Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

У травні 2025 року ТОВ «Він Фінанс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , відповідно до якого просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № L6330043 від 16.10.2018 у загальному розмірі 32821,76 грн. На підтвердження позовних вимог представник позивача зазначив, що 25.07.2024 загальними зборами учасників ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» прийнято рішення про зміну назви на ТОВ «Він Фінанс». 16.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» та [PERSON] в електронній формі укладено договір кредитної лінії №\~L6330043. Первісний кредитор виконав умови кредитного договору та перераховував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти на загальну суму 10850,00 грн, в свою чергу позичальник не виконала умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість. 01.07.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра а Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги № 01072019, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі й за договором кредитної лінії №\~L6330043, за яким ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора відносно відповідача. Станом на дату укладення договору № 01072019 від 01.07.2019 відступлення права вимоги, сума заборгованості відповідача перед новим кредитором\~ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за кредитним договором становила 21838,63 грн. Заборгованість відповідача за кредитним договором № L6330043 від 16.10.2018 становить 21838,63 грн. Сума збитків з урахуванням 3% річних 1963,68 грн. Сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань\~9019,45 грн. разом заборгованість становить 32821,76 грн. Ухвалою від 21.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та наданням сторонам по справі часу для подачі заяв по суті спору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. В позовній заяві просить суд здійснювати розгляд справи без участі представника позивача, задовольнити позовні вимоги та у разі неявки в судові засідання відповідача, провести заочний розгляд справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, жодних заяв та клопотань не надала. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Як зазначено в позові відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , тобто на тимчасово окупованій території, куди «Укрпошта» тимчасово не здійснює поштові відправлення, що унеможливлює направлення їй судових повісток, у зв`язку з чим, у відповідності з ч. 11 ст.\~128 ЦПК України відповідача було викликано до суду через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик відповідачка вважається повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши докази у справі, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Судом встановлено, що 16.10.2018 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» та відповідачем [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №\~L6330043, у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідач підтвердила факт ознайомлення з наведеними умовами отримання кредиту та їх прийняття проставленням власного цифрового підпису. Згідно із ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Таким чином, суд приходить до висновку, що договір кредитної лінії №\~L6330043 від 16.10.2018 року було укладено в порядку передбаченому чинним законодавством, а саме ЗУ «Про електронну комерцію». ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» виконало умови кредитного договору №\~L6330043 від 16.10.2018 та у період з 16.10.2018 по 21.02.2019 перерахувало на рахунок відповідача [PERSON] безготівковим шляхом кошти у загальній сумі 10850,00 грн, а в свою чергу [PERSON] не виконала умови кредитного Договору щодо повернення наданих коштів і внаслідок чого виникла заборгованість. 01.07.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено Договір факторингу № 01072019, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за Договором кредитної лінії №\~L6330043 від 16.10.2018 року, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора стосовно [PERSON] . Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення Договору відступлення права вимоги № 01072019 від 01.07.2019, загальна сума заборгованості Відповідача перед новим кредитором складає 21838,63 грн., з яких: 10850,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 1947,00 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3616,63 грн штрафи, 5425,00 грн комісія. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). В силу ч. 1ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стороною відповідача не надано будь-яких доказів в розумінні положень ст. ст.76-81 ЦПК України на спростування даних обставин як на підтвердження своїх заперечень проти позову. Протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» № 1706 від 25.07.2024 року було прийнято рішення про зміну найменування товариства на Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс». Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що [PERSON] істотно порушила умови кредитного договору, не повернула суму простроченого кредиту, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, а тому позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь ТОВ «Він Фінанс» заборгованість за кредитним договором №\~L6330043 від 16.10.2018 року в розмірі 32821,76 грн, яка складається: з суми заборгованості\~21838,63 грн, суми інфляційних витрат\~9019,45 грн, суми 3% річних\~1963,68 грн. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а тому з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 гривень. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.\~133\~ЦПК\~України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.\~1 ч.\~3 ст. 133 ЦК). Судом встановлено, що позивачем заявлено стягнення з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Згідно з приписами ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Судом встановлено, що 25.04.2024 між Адвокатським бюро «Анастасії Мінковської» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір про надання правової допомоги № 36. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав копію договору № 36 від 25.04.2024, в якому міститься детальний опис робіт; копію додаткової угоди від 25.04.2024 до договору № 36 від 25.04.2024; копію акта підтвердження факту надання правничої допомоги на суму 5\~000,00 грн; копію детального опису наданих послуг на суму 5\~000,00 грн. Відповідач не подала жодних заперечень з приводу неспівмірності витрат позивача на правничу допомогу, за таких обставин, заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню.

Outcome: approved