Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

10 червня 2025 року до Хорольського районного суду Полтавської області звернувся представник позивача [PERSON] - адвокат Павелко Р. С. з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві представник позивача [PERSON] - адвокат Павелко Р. С. зазначив, що з 11 березня 2016 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області (актовий запис № 38). Від даного шлюбу подружжя має малолітню доньку: [PERSON] , [INFO] . Підставами для розірвання шлюбу позивач вказує на відсутність спільних інтересів, наявність різних поглядів на життя, фактичне припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства. Ухвалою суду від 11 червня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) осіб. У судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Павелко Р. С. у позовній заяві просили розглянути справу без їх участі. Відповідач [PERSON] у засідання не з`явився, до початку судового засідання подав заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти розірвання шлюбу. Судові витрати на правничу допомогу просив зменшити, окільки вони не співрозмірні зі складністю справи. Розгляд справи просив провести без його участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 11 березня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 11.03.2016 (актовий запис № 8). Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії № [NUMBER] від 10.01.2019. Відповідно до статей 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до статті 109 СК Україн шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд, здійснивши оцінку доказів, що містяться у матеріалах справи, встановив, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є втрата почуття любові й поваги одне до одного, кожен проживає окремо та спільного господарства не ведуть, фактично шлюбні відносини припинені. Подальше спільне проживання подружжя зі збереженням шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, тому шлюб підлягає розірванню. При цьому суд бере до уваги, що позов про розірвання шлюбу було подано до суду 10 червня 2025 року, сторони з клопотанням про надання строку на примирення до суду не зверталися, а тому суд доходить до висновку про те, що у позивача та відповідача було достатньо часу для прийняття виваженого рішення про необхідність розірвання шлюбу. Щодо судових витрат, суд зазначає таке. Згідно із частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частин першої, третьої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог статтей 141, 142 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що були сплачені нею при подачі позову до суду, тобто 484 грн 48 коп та стягнути з відповідача на користь позивача решту суми сплаченого судового збору у розмірі 484 грн 48 коп. Крім цього, при зверненні до суду з позовною заявою, позивачкою заявлено вимогу про стягнення з відповідача на її користь понесених нею витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн на підставі: копії витягу з договору б/н від 03.06.2025; детального опису робіт (наданих послуг) від 09.06.2025; квитанції до прибуткового касового ордера № 7 від 03.06.2025 про фактичну оплату наданих послуг в сумі 5000 грн; копії ордеру на надання правничої допомоги серії ВІ № 1307341. Відповідач у заяві про визнання позову просить зменшити стягнення судових витрат, які вважає не співрозмірними зі скаладністю справи. Суд, проаналізувавши надані докази, приходить до таких висновків. Згідно з вимогами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно із частиною третьою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Згідно із частиною третьою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід ураховувати також позицію Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Враховуючи, що справа є малозначною, не є складною, розглядалась без участі представника позивача в одному судовому засіданні, відповідач позовні вимоги визнав. Крім того, послуги надані адвокатом, є типовими, відповідно, не потребують витрати значного часу на складання документів та визначення правової позиції, тому суд, виходячи з критерію розумності, реальності витрат, вважає, що визначений розмір оплати є завищеним та не є співмірним обсягу наданих послуг, задовольняє заяву частково в розмірі 2500 грн, що відповідатиме критеріям розумності, співмірності та ґрунтується на вимогах закону.

Outcome: approved