Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

01 травня 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмету спору\~ [PERSON] ,\~про визнання\~права власності\~на майно\~в порядку\~спадкування. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 20.07.1973 року між [PERSON] та [PERSON] (батьками позивача) було зареєстровано шлюб, який офіційно було розірвано 14.12.2006 року. За час шлюбу батьками було придбано майно, яке є спільною сумісною власністю, а саме: квартиру [ADDRESS] . Дана квартира була придбана 10.05.2005 року та оформлена на матір [PERSON] . Земельна ділянка кадастровий номер 6825085100:06:009:1631 площею 0,0600 га, що знаходиться на території Олешинської сільської ради на землях Садівницького товариство «Колос» належала на праві приватної власності [PERSON] , адже дана земельна ділянка була отримана ним в порядку приватизації згідно Рішення Олешинської сільської Ради народних депутатів від 10.11.1993 року № 2. Також позивач стверджує, що його батьком за життя було побудовано житловий будинок (садовий будинок), проте документи на будинок, відповідачка та третя особа йому не надають. [INFO] його батько [PERSON] помер, після чого відкрилась спадщина, яка складається з наступного майна та майнових прав: - земельної ділянки кадастровий номер 6825085100:06:009:1631, площею 0,0600 га, що знаходиться на території Олешинської сільської ради на землях Садівницького товариство «Колос»; - 1/2 частки придбаної в шлюбі із [PERSON] квартири [ADDRESS] ; - прав і обов`язків забудовника житлового будинку [ADDRESS] . Після смерті батька [PERSON] , позивач та його сестра [PERSON] подали заяву та прийняли спадщину. Відповідачка [PERSON] подала заяву про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя. З огляду на те, що [PERSON] та [PERSON] ухиляються та не надають правовстановлюючі документи, приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Сморкалова К.О. № 90/02-14 від 06.11.2023 р. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] . В зв`язку з чим [PERSON] вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. 02 травня 2024 року представник позивача [PERSON] [PERSON] подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій просить суд визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] право власності на: - 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер 6825085100:06:009:1631, площею 0,0600 га, що знаходиться на території Олешинської сільської ради на землях Садівницького товариства «Колос»; - 1/4 частку квартири [ADDRESS] ; - 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою судді від 15 травня 2024 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 29 липня 2024 року провадження у справі було зупинено. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 06 вересня 2024 року ухвалу суду від 29 липня 2024 року було скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 13 листопада 2024 року відповідачка [PERSON] подала до суду зустрічний позов до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, у якому зазначила, що дійсно з 20.07.1973 року по 14.12.2006 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. Також стверджує, що між подружжям був період фактичного припинення шлюбу та роздільного проживання. За час шлюбу [PERSON] та [PERSON] було набуте лише наступне майно: садовий будинок у Садівничому товаристві «Колос» по [ADDRESS] загальною площею 75,9 кв.м. житловою площею 35,4 кв.м., який було побудовано спільними зусиллями подружжя за спільні кошти, проте на сьогодні право власності на будинок не зареєстровано; земельна ділянка площею 0,0600 га, кадастровий номер 6825085100:06:009:1631, що знаходиться на території Олешинської сільської ради на землях Садівницького товариства «Колос». [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина, куди може увійти частка спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] вищевказаних об`єктів нерухомого майна. На даний час існує спір з приводу вищевказаного спадкового майна. Так як частки [PERSON] оспорюються іншими спадкоємцями, вона змушена звертатися до суду за захистом своїх прав щодо визнання за нею в порядку спадкування права власності на 1/4 частки вищевказаного майна: земельної ділянки кадастровий номер 6825085100:06:009:1631 площею 0,0600 га, що знаходиться на території Олешинської сільської ради на землях Садівницького товариство «Колос»; садового будинку [ADDRESS] », а також просить стягнути на її користь понесенні судові витрати. 13 липня 2024 року [PERSON] подала до суду позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності, у якому просила суд визнати за нею в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер 6825085100:06:009:1631 площею 0,0600 га, що знаходиться на території Олешинської сільської ради на землях Садівницького товариство «Колос»; права і обов1язки забудовника на 1/2 частину садового будинку [ADDRESS] », а також просить стягнути на її користь понесенні судові витрати. 13 листопада 2024 року [PERSON] також подала до суду пояснення третьої особи щодо первісного позову [PERSON] , у якому зазначила, що з 20.07.1973 року по 14.12.2006 року вони з [PERSON] перебували у шлюбі. Також між подружжям був період фактичного припинення шлюбу та роздільного проживання та з огляду на це, за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] було набуте наступне майно: садовий будинок у Садівничому товаристві «Колос» по [ADDRESS] загальною площею 75,9 кв.м. житловою площею 35,4 кв.м., який було побудовано спільними зусиллями за спільні кошти, проте на сьогодні право власності на будинок не зареєстровано; земельна ділянка площею 0,0600 га, кадастровий номер 6825085100:06:009:1631, що знаходиться на території Олешинської сільської ради на землях Садівницького товариства «Колос». [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина, куди може увійти частка спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] вищевказаних об`єктів нерухомого майна. Окрім того, [PERSON] , хоч і за час офіційного шлюбу, про те під час його фактичного припинення, за її особисті кошти, які [PERSON] заробила за кордоном в Італії, було придбано квартиру [ADDRESS] . Дану квартиру було придбано за 28 400 доларів США. Усю суму, в т.ч. і витрати на нотаріальне оформлення договору сплачувала [PERSON] , про що вказано в договорі. У покійного [PERSON] ніколи не було такого рівня доходу, який міг би дозволити купівлю квартири. Так [PERSON] працював водієм, а в подальшому отримав групу інвалідності. Очевидно, що заробітної плати водія недостатньо для купівлі квартири. Отримання ж доходу за час роздільного проживання в Республіці Італія підтверджується договором, та квитанціями про оплату податків. А відтак, квартира, яку позивач хибно вважає спільною сумісною власністю, насправді належить [PERSON] на праві особистої приватної власності. А презумпція спільної сумісної власності спростовується фактом роздільного проживання подружжя та доданими до пояснень доказами наявності достатнього доходу у [PERSON] та відповідно відсутності доходу для купівлі квартири у [PERSON] . Тому, [PERSON] просить суд відмовити [PERSON] у визнанні за ним права власності у порядку спадкування на 1/4 частку зазначеної квартири. Ухвалою суду від 21 листопада 2024 року об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , про визнання права власності на майно в порядку спадкування, із зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, та з позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності. Ухвалою суду від 05 лютого 2025 року по справі витребувано докази. 10 березня 2025 року представник позивача-відповідача [PERSON] [PERSON] подав до суду заяву про зміну предмету позову. Ухвалою суду від 03 квітня 2025 року по справі витребувано докази. Ухвалою суду від 08 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали вимоги первісного позову. Відповідачка-позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала вимоги зустрічного позову. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] підтримала вимоги свого позову. Представник [PERSON] та [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги позовів своїх довірительок та заперечив проти задоволення первісного позову [PERSON] в частині, яка суперечить вимогам його довірительок. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наданні докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Суть спору трьох сторін полягає у визначенні майна, що є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , поділі вказаного майна та у подальшому визнанні права власності на майно в порядку спадкування після смерті [PERSON] за його дітьми: [PERSON] та [PERSON] . Щодо спільного майна подружжя. З 20.07.1973 року по 14.12.2006 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] від 23.01.2007 року. [PERSON] у період шлюбу в порядку приватизації згідно Рішення Олешинської сільської Ради народних депутатів від 10.11.1993 року № 2 було отримано у власність земельну ділянку кадастровий номер 6825085100:06:009:1631 площею 0,0600 га, що знаходиться на території Олешинської сільської ради на землях Садівницького товариство «Колос», що підтверджується копією Державного акту виданого 01.08.1994 року ХМ 480. На зазначеній ділянці у період шлюбу [PERSON] та [PERSON] було розпочато будівництво будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією листа АТ «Хмельницькобленерго» від 12.06.2019 року № 2019-05-13-2512, копією будівельного паспорту внутрішньо будинкового (внутрішньо цехового) газообладнання наданого АТ «Хмельницькгаз», копією технічного паспорту на садовий будинок, виготовлений 13.07.2015 року. Станом на час розгляду даної справи право власності на зазначений будинок не зареєстровано, будинок не введений в експлуатацію. Згідно частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (аналогічні положення містить і норма частини третьої статті 368 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України. Згідно з положеннями частини першою статті 81, частини третьої статті 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Отже, земельна ділянка кадастровий номер 6825085100:06:009:1631 площею 0,0600 га, що знаходиться на території Олешинської сільської ради на землях Садівницького товариство «Колос» є особистою приватною власністю [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. У пункті 18-2постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на земельній ділянці, одержаній громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року № 6-814цс15, від 25 лютого 2019 року у справі № 199/2099/17, від 30 листопада 2022 року у справі № 361/4500/19, а також у Постанові Великої Палати ВС від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (пункт 8.5) Відтак Верховний Суд притримується послідовної позиції, що чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Оскільки, під час розгляду справи встановлено, що право власності на садовий будинок за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано, тому і перехід права власності на земельну ділянку, на якій він розташований, не може відбутись. Тому не підлягає задоволенню вимога [PERSON] про визнання на нею права власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер 6825085100:06:009:1631 площею 0,0600 га, що знаходиться на території Олешинської сільської ради на землях Садівницького товариство «Колос» в порядку поділу спільного майна подружжя. У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351 ЦК України), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331 ЦК України), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883 ЦК України), однак прямого визначення цих понять не міститься. Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, необхідно визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду, оскільки її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства. Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами. Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на частку прав та обов`язків забудовника, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані у процесі будівництва; право завершити будівництво; право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності. Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 і, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року в справі № 158/2404/13-ц (провадження № 61-21466св18). Таким чином, враховуючи обставини справи, доведеність будівництва спірного садового будинку в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] , суд виснує, що вона підлягає поділу в рівних частках, враховуючи презумпцію рівності часток подружжя у спільному майні та відсутності підстав для відступу від вказаної презумпції. Отже, позов [PERSON] в часті визнання за нею права та обов`язки забудовника на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , Садівниче товариство «Колос» в порядку поділу майна подружжя підлягає задоволенню. Окрім того, [PERSON] під час шлюбу з [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS] . Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно зі статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17 та узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Згідно ст. 57 Сімейного Кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є виплати (страхові виплати та виплати викупних сум), одержані за договорами страхування життя та здоров`я. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. [PERSON] стверджує, що вказана спірна квартира була придбана нею в період фактичного припинення шлюбних відносин з [PERSON] , за її особисті кошти, зароблені в Республіці Італія. Також зазначає, що у [PERSON] ніколи не було такого рівня доходу, який міг би дозволити йому купівлю квартири, оскільки він працював водієм, а в подальшому отримав групу інвалідності. [PERSON] надано докази її роботи в Республіці Італія в 2002, 2004 році та отримання там доходу. Проте, не надано доказів отримання нею доходу у розмірі, що відповідає ціні придбаної квартири. У будь-якому разі, доходи, отримані подружжям під час перебування у шлюбі належать дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ст. 60 СК України). Разом з тим, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин (ч.6 ст.57 СКУ). Законодавець розмежовує правовий режим майна, набутого дружиною, чоловіком після встановлення судом режиму сепарації (ст.119 СК України), і майна, набутого за обставин, визначених у частині шостій статті 57 СК України. Отже, попри відсутності рішення суду про встановлення для подружжя режиму окремого проживання (ч. 1 ст. 119 СК України), законодавство дає право довести фактичне припинення шлюбних відносин. Для цього суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання, а позивачу необхідно надати докази, якими підтверджується набуття майна в окремий період саме за рахунок особистих коштів (майна) одного з подружжя. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 14.12.2006 року, спірна квартира придбана 06.05.2005 року. [PERSON] надала суду докази її працевлаштування в Республіці Італія: копію заяви [PERSON] про те, що вона працевлаштувала [PERSON] від 19.09.2002 року та копію платіжної квитанції № 150417 про сплату внесків [PERSON] за 2-й квартал 2004 року за [PERSON] . Сам по собі факт роботи одного з подружжя за кордоном не є підтвердженням фактичного припинення шлюбу. Разом з тим, інших доказів, окрім пояснень [PERSON] як заінтересованої особи, фактичного припинення шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] суду не надано. Отже, з урахуванням встановлених обставин, суд виснує, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] .Тю та [PERSON] та підлягає поділу між сторонами у рівних частках. Встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Сморкаловою Катериною Олександрівною 10.08.2023 року було заведено спадкову справу № 27/2023. Згідно копії даної спадкової справи (том 1 а.с. 107-124) із заявами про прийняття спадщини звернулись син померлого [PERSON] та донька померлого [PERSON] . Заповіту [PERSON] не складав. Також до нотаріуса звернулась [PERSON] із заявою про виділ частки зі спільного майна подружжя. Оскільки особами, які звернулись до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, не було надано правовстановлюючих документів на спадкове майно, приватний нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (том 1 а.с. 122). Судом встановлено, що до складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , з урахуванням виділеної [PERSON] частини майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя, входить: земельна ділянки кадастровий номер 6825085100:06:009:1631, площею 0,0600 га, що знаходиться на території Олешинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області на землях Садівницького товариства «Колос»; права та обов`язки забудовника на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] ; 1/2 частина квартири [ADDRESS] . Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. У відповідності до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, згідно ч.1ст. 1270 ЦК України, якщо він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. На вищевказане звертає увагу Верховний суд, правова позиція якого викладена у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19 Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 8 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, що підлягає реєстрації (крім земельної ділянки), може бути видане уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування спадкоємцям першої та другої черги за законом (як у випадку спадкування ними за законом, так і у випадку спадкування ними за заповітом) і за правом представлення на підставі правовстановлюючих документів та довідки зазначеного органу місцевого самоврядування з викладенням характеристики будівлі, на яку видається свідоцтво. Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки [PERSON] та [PERSON] вчасно звернулись до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті їх батька [PERSON] , тому відповідно до ст. 1267 ЦК України вони мають право на отримання у власність по 1/2 частині спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , а саме: по 1/2 частини земельної ділянки кадастровий номер 6825085100:06:009:1631, площею 0,0600 га, що знаходиться на території Олешинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області на землях Садівницького товариства «Колос»; прав та обов`язків забудовника на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] , Садівниче товариство «Колос» кожен; по 1/4 частині квартири [ADDRESS] . Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). У зв`язку з тим, що [PERSON] не було заявлено у зустрічному позові вимог щодо квартири [ADDRESS] , тому суд під час розгляду даної справи питання про визнання за [PERSON] права власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] не вирішував. Судові витрати у справі розподіляються між сторонами згідно вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з урахуванням повного задоволення позовних вимог [PERSON] , на його користь з [PERSON] слід стягнути 5 535 грн. 98 коп. судового збору. З урахуванням повного задоволення позовних вимог [PERSON] , на її користь з [PERSON] та [PERSON] слід стягнути 2 422 грн. 40 коп. судового збору (по 1 211 грн. 20 коп. з кожного). Оскільки позов [PERSON] задоволено частково, тому на її користь з [PERSON] та [PERSON] слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - 1 211 грн. 20 коп. (по 605 грн. 60 коп. з кожного). На підставі викладеного та

Outcome: partial