Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

14 травня 2025 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення по справі № 755/20749/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, у задоволенні позову відмовлено. 19 травня 2025 року (вхід. від 27 травня 2025 року № 30227) представником відповідача [PERSON] - адвокатом Грабовим О.А., подано заяву про компенсацію витрат на правничу допомогу. На обґрунтування заяви представник зазначив, що у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив лише орієнтовний розмір судових витрат. Однак, за час розгляду справи розмір витрат збільшився. Сума витрат на правничу допомогу фактично склала 20 000,00 грн. Також умовами договору про надання правничої допомоги від 15 січня 2024 року передбачено, що остаточна сплата гонорару здійснюється протягом десяти календарних днів з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг. Станом на момент подання цієї заяви оплата гонорару в повному обсязі ще не здійснена. З урахуванням викладеного просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу у вказаному розмірі. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28 травня 2025 року заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О. Відповідно до частин другої, третьої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. З урахуванням положень частини третьої статті 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення призначено до розгляду у судовому засіданні на 02 липня 2025 року на 11 год. 45 хв. 02 липня 2025 року у судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Грабовий О.А., заяву про стягнення витрат на правничу допомогу підтримав та просив задовольнити з мотивів, викладених у заяві, просив стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Шевченко Н.В., у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили. Правом на подання заяви про зменшення витрат на професійну правничу допомогу не скористалися. Дослідивши матеріали справи, заяву про стягнення судових витрат, вислухавши пояснення представника відповідача, суд дійшов таких висновків. Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Згідно із статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження № 61-22131св19. Як уже зазначалося раніше, у відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] - адвокат Грабовий А.О., зазначив, що орієнтовний розмір судових витрат, які планує понести відповідач складає 10 000,00 грн, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження факту надання правової допомоги та розміру витрат на правничу допомогу представником відповідача адвокатом Грабовим А.О. до матеріалів справи долучено копію ордеру на надання правничої допомоги від 25 грудня 2024 року серії АВ № 1173061, копію договору від 15 лютого 2024 року про надання правничої допомоги, укладеного між адвокатом Грабовим О.А. та [PERSON] , копію додаткової угоди від 15 січня 2025 року до договору про надання правничої допомоги від 15 лютого 2024 року та копію Акту від 15 травня 2025 року здачі-приймання наданих послуг за договором про надання правничої допомоги від 15 лютого 2024 року та Додатковою угодою від 15 січня 2025 року № 1 до договору про надання правничої допомоги від 15 лютого 2024 року на загальну суму 20 000,00 грн (пункт 3 акту). З наданих позивачем документів вбачається, що загальна вартість наданих адвокатом Грабовим А.О. послуг (гонорар) складає 20 000,00 грн. Доказів сплати вартості послуг адвоката до матеріалів справи не долучено. Суд враховує, що заяву відповідача про орієнтовний розмір судових витрат було викладено у відзиві на позовну заяву, заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з додатками направлено на поштову адресу позивача. Станом на дату розгляду такої заяви заперечень стосовно заявленого представником відповідача розміру судових витрат не надходило, відповідним правом позивач [PERSON] та її представник адвокат Шевченко Н.В. скористалися. В пунктах 33- 34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 зазначено, що нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін. Також відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що: -не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 та від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21); -при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №775/9215/15ц); -суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №775/9215/15ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20 травня 2019 року у справі № 916/2102/17, від 25 червня 2019 року у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019 року у справі № 911/739/15 та від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18). У постанові Верховного Суду від 03 листопада 2023 року у справі № 914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved