ухвалив стягувати аліменти в розмірі 1/3 його доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Після досягнення одним з дітей повноліття розмір аліментів, що підлягатиме стягненню судом у цьому рішенні не врегульовано. Тобто, на момент подання цього позову відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/6 частки його доходів щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України). Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з положеннями статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Законом України від 17 травня 2017 року № 037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін до статті 182 СК України - 30 %). Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17 (провадження № 61-7584св18), від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19 (провадження № 61-2057св20). Зважаючи, що свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї, а під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні, то покращенням матеріального становища потрібно вважати зменшення кола осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування. Отже, після ухвалення судового рішення №127/22655/15-ц від 19.10.2015 про стягнення з [PERSON] аліментів на користь позивачки для утримання неповнолітнього сина майновий стан відповідача змінився, оскільки через повноліття доньки відповідач втратив обов`язок її утримувати як неповнолітню. Відповідач не надав відзиву на позовну заяву із обґрунтуванням неможливості утримувати дитину, не спростував та не заперечив заявлених позивачем вимог. З огляду на викладене, встановивши фактичні обставини у справі, суд дійшов висновку, що позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1211,20 грн, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved