Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

28 лютого 2025 року ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» звернулись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 07.07.2024 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] укладено Договір кредитної лінії № 847281221 у формі електронного документу, відповідно до якого відповідач отримав від Товариства кредитні кошти у розмірі 16000 грн. шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , яка була вказана відповідачем при укладанні договору. Проте, в порушення умов Договору та Правил Позичальник не повернув надані йому кредитні кошти та не сплатив проценти за їх користування в обумовлені сторонами строки. У подальшому, 29.10.2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги за договором до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за Договором Факторингу № МВ-ТП/3. Відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача перед становить 59759,90 грн. Проте, діючи в межах своїх прав, позивач просить стягнути частину заборгованості (без комісії) за договором у розмірі 51759,93 грн, з яких: заборгованість по кредиту у розмірі 15999,93 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 35760 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу - 5000,00 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (а.с. 1-6). Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 28.02.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, з повідомленням (викликом) сторін, призначено справу до судового розгляду. 20.03.2025 до суду від представника [PERSON] - адвоката Кірюшина А.А. надійшли додаткові пояснення у справі, в яких, серед іншого, зазначено, щодо відсутності доказів укладання кредитного договору. Представник відповідача вказував, що позивачем не доведено факту передачі позики відповідачеві. Так за твердженням позивача, пропозицію щодо укладання кредитного договору відповідач зробив шляхом заповнення заявки на отримання грошових коштів у кредит від 07.07.2024 року. Однак, вказаний доказ не містить ознак його підписання відповідачем, в тому числі в електронній формі, що не може свідчити про його належність. Відтак у позові товариство не вказує, яким чином відповідачу була надана така пропозиція, і які істотні умови вона містила. Не надано позивачем і доказів отримання відповідачем одноразового ідентифікатора і підписання ним кредитного договору. Зокрема він не проходив реєстрацію в інформаційно-телекомунікаційній системі (ІТС) Первинного кредитора. Отже, твердження позивача, що кредитний договір був укладений та є чинним не відповідають дійсності. Копії електронних доказів є сумнівними та мають бути виключені з числа доказів. Крім того, позивачем безпідставно заявлено вимогу про стягнення заборгованості до закінчення строку дії кредитного договору - 06.08.2029 року, відповідної вимоги про дострокове повернення кредиту та відсотків [PERSON] отримано не було, що підтверджується відсутністю у матеріалах справи доказів зворотного. Посилаючись на те, що позивачем не доведено наявність правовідносин укладання кредитного правочину, надання коштів у кредит, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» у повному обсязі (а.с. 85-93). 25.03.2025 року позивач направив клопотання про витребування доказів (а.с. 99-101). Цього ж дня, 25.03.2025 року, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» направили до суду заперечення на додаткові пояснення, в яких позивач зазначив, що аргументи відповідача, викладені у додаткових пояснення, є безпідставним, необґрунтованими та суперечать чинному законодавству. Так за інформацією, отриманою від первісного кредитора, з використанням мережі Інтернет 06.09.2020 року о 14:09 годині на підставі зазначених відповідачем даних на сайті інформаційно-комунікаційної системи ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» здійснила реєстрацію відповідача та сформувала його особистий кабінет. Відтак в період з 06.09.2020 року по 07.07.2024 року відповідач оформив 17 кредитних договорів на сайті Товариства, шістнадцять з яких закриті. Останній оформлений кредитний договір відповідач не сплатив вчасно, і він є предметом даного спору. Щодо останнього укладеного Договору, 07.07.2024 року Відповідач, користуючись сайтом первісного кредитора, подав заявку на отримання кредиту. При подачі заявки відповідач обрав бажану суму першого траншу за договором та початковий строк дисконтного періоду кредитування. Заявка на отримання кредитних коштів містить персональні дані відповідача, в тому числі дані про електронну пошту та абонентський номер, які використовувались при укладені кредитних договорів, реквізити банківської картки, на яку перераховуються Товариством кредитні кошти на виконання умов кредитного договору. Таким чином відповідач самостійно заповнив всі дані, що визначені обов`язковими, на сайті первісного кредитора, чим ініціював оформлення договору, зокрема вказав контактний номер телефону. Підписання Договору відбувалось з використанням одноразового-ідентифікатора, що відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Одноразовий персональний ідентифікатор для підписання Договору № JJTZ та одноразовий персональний ідентифікатор для підписання паспорта споживчого кредиту № 4779 було направлено відповідачу 07.07.2024 о 13:08:45 годині на номер мобільного телефону вказаний ним під час заповнення заявки на отримання кредиту, одноразовий персональний ідентифікатор № JJTZ й № 4779 було введено відповідачем у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора 07.07.2024 о 13:09:08 годині, після чого відповідач натиснув кнопку «ТАК», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Одразу після підписання договору сторонами, ідентичний примірник договору був направлений відповідачу на його на електронну адресу, яка була вказана ним у заявці на отримання грошових коштів в кредит та закріплена в реквізитах сторін договору, а саме dsergei690@icloud.com Електронний підпис одноразовим ідентифікатором накладено на договір та паспорт споживчого кредиту та інформація про підпис договору міститься у вигляді QR-коду, зокрема сторінка 27, а інформація про підпис паспорта споживчого кредиту на сторінці 4. Зазначали, що відповідач у наданих поясненнях вказує на те, що не проходив реєстрацію в інформаційно-телекомунікаційній системі (ІТС) Первинного кредитора, проте при оформленні одного з сімнадцяти укладених договорів надав первинному кредитору додаткові документи для прийняття рішення за заявкою, а саме фото ID-картки й 9 різних фото з кодовою фразою «Підтверджую кредит в Манівео» з чітко видимим обличчям відповідача. На твердження відповідача стосовно того, що до матеріалів справи не було додано саме оригіналу електронного договору, позивач додав договір та файл підпису до договору в електронній формі у форматі .p7s, який містить кваліфікований електронний підпис з кваліфікованою позначкою часу, накладений уповноваженою особою первісного кредитора, що відповідає Постанові НБУ № 113 від 03.11.2021 року Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит). Крім того, позивач вказував, що 03.01.2025 року відповідач був належно повідомлений, шляхом відправлення листа на його електронну пошту з інформацією про те, що має заборгованість по оплаті процентів більше ніж один місяць та на підставі цього позивач достроково розриває договір та висуває вимогу про оплату всієї суми заборгованості. Протягом 30 днів після повідомлення про дострокове розірвання Договору та необхідність оплати, відповідачем було сплачено суму в розмірі - 0,00 грн. В тому числі відповідно до п. 8.1 Договору сторони погодили, що оскільки клієнт отримує фінансові послуги дистанційними каналами зв`язку та під час надання фінансових послуг, сторони створюють та використовують виключно електронні документи, то пріоритетними каналами обміну інформацією та документів між клієнтом та кредитодавцем є особистий кабінет та електронна пошта. Отже, товариство діяло в межах умов договору, згідно норм чинного законодавства (а.с. 107-111), У судовому засіданні представник позивача - адвокат Колінько А.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача - адвокат Кірюшин А.А. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на його недоведеність та необґрунтованість. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається із матеріалів, 07.07.2024 року [PERSON] було залишено заявку на отримання грошових коштів у кредит на загальну суму 16000 грн., з початковим строком дисконтного періоду кредитування 25 днів та строком кредитування 1826 дні, на підставі якої 07.07.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено Договір кредитної лінії №847281221, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у виді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту у розмірі 16000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Згідно з п. 2.3 Договору. кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 4000 грн. 07.07.2024 року (що є датою надання договору). Відповідно до п. 2.4 Договору, другий та решта траншів за договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах передбачених цим договором. Відповідно до п.3.1. Договору, позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого Позичальник може отримати черговий Транш в межах Кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, а також частково повернути суму Кредиту. На момент укладення цього Договору строк Дисконтного періоду користування складає 25 днів від дати отримання Позичальником першого Траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. Договору. У випадку надання першого Траншу не в день укладення Договору строк дії Кредитної лінії та строк Дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого Траншу за Договором. Згідно із п.4.1. Договору, з метою укладення цього Договору Позичальник, ознайомившись з Правилами, заповнив Заявку, вказавши всі дані, визначені в Заявці як обов`язкові. При подачі Заявки Позичальник вказав суму грошових коштів, яку він бажає отримати одразу після укладення Договору (перший Транш) та строк оплати обов`язково платежу по процентам за користування Кредитом. Протягом обраного строку застосуються спеціальні умови користування кредитом - Дисконтний період. Максимально доступна сума Кредиту, яка доступна Позичальнику і яку Позичальник може отримати шляхом ініціювання другого та наступних Траншів, вказана в п. 2.1. Договору як сума Кредитного ліміту, та визначається Кредитодавцем в залежності від кредитного рейтингу Позичальника. Відповідно до п. 4.7 Договору, кредитодавець в якості суб`єкта первинного фінансового моніторингу до укладення договору та встановлення ділових відносин, серед іншого, здійснив заходи належної перевірки особи позичальника, в тому числі позичальнику запропоновано здійснити ідентифікацію технічними засобами, що використовуються кредитодавцем. Верифікація позичальника здійснена шляхом отримання інформації про позичальника з офіційного та/або надійного джерела, а саме наступним способом: «спосіб верифікації - Система BankID НБУ; дата отримання інформації - 13.05.2024; ідентифікатор для перевірки сесії передачі інформації - 6391b15e-3fc7-4956-ac91-28371bb18ac6. За змістом п. 4.10.7 Договору, позичальник ознайомившись з усіма істотними умовами Оферти надав згоду (акцепт) на укладення Договору шляхом направлення повідомлення кредитодавцю, яке підписано відповідно до абзацу 2 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме: шляхом введення у спеціальному полі під офертою, яка містить усі істотні умови договору, одноразового ідентифікатора, який відповідає вимогам п.3 ч.1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та натиснення іконки «відправити/підписати». Пунктом 7.1 та 7.2 Договору, визначено, що рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми Кредиту за всіма наданими Траншами є дата закінчення Дисконтного періоду кредитування - 06.08.2024 року, а саме протягом 30 днів від дати отримання першого Траншу Позичальником. У разі Пролонгації чи Поновлення Дисконтного періоду Рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми Кредиту зміщується на відповідну дату закінчення Дисконтного періоду, визначену за правилами цього Договору. В обов`язковому порядку сума Кредиту має бути повернена Позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п. 11.1 Договору; дострокового припинення дії Договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. Згідно з п. 7.3. Договору, кінцева дата повернення (виплати) кредиту - 06.08.2029 року. Відповідно до п.7.4 Договору, проценти за договором сплачуються в наступному порядку: - протягом дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування. У разі продовження позичальником дисконтного періоду кредитування чи поновлення дисконтного періоду, позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення дисконтного періоду кредитування, вирахуваної відповідно до правил цього договору (пп. 7.4.1); - після закінчення дисконтного періоду кредитування, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно (пп. 7.4.2). Пунктом 8.3 Договору, визначено, що на момент укладення цього договору та отримання першого траншу за цим договором базова процентна ставка складає 1,5 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 547,50 відсотків річних. У разі отримання додаткових траншів за цим договором після 21.08.2024 року базова процентна ставка, яка використовується нарахування процентів за користування цими додатковими траншами, обмежується та розраховується від максимального розміру денної процентної ставки зазначеної в частині 5 статті 8 Закону, що складає 1% за день користування таким траншем. Для суми Кредиту отриманої за першим Траншем, що вказана в п. 2.3. Договору, за перші 30 днів Дисконтного періоду та без повного дострокового повернення всієї суми кредиту протягом Дисконтного періоду, орієнтовна загальна вартість Кредиту складе 5800 грн. та буде включати в себе загальні витрати за Кредитом у вигляді процентів за користування Кредитом у розмірі 1800 грн, суму Кредиту у розмірі 4000 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка, розрахована згідно методики Національного банку України, з припущення користування Кредитом протягом Дисконтного періоду зі сплатою процентів за Базовою ставкою, розрахована згідно методики Національного банку України, складе 9089,90 відсотків річних. Денна процентна ставка, за методикою розрахунку передбаченою частиною 4 статті 8 Закону, розраховується наступним чином: (загальні витрати за користування сумою першого Траншу за весь строк кредитування: 109560 грн. / (сума першого Траншу за Договором: 4000 грн. / (строк кредитування: 1826 днів) х 100%= 1,50 відсотків в день (п. 8.4 Договору). Відповідно до п. 8.5 Договору, за умови повного дострокового погашення всієї суми Кредиту за всіма отриманими Траншами протягом 6 календарних днів після дати закінчення Дисконтного періоду кредитування, Кредитодавець зобов`язаний зменшити зобов`язання Позичальника по сплаті процентів за фактичні дні користування Кредитом наступним чином: -за період від дати видачі першого траншу до 06.08.2024 (включно) розрахунок витрат за Кредитом здійснюється за Дисконтною процентною ставкою 0,87 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування ним, що становить 317,55 відсотків річних (п.8.5.1 Договору); У разі якщо Позичальник вчинить описані в п. 3.2. Договору дії щодо продовження Дисконтного періоду (ініціює Пролонгацію) один або декілька разів або здійснить поновлення Дисконтного періоду, на період після 06.08.2024 року розрахунок витрат за Кредитом здійснюється Індивідуальною процентною ставкою 1,34 відсотків в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, що становить 490,49 відсотків річних. Кредитодавець має право зменшити розмір Індивідуальної процентної ставки у наступних періодах Пролонгації, зокрема у разі отримання Позичальником від Кредитодавця та введення в Особистому кабінеті спеціального набору символів (промокоду), які дають право на отримання додаткової знижки на Індивідуальну процентну ставку (п. 8.5.2 Договору). Відповідно до п.8.8 Договору, проценти в розмірі визначеному за правилами цього Договору, нараховуються на фактичну суму залишку Кредиту за кожен день користування Кредитом починаючи з першого дня надання Траншу за Договором та до дня закінчення строку дії цього Договору. Проценти нараховуються щоденно у відсотках від суми Кредиту за кожний день користування ним, за ставкою визначеною в порядку зазначеному вище, із розрахунку наявності 365 днів у році не залежно від того високосний рік чи ні. Для зручності Позичальника в Особистому кабінеті та бухгалтерському обліку зобов`язання Позичальника по сплаті процентів обліковуються та відображається з припущення, що Позичальник отримає знижку на витрати по Договору, на умовах описаних в п. 8.5. Договору. Про розмір зобов`язань, без врахування знижки вказаної в п.8.5. Договору Позичальник інформується в Особистому кабінеті. Пунктом 11.1 Договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання. Відповідно до п.14.1. Договору, невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті Кредитодавця: www.moneyveo.ua (а.с.18 зворот-29). Також до договору додано паспорт споживчого кредиту продукту «Смарт» до Договору №847281221 від 07.07.2024 року (а.с. 16 зворот-18). На виконання умов договору, ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» перерахувало відповідачу грошові кошти на загальну суму 27000 грн, що підтверджується довідками ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та підтвердженнями щодо здійснення переказу грошових коштів. Крім того, ухвалою 22 травня 2025 року судом витребувано у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» виписки з операціями з банківського рахунку [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за карткою № [NUMBER] , зокрема, на дату отримання кредитних коштів: першого траншу, а саме 07.07.2024 року у розмірі - 4 000 грн.; другого траншу, а саме 10.07.2024 року у розмірі - 1 300 грн.; третього траншу, а саме 11.07.2024 року у розмірі - 1 066 грн.; четвертого траншу, а саме 12.07.2024 року у розмірі - 1 416 грн.; п`ятого траншу, а саме 12.07.2024 року у розмірі - 916 грн.; шостого траншу, а саме 13.07.2024 року у розмірі - 1 516 грн.; сьомого траншу, а саме 13.07.2024 року у розмірі - 679 грн.; восьмого траншу, а саме 14.07.2024 року у розмірі - 1 514 грн.; дев`ятого траншу, а саме 14.07.2024 року у розмірі - 3 593 грн. (а.с. 177-178). На виконання вказаної ухвали, АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» направили виписку про рух коштів по картці відповідача із підтвердженням зарахування вказаних траншів (а.с. 188-194). Згідно з розрахунком заборгованості, складеного «Манівео швидка фінансова допомога», яке є первісним кредитором, станом на 08.10.2024 відповідач має заборгованість на загальну суму 42697,9 грн., яка складається з тіла кредиту у розмірі 16000 грн, процентів - 18697,93 грн., неустойки - 7999,97 грн. (а.с. 13-14). Наведене спростовує аргументи відповідача щодо неотримання кредитних коштів. У той же час, будь-яких доказів того, що відповідач у повному обсязі повернув кредит та нараховані відсотки у строк, передбачений договором, матеріали справи не містять. 0810.2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі - клієнт) та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (далі - фактор) укладено договір факторингу № МВ-ТП/3. Пунктом 2.1 Договору передбачено, що в порядку та на умовах даного договору, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за переліком в Реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Пунктом 4.1. Договору передбачено, що наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання реєстру прав вимоги (а.с. 8а-10). Відповідно до реєстру прав вимоги від 08.10.2024 року, підписаного на виконання Договору факторингу №МВ-ТП/3 , ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» отримало право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 847281221 від 07.07.2024 року на загальну суму 59759,90 грн. Відповідачу 08.10.2024 було надіслано повідомлення про відступлення права вимоги за договором № 847281221 від 07.07.2024 року до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (а.с.43). Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», відповідач станом на 02.01.2025 має заборгованість на загальну суму 59759,90 грн., яка складається з тіла кредиту у розмірі 15999,93 грн, процентів - 35760 грн., неустойки - 7999,97 грн. (а.с. 14 зворот-15). 03.01.2025 року ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було надіслано відповідачу повідомлення, у якому повідомлено про дострокове розірвання кредитного договору № 847281221 від 07.07.2024 рокута необхідність оплати всієї суми заборгованості у розмірі 59759,90 грн., яка була залишена без відповіді та задоволення (а.с. 43 зворот). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України). Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб) а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У відповідності до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу має бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно із Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 «…боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. … неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію») Правилами ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, зокрема те, що відповідачем не доведено факту належного виконання ним умов Договору, суд вважає, що у позивача наявні правові підстави для звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за вказаним договором. Так, судом встановлено, що Договір кредитної ліній між відповідачем та первісним кредитором укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронних підписів. Електронний договір відповідач підписав шляхом використання електронного підпису. Відповідач на веб-сайті позивача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, підтвердив умови отримання кредиту, натиснувши іконку «відправити/підписати». З урахуванням вказаного, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем Договір не міг бути укладений сторонами, суд дійшов висновку, що цей правочин відповідно до Закону за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Вищезазначене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, провадження № 61-20799св19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, провадження № 61-18967св20, від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20, провадження № 61-2904св21. З наданих доказів вбачається, що під час укладення Договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, а також строк кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах. Таким чином укладений договір є обов`язковим до виконання. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Договір, укладений між відповідачем та первісним кредитором, договір факторингу, укладений між первісним кредитором та позивачем у встановленому порядку недійсними (удаваними) не визнані, відповідних судових рішень щодо встановлення таких обставин суду не надано, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаних правочинів. За вказаних обставин, оскільки первісний кредитор ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" і відповідач узгодили істотні умови договору і відповідач погодився на отримання у кредит коштів, саме на таких умовах, однак порушив їх, заборгованість не погасив, та право вимоги перейшло до позивача, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15999,63 грн. (в межах позовних вимог). Відтак, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню. Щодо заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, слід зазначити наступне. Частиною першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості, просив, у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за відсотками у розмірі 35760 грн. У постанові Об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частинами 1-3 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Відповідно до п.8.3. Договору, на момент укладення цього Договору та отримання першого Траншу за цим Договором Базова процентна ставка складає 1,50 відсотків в день від суми залишку Кредиту, яка знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним, що становить 547,50 відсотків річних. У разі отримання додаткових Траншів за цим Договором після 21.08.2024 року Базова процентна ставка, яка використовується нарахування процентів за 1 користування цими додатковим Траншами, обмежується та розраховується від максимального розміру Денної процентної ставки зазначеної в частині 5 статті 8 Закону, що складає що складає 1% за день користування таким Траншем. Згідно з п.п.7.2.-7.3 Договору в обов`язковому порядку сума Кредиту має бути повернена Позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин: 7.2.1. закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п. 11.1 Договору; 7.2.2. дострокового припинення дії Договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. Договору. Кінцева дата повернення (виплати) Кредиту - 06.08.2029 року. Відповідно до п. 9.1.1.7 Договору, встановлено, що у разі затримання Позичальником сплати процентів за користування Кредитом щонайменше на один місяць Кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, дострокове припинення Договору. Як зазначалося вище, 03.01.2025 року ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було надіслано відповідачу повідомлення про дострокове розірвання Договору відповідно до п. 9.1.1.7. Договору (а.с. 43 зворот). Проте суд не може погодитися із порядком та розміром нарахування, відсотків за вказаним договором, які відповідно до розрахунку заборгованості за період з 07.07.2024 року по 08.10.2024 року, та за період 08.10.2024 року по 02.01.2025 року становлять 35760 грн., з огляду на наступне. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Перевіривши здійснені позивачем нарахування відсотків за користування кредитом, у межах заявлених вимог, судом було встановлено, що за період з 07.07.2024 по 09.09.2024 року нарахування процентів за користування кредитом здійснювалось з урахуванням положень договору та вимог чинного законодавства. Разом з тим, у подальшому - з 10.09.2024 року проценти були нараховані за процентною ставкою 1,5% в день (114 днів), у зв`язку з цим, суд самостійно провів розрахунок за вказаний період виходячи з денної процентної ставки -1%. Беручи до уваги зазначене та ураховуючи, що Договір кредитної лінії № 847281221 було укладено 07.07.2024 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а тому за весь період користування кредитними коштами, виданими за Договором кредитної лінії № 847281221 від 07.07.2024 року, розмір відсотків за користування кредитом, становить 26640 грн. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони, що був наведений зокрема у запереченнях проти позову чи апеляції. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Матеріали справи не містять, та відповідачем не надано доказів в розумінні положень ст.ст.76-81 ЦПК України на спростування позовних вимог. Заперечення відповідача щодо заявлених позивачем вимог, спростовуються вищевикладеним. З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість на загальну суму 42633,93 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 15993,93 грн. (в межах заявлених позовних вимог), за відсотками - 26640 грн. У решті заявлених позовних вимог (про стягнення відсотків), слід відмовити. Інші доводи сторін не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу, суд дійшов наступного висновку. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано договір про надання правової допомоги №5 від 02.12.2024, укладений між Адвокатським об`єднанням «ЛІГА ЮРИДИЧНИХ ТЕХНОЛОГІЙ ТА ІННОВАЦІЙ» в особі керуючого партнера Колінько А.В. та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», Додаткову угоду №99 від 30.12.2024 року про надання правової допомоги до договору №5 від 02.12.2024, Акт приймання-передачі наданих послуг від 30.12.2024 року відповідно до Договору про надання правової допомоги №5 від 02.12.2024, платіжну інструкцію від 30.12.2024, ордер на надання правничої допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Крім того, слід зазначити, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України), що узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема, постановою від 22.01.2021 року в праві 925/1137/19. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial