Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

У квітні 2025 року представник позивачів [PERSON] , представляючи інтереси позивачів [PERSON] , [PERSON] , звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що [INFO] в м. Носівка помер [PERSON] . Спадщину після його смерті прийняли мати [PERSON] та дочка [PERSON] . Спадкова справа заведена в Носівській державній нотаріальній конторі. 28 грудня 2023 року нотаріусом винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено кожному з позивачів у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS] , оскільки в матеріалах спадкової справи відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок. Так,\~\~\~ виконком\~\~\~ Носівської\~\~\~ міської ради народних депутатів вирішив дозволити [PERSON] будівництво індивідуального житлового будинку і видати паспорт на будову усадьби в [ADDRESS] , на підставі рішення міськради № 184 від 13.10.1983. 16 грудня 1983 року встановлено в натурі межі присадибної земельної ділянки в [ADDRESS] , [PERSON] для будівництва житлового будинку. Разом з цим, 16 грудня 1986 року [PERSON] надано дозвіл на виконання будівельних робіт. Однак, [PERSON] за життя юридично не оформив свого права власності на житловий будинок. Саме тому представник позивача просив судовим рішенням визнати за: - [PERSON] право власності на 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] ; - [PERSON] право власності на 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою судді від 23 квітня 2025 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 02 липня 2025 року. У підготовче судове засідання позивачі та представник позивачів не з`явилися, представник позивачів подав до суду заяву, у якій указав, що він підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити та просить розглянути справу за відсутності позивачів та представника позивачів. Представник відповідача Носівської міської ради Ніжинського району Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розглянути цивільну справу без участі свого представника. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідачем визнано позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом\~\~ установлено, що [INFO] в м. Носівка Ніжинського району Чернігівської області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 6). Відповідно\~\~\~\~ до\~\~\~\~\~ довідки\~\~\~\~ ЦНАП\~\~\~\~ Носівської\~\~\~\~ міської\~\~\~\~\~ ради Чернігівської області № 3302/06-14-Б/07.2022 від 19 липня 2022 року на день своєї смерті [PERSON] був зареєстрований по [ADDRESS] разом із [PERSON] (а. с. 7). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 39). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] є дочкою померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а. с. 8), копією свідоцтва про одруження [PERSON] із [PERSON] та присвоєння [PERSON] прізвища [PERSON] (а. с. 9), копією свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] (а. с. 10), копією свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] та присвоєння [PERSON] прізвища [PERSON] серії [NUMBER] (а. с. 11). [PERSON] є матір`ю померлого [PERSON] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження [PERSON] № 00041931014 від 20 жовтня 2023 року (а. с. 13). Отже, [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що до майна померлого [PERSON] . Носівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за № 137/2022, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 38). Із копії спадкової справи вбачається, що в силу ст. 1261 ЦК України, ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269\~ ЦК України [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємці першої черги за законом. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні (а. с. 37). Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Судом установлено, що позивачі зверталися до Носівської державної нотаріальної контори з метою оформлення за кожним з них спадкових прав після померлого [PERSON] на 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Нотаріус відмовила [PERSON] та [PERSON] \~ у\~\~\~ видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] по 1/2 частки вищевказаного житлового будинку, оскільки у спадкоємців відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок, необхідний для вчинення нотаріальної дії (постанова\~\~\~\~ про\~\~\~\~ відмову\~\~\~\~ у\~ вчиненні\~\~ нотаріальної дії № 1192/02-31 від 28 грудня 2023 року) (а. с. 23). Як роз`яснено в ч. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення». Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлювальний документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Міністерства юстиції України від 21 лютого 2005 року № 19-32/319). Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з п. 3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року N127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно з п.3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим Наказом № 91 від 24.06.2011 року, прийняття в експлуатацію об`єктів (крім закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них) здійснюється безоплатно територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - Інспекція) за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж та за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі декларація), яка складається за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку. За приписами абзацу 2 п. 3.1 Порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. У ході розгляду справи встановлено, що рішенням виконавчого комітету Носівської\~ міської ради народних депутатів від 16 грудня 1983 року № 184 було вирішено дозволити гр. [PERSON] будівництво індивідуального житлового будинку і видати паспорт на будову садиби в [ADDRESS] , на підставі рішення міськради № 164 від 13.10.1983 (а. с. 14). 28 грудня 1983 року на підставі рішення виконкому Носівської районної ради народних депутатів від 16 грудня 1983 року № 184 і у відповідності з рішенням міськвиконкому районним архітектором складено акт про виділення в натурі земельної ділянки індивідуального забудовника, затверджений головним архітектором Носівського району, яким встановлено в натурі межі присадибної земельної ділянки, виділеної гр. [PERSON] для будівництва індивідуального житлового будинку, площею 1500 кв. м, яка знаходиться в [ADDRESS] (а. с. 15). 28 грудня 1983 року технічним бюро виконкому Носівської районної ради народних депутатів Іваненку Віталію Михайловичу відповідно до рішення від 16 грудня 1983 року було надано дозвіл на виконання будівельних робіт по будівництву житлового одноквартирного будинку по типовому проекту № 18424-12 на закріпленій земельній ділянці (а. с. 16), а також розроблено проект забудови земельної ділянки гр. [PERSON] (а. с. 17). У подальшому, 17 травня 2001 року, рішенням Носівської міської ради Носівського району Чернігівської\~\~\~\~\~ області\~\~\~\~ вилицю Калініна міста Носівки було перейменовано на [ADDRESS] (а. с. 22). 10 серпня 2023 року на замовлення [PERSON] КП «Носівське БТІ» Носівської міської ради було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] , за даними якого житловий будинок загальною площею 57,6 кв. м, житловою площею 21,9 кв. м. було збудовано у 1985 році. Окрім того, на території домоволодіння у 1985 році було збудовано веранду, прибудову, ганок, у 1987 році сарай, у 1990 році прибудову, у 1994 році ворота з хвірткою, огорожу (а. с. 18-20). Відповідно до довідки КП «Носівське БТІ» Носівської міської ради № 228 від 04 вересня 2023 року житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , за даними інвентаризаційної справи «КП Носівське БТІ» станом на 31 грудня 2012 року на праві власності не зареєстровано (а. с. 21). З огляду на викладене вище, з урахуванням встановлених судом обставин справи та враховуючи особливості оформлення права власності на житлові, садові, дачні будинки та господарські будівлі, які побудовані до 05 серпня 1992 року, відповідно до наведених вище нормативних актів, суд вважає, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належав [PERSON] , який помер [INFO] . Відтак, указане нерухоме майно ввійшло до складу спадкової маси після його смерті. З досліджених в ході розгляду справи документів вбачається, що позивачі є єдиними спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] , які прийняли спадщину в установленому законом порядку. Позивачі отримали відмову нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , а тому позбавлені можливості оформити свої спадкові права у визначеному законом порядку. А, отже, єдиним способом реалізації ними своїх спадкових прав є визнання права власності на спадковий житловий будинок у судовому порядку. З огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивачі сплатили судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується відповідною квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки АТ «Ощадбанк» № 128 від 21 квітня 2025 року (а. с. 3). Ураховуючи, що заява представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачам у рівних частинах з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ними при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved