Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позовну заяву тим, що 09.02.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено договір №4372440 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. На умовах, встановлених договором, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: відповідно до п. 1.2. тип кредиту - кредит, сума кредиту складає 8000,00 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів: з 09.02.2024 року по 02.02.2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. договору ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. Відповідно до зазначених вище умов договору, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало йому кредит в сумі 8000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку №[NUMBER] , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ «Пейтек Україна». Згідно з укладеним Договором факторингу №23/09/2024 від 23.09.2024 року ТОВ «Лінеура Україна» відступила Товариству з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» право грошової вимоги по кредитному договору №4372440 від 09.02.2024 року. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем Кредитора (далі по тексту - ІТС). Кредитний договір підписано Відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». За інформацією в листі ТОВ «Пейтек Україна», відповідно до договору №4372440 від 09.02.2024 року кредитні кошти були перераховані відповідачу на платіжну картку [NUMBER] . Станом на дату укладення договору факторингу від 23.09.2024 року №23/09/2024 строк дії договору №4372440 від 09.02.2024 року не закінчився. В межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» у період з 24.09.2024 року по 02.02.2025 року (132 календарних днів) здійснено нарахування відсотків за стандартною процентною ставкою у сумі 26400,00 грн. 8000,00 грн. * 2,5% = 200,00 грн. * 132 календарних дні = 26400,00 грн. Відповідач [PERSON] не виконував належним чином умови кредитного договору, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 12.08.2024 року становить 80000,00 грн., яка складається з: 8000,00 грн. заборгованості за тілом кредита; 45600,00 грн. нарахованих процентів первісним кредитором; 26400,00 грн. нарахованих процентів ТОВ «Українські фінансові операції» за 132 календарних дні. Оскільки на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, тому позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.05.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. У визначені судом строки, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було, судову кореспонденцію надіслано судом на зареєстроване місце проживання відповідача: [ADDRESS] . Конверт з ухвалою про відкриття провадження повернувся на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Враховуючи викладене вище та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст.ст. 526, 527, 530, 536, 610-611, 625, 628, 629, 638,\~1049, 1054,\~1055ЦК України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 09.02.2024 року між ТОВ\~«Лінеура Україна»\~та [PERSON] \~укладено договір\~№4372440\~про надання\~коштів на\~умовах споживчого\~кредиту(а.с. 18-32). На умовах, встановлених договором, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: відповідно до п. 1.2. тип кредиту - кредит, сума кредиту складає 8000,00 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів: з 09.02.2024 року по 02.02.2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. договору ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. Відповідно до зазначених вище умов договору, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало йому кредит в сумі 8000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку №[NUMBER] ,\~що підтверджується\~копією довідки\~платіжного провайдера\~-\~ТОВ «Пейтек\~Україна»(а.с. 16). Згідно укладеного\~Договору факторингу\~№23/09/2024\~від 23.09.2024\~року ТОВ\~«Лінеура Україна»\~відступила Товариству\~з обмеженою\~відповідальністю «Українські\~фінансові операції»\~право грошової\~вимоги по\~кредитному договору\~№4372440\~від 09.02.2024\~року(а.с. 65-73). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем Кредитора (далі по тексту - ІТС). Кредитний договір підписано Відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». У зв`язку\~з зазначеними\~порушеннями зобов`язань\~заборгованість за\~Кредитним договором\~станом становить\~80000,00\~грн.\~грн., яка складається з: 8000,00 грн. заборгованості за тілом кредита; 45600,00 грн. нарахованих процентів первісним кредитором; 26400,00 грн. нарахованих процентів ТОВ «Українські фінансові операції» за 132 календарних дні. (а.с. 33-39). В межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» у період з 24.09.2024 року по 02.02.2025 року (132 календарних днів) здійснено нарахування відсотків за стандартною процентною ставкою у сумі 26400,00 грн. 8000,00 грн. * 2,5% = 200,00 грн. * 132 календарних дні = 26400,00 грн. За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Відповідно до ст.\~639\~ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст.\~3\~цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.\~1054\~ч.\~1\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідач порушив умови кредитного договору, добровільно заборгованість не сплатив, а тому позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором у сумі 80000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 гривень. Вирішуючи питання обґрунтованості щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн., слід приймати до уваги викладене нижче. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено копію рахунку на оплату №4372440-24/03-2025 від 24.03.2025 року (а.с. 14), акт №4372440 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно з Договором №01/08/2024-А від 01.08.2024 року (а.с. 41), заявка №4372440 на виконання доручення до договору №01/08/2024-А від 01.08.2024 року (а.с. 43-44), копію договору №01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024 року (а.с. 57-64). Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як зазначено Верховним Судом в постанові від 17.01.2022 року № 756/8241/20, зустріч із клієнтом та погодження заперечень на касаційну скаргу мають організаційний характер, є складовими підготовки відзиву на касаційну скаргу та за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окрема послуга, немає підтвердження, що клієнту разом із тим здійснювалося надання консультацій правового характеру, а тому такі витрати не підлягають компенсації. З огляду на викладене, надання представником позивача таких правничих послуг як зустріч адвоката з клієнтом, надання усної консультації, підготовка декількох позицій, аналіз чинного законодавства, не можуть включатися до витрат на правову допомогу, оскільки вони не підтверджена належними доказами. Отже сума в розмірі 3400,00 грн. не підлягає врахуванню судом при визначені розміру витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, враховуючи категорію справи, обсяг виконаних робіт та наданих адвокатом послуг, значення справи для сторони позивача, її публічним інтересом, співмірність даних витрат, які суд вважає завищеними, тому суд вважає такими, що підлягають до задоволенню витрати на правничу допомогу у розмірі 6600,00 грн, які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Враховуючи наведене вище та

Outcome: approved