Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

І. Позиції сторін Аргументи Святошинської окружної прокуратури 27 березня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС надійшла позовна заява Святошинської окружної прокуратури міста Києва в інтересах Київської міської ради до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпоряджанні земельною ділянкою. Позов обґрунтований тим, що: - на підставі рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської К.С., від 25.10.2021 за [PERSON] зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок літ. «А» загальною площею 41,3 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] - земельна ділянка, на якій розташований вказаний житловий будинок на праві комунальної власності належить територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради; земельна ділянка є вільною від забудови; - у дійсності житловий будинок, на який зареєстроване право власності, не існує; - Київська міська рада належних заходів реагування на порушення її прав не вжила. З урахуванням викладеного, просила усунути перешкоди територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпоряджанні земельною ділянкою по [ADDRESS] шляхом скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської К.С., про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та здійсненої на його підставі державної реєстрації права власності на житловий будинок літ. «А» загальною площею 41,3 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . У судовому засіданні представник Святошинської окружної прокуратури міста Києва, Лінер О.М., позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, з підстав, викладених у позові. Позиція Київської міської ради Київська міська рада позов підтримала. 18 квітня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС надійшли пояснення Київської міської ради, подані Литвиненко Ю.А . У поясненнях представник Київської міської ради підтвердила, що рішення про передачу [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS] у власність чи користування Київська міська рада не приймала; житлового будинку за вказаною адресою як предмету матеріального світу не існує. Позиція відповідача 12 червня 2025 року до суду надійшла заява [PERSON] , в якій він повідомив, що власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] він ніколи не був, право власності не оформляв, відношення до земельної ділянки, на якій розташований будинок не має. У судове засідання відповідач не з`явився. У заяві просив розглядати справу без його участі. ІІ. Процесуальні дії суду 02 квітня 2025 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, у якій визначив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 15 травня 2025 року. У зв`язку з неявкою відповідача підготовче засідання, призначене на 15 травня 2025 року, суд відклав на 16 червня 2025 року. 16 червня 2025 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду по суті на 14 липня 2025 року. ІІІ. Обставини, які встановив суд 25 жовтня 2021 року державний реєстратор речових прав на нерухоме майно, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Меженська К.С., прийняла рішення № 61129560 про державну реєстрацію права приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] , податковий номер [NUMBER] (а.с. 37). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 419552706 від 25.03.2025 за параметрами запиту: реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 2487164880000, наявний такий запис: тип об`єкта: житловий будинок; опис об`єкта: літ. А, загальна площа 41,3 кв.м., житлова площа 19,1 кв.м.; адреса: [ADDRESS] ; тип речового права: право власності; дата, час державної реєстрації: 18.10.2021 12:45:37; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 61129560, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Меженська К.С.; власник: [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ; розмір частки 1 (а.с. 33). Відповідно до протоколу допиту свідка, складеного прокурором Святошинської окружної прокуратури міста Києва Степанюком А.В. 09 лютого 2025 в рамках кримінального провадження № 42023102080000087, [PERSON] повідомив, що до житлового будинку [ADDRESS] жодного відношення не має. Право власності на вищевказаний будинок не оформляв, будь-яку технічну документацію щодо вказаного будинку не замовляв та не отримував, з будь-якими заявами до державних органів, нотаріусів, реєстраторів з приводу вказаного будинку я не звертався (а.с. 56-57). Згідно з довідкою про технічні показники об`єкта та підтвердження поштової адреси, виданої фізичною особою - підприємцем [PERSON] 12.05.2021, за результатом технічної інвентаризації житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 41,3 кв.м., житловою площею 19,1 кв.м., побудований господарчим способом у 1991 році; житловий будинок відповідає будівельним норма та готовий до експлуатації (а.с. 34). Відповідно до листа про наявність технічної інвентаризації від 12.10.2021, реєстраційний номер в ЄДЕССБ ТІ01:0861-6208-7110-3895, фізична особа - підприємець [PERSON] підтвердив видачу технічної інвентаризації на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ; замовник [PERSON] (а.с. 34). 02 жовтня 2024 року Дніпровський районний суд міста Києва ухвалив вирок, яким визнав [PERSON] винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 366 Кримінального кодексу України. У вироку суд установив, що у період часу з 12.05.2021 року по 21.06.2021 року, [PERSON] виготовив та видав завідомо підроблені технічні паспорти на будинки садибного типу, до яких вніс завідомо неправдиві відомості про те, що будинки начебто фактично існують, побудовані на земельних ділянках територіальної громади міста Києва до 1991 року, їм присвоєнні поштові адреси, зокрема за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] (а.с. 60-63). ІV. Мотиви, оцінка і висновки суду Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Аналогічна за змістом норма наведена у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом приписів ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частина 1 статті 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. За змістом приписів ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) (в редакції чинній на час здійснення державної реєстрації) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із ч. 2 ст. 3 Закону засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Згідно із ч. 1, 2 ст. 5 Закону у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 10 Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Пунктом 2 частини 3 статті 10 Закону встановлено, що державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником (п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону). Записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії (ч. 2 ст. 12 Закону). Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлені підстави для проведення державної реєстрації прав, зокрема укладені в установленому законом порядку договори, свідоцтва про право власності, свідоцтва про право на спадщину, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката та інші документи, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно (п. п. 1, 3, 6, 14 ч. 1 ст. 27 Закону). Перелік документів, необхідних для державної реєстрації права власності, також визначено Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок). Відповідно до положень п. 42 Порядку для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. Загальна спрямованість Закону полягає в забезпеченні достовірності та несуперечливості відомостей Державного реєстру прав. Механізм реалізації цього фундаментального підходу закріплений, зокрема, у частині першої статті 24 цього Закону, якою встановлено, що підстави для відмови в державній реєстрації прав є випадки, коли заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; (подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують); наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно із ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У справі, що розглядається: - Святошинська окружна прокуратура міста Києва звернулася до суду в інтересах Київської міської ради з вимогою про усунення перешкод в користуванні земельною та розпоряджанні земельною ділянкою по [ADDRESS] шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок за вказаною адресою за відповідачем; - надані Святошинською окружною прокуратурою міста Києва з достатнім ступенем переконливості підтверджують, що житлового будинку [ADDRESS] фізично не існує; державна реєстрація права власності на будинок за відповідачем проведена з порушенням процедури такої реєстрації; - відповідач визнав, що власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] він ніколи не був, право власності не оформляв, відношення до земельної ділянки, на якій розташований будинок не має; будь-яких сумнівів у достовірності вказаної обставини чи добровільності її визнання суд не має. За таких обставин, право власності Київської міської ради на земельну ділянку по [ADDRESS] підлягає судовому захисту шляхом усунення перешкод в користуванні та розпоряджанні нею, тому суд задовольняє позов повністю. V. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За подання цього позову Київська міська прокуратура сплатила судовий збір у сумі 2 422,40 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 412 від 14.03.2025 (а.с. 50). Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову повністю, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь Київської міської прокуратури. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved