Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

28 травня 2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 18.02.2019 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22039000112353, який складається з публічної частини договору та є універсальним договором банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» зі змінами та доповненнями, затверджений банком і розміщений на офіційному сайті банку www.creditdnepr.com.ua, та індивідуальної частини, якою є вказаний кредитний договір. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит в розмірі 6800 грн на поточні потреби, строком на 12 місяців та з встановленою процентною ставкою в розмірі 0,001% річних на строкову заборгованість, на прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 56,0% річних, зі сплатою щомісячної комісії за обслуговування кредиту. Дата повернення кредиту 18.02.2020. Одночасно з укладенням кредитного договору, [PERSON] уклав з «УНІКА Життя» договір добровільного страхування життя від 18.02.2019. Розмір страхового платежу за договором страхування становив 1800 грн. Вигодонабувачем за договором страхування є Банк. За умовами п. 1.5 кредитного договору, клієнт доручив Банку в дату надання кредиту здійснити договірне списання коштів з рахунку клієнта в сумі страхового платежу на користь страховика, згідно з укладеним договором страхування. Після укладеним кредитного договору Банк свої зобов`язання виконав і зарахував на банківський рахунок [PERSON] грошові кошти в сумі 6800 гривень, з яких сплатив на рахунок ПрАТ «УНІКА Життя» страховий платіж від імені [PERSON] в сумі 1800 гривень, що підтверджується випискою з банківського рахунку. У подальшому відповідач виконав свої зобов`язання з повернення суми кредиту та оплати нарахованих комісій частково, сплативши банку 981,18 грн. 11 квітня 2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Санфорд Капітал» було укладено договір факторингу № 11/04/24, відповідно до умов договору АТ «Банк Кредит Дніпро» відступило ТОВ «Санфорд Капітал» права вимоги за договорами вказаними в реєстрі боржників, в тому числі за договором, укладеним з [PERSON] . Таким чином, ТОВ «Санфорд Капітал» набуло право вимоги до [PERSON] . Посилаючись на неналежне виконання відповідачем кредитних зобов`язань, позивач просив стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором в розмірі 10714,82 гривень, з яких: 6226,82 гривень заборгованість за кредитом та 4488 гривень заборгованість за комісією, а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7200,00 грн. Ухвалою судді від 03 червня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві зазначив, що просить проводити розгляд справи у його відсутність та не заперечує проти винесення заочного рішення судом. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку відповідно до вимог статті 128 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву суду не надав. Разом з тим, поштове рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернулося на адресу Глобинського районного суду Полтавської області з відміткою вручено особисто. Таким чином, відповідач про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи наявність зазначених умов проведення заочного розгляду справи, суд розглянув справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 18 лютого 2019 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] у письмовій формі було укладено кредитний договір №22039000112353, відповідно до умов якого відповідач отримав кошти в сумі 6800 грн на строк 12 місяці. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та становить на строкову заборгованість 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56,0 % річних. Щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості погоджена сторонами у відсотках від суми кредиту і її розмір. Також 18 лютого 2019 року [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою. Мікро (3-6)», згідно з яким сума кредиту 6800 грн, строк кредитування 12 місяців, процентна ставка фіксована 0,001% річних, передбачена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, загальні витрати за кредитом, орієнтовна загальна вартість кредиту (а.с. 41). Одночасно з укладанням кредитного договору [PERSON] уклав з ПАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя» Договір добровільного страхування життя клієнтів № ВР-22039000112353 від 18 лютого 2019, згідно з умовами якого, розмір загального страхового платежу становить 1800,00 грн. 11 квітня 2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» (клієнт) та ТОВ «Санфорд Капітал Фактор» (фактор) було укладено договір факторингу № 11/04/24, відповідно до умов якого клієнт передає (відступає) фактору права вимоги до боржників, які виникли у клієнта внаслідок невиконання боржниками умов кредитних договорів, та які входять до портфелю заборгованості. Права вимоги переходять до фактора з моменту набрання чинності даним договором та підписання акту приймання-передачі прав вимоги, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Відповідно Акту приймання-передачі прав вимоги за договором факторингу № 11/04/24 від 11.04.2024 року, АТ «Банк Кредит Дніпро» передало, а ТОВ «Санфорд Капітал» прийняло права грошових вимог станом на дату підписання сторонами договору згідно з реєстром боржників та додатком 1 до цього акту. Сторони підтверджують, що права грошових вимог передані у повному обсязі. Сторони підтверджують відсутність будь-яких взаємних вимог та претензій щодо/чи внаслідок передачі чи прийняття прав грошових вимог. Відповідно до витягу з реєстру боржників, що є додатком №1 до договору факторингу № 11/04/24 від 11.04.2024, ТОВ «Санфорд Капітал» набуло права грошової вимоги до боржника [PERSON] у загальному розмірі 24330,29 грн., з яких: 6226,82 грн. заборгованість за кредитом, 13615,47 грн. заборгованість за відсотками та 4488 грн. заборгованість за комісією. Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Статтею 11\~ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.\~638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст.\~1056-1\~ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525, 526\~ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.\~610\~Цивільного Кодексу\~України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За приписами пункту 1 частини першої статті 512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою статті 1077\~ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078\~ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Позивачем доведено перехід до нього права вимоги за кредитним договором № 22039000112353 від 18.02.2019. Таким чином, відповідач несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вказаними договорами перед новим кредитором ТОВ «Санфорд Капітал» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором за вищевказаним договором АТ «Банк Кредит Дніпро». З виписки по особовому рахунку за період з 18.02.2019 по 10.04.2024 суд вбачає, що відповідач [PERSON] користувався кредитними коштами, здійснював часткове погашення заборгованості. З розрахунку заборгованості за кредитним договором встановлено, що наявна заборгованість відповідача у загальному розмірі 24330,29 грн, з яких: 6226,82 грн. заборгованість за кредитом, 13615,47 грн. заборгованість за відсотками та 4488,00 грн. заборгованість за комісією. Позивач заявив до стягнення з відповідача заборгованість у розмірі 10714,82 грн, з яких: 6226,82 грн заборгованість за кредитом та 4488 грн. заборгованість за комісією, не наполягавши на стягненні боргу за процентами в розмірі 13615,47 грн. Оскільки [PERSON] не сплатив заборгованість за тілом кредиту, суд вважає позовні вимоги у цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з приписів ч. 1, 5 ст.\~81\~ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростував обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог та наданого позивачем розрахунку заборгованості, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Щодо вимог про стягнення комісії суд виходить з наступного. Судом встановлено, що умовами кредитного договору передбачено сплату позичальником щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Частиною 2 статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» передбачено можливість встановлення кредитодавцем у межах споживчого кредитування додаткових комісій, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, які включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Водночас, згідно ч. 1 ст.\~11\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» (в редакції на час укладення договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»). З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України\~«Про споживче\~кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21, від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 та інших. Наведені висновки в подальшому також підтримані й у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, згідно якої якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Суд встановив, що кредитний договір № 22039000112353 від 18.02.2019 не містять конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредитів, що надаються відповідачу, та за які банком встановлена щомісячна комісія. Також позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного договору. Тому положення договору щодо обов`язку позичальника вносити плату за обслуговування кредитної заборгованості (комісію) - є нікчемною. Таким чином, позивачу необхідно відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 4488 грн. Таким чином, слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 6226,82 грн, що є боргом за тілом кредиту, відмовивши у стягненні боргу за комісією у розмірі 4488 грн. Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат. Згідно з ч. 1 статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Судом позов було задоволено у загальному розмірі 6226,82 грн., що становить 58,11 % від заявлених до стягнення 10714,82 грн. Тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 1407,54 грн. Відповідно до ч. 1 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктами 1,4 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 8 ст.\~141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем суду подано: копію договору про надання правничої допомоги № 1/04 від 01.04.2024, укладений між ТОВ «Санфорд Капітал» та адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС», копію Акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги без дати, наданих адвокатським об`єднанням послуг та суми, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Маслюженка М.П., ордер адвоката. Приймаючи до уваги те, що позивачем не зазначений, який саме розмір витрат він поніс на надані адвокатським об`єднанням послуги, у зв`язку із вчиненням яких саме процесуальних дій він поніс витрати, суд дійшов висновку, що витрати позивача в цій частині не підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів.

Outcome: partial