Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в інтересах дитини [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що на її повному утриманні перебуває внучка [PERSON] , [INFO] . Матір`ю дитини є її дочка [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 14.05.2014 року по [INFO] . До укладення шлюбу, [INFO] у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , батьком записаний - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.06.2016 року у справі №182/1507/16-ц шлюб було розірвано. Після смерті дочки [PERSON] , [PERSON] надав заяву, засвідчену приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, згідно якої надав її право на догляд за дитиною [PERSON] . Відповідач сплачував аліменти на утримання дитини у сумі 25% мінімальної заробітної плати. Після смерті [PERSON] як отримувача аліментів, надходження коштів припинилося. На даний час вона сама постійно піклується про онуку, про її фізичний і духовний розвиток, утримує її за власний рахунок. Згідно довідки КНП «Дніпропетровська міська поліклініка №6 Дніпропетровської міської ради» від 25.03.2025 року №2020221827 [PERSON] , [INFO] , має відхилення у поведінці, які потребують особливої уваги і лікування. Батько дитини - [PERSON] фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дитини, не піклується про неї та не цікавиться її життям, станом здоров`я, не спілкується з дочкою. На підставі викладеного, просить позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подачі заяви до повноліття дитини. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Представник служби у справах дітей теж підтримала позов, посилаючись на висновок служби щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських права в інтересах дитини. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином шляхом вручення повістки по місцю роботи, відзиву на позов не подав, копію позовної заяви отрмиав. Заслухавши сторін та розглянувши матеріали справи, встановивши обставини справи та відповідні до них правовідносини, суд виходить з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.11.2013 року р., виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області. Згідно довідки № 51 від 20.03.2025 року опорного закладу загальноосвітньої середньої освіти «Боярський ліцей» Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області» [PERSON] , [INFO] дійсно навчається в 5 класі опорного закладу «Боярський ліцей» та перебуває в списковому складі класу. Відповідно довідки виданої виконавчим комітетом Лисянської селищної ради Боярський старостинський округ №82 від 14.04.2025 року про те що, малолітня [PERSON] , [INFO] зареєстрована як внутрішньо переміщена особа та проживає з 2.06.2024 року за адресою [ADDRESS] разом з бабою [PERSON] . За період проживання в селі батько дитини [PERSON] , [INFO] , за її місцем проживання не з`являвся, умовами проживання, навчання, станом здоров`я не цікавився та не надавав матеріальної допомоги. Згідно висновку Служби у справах дітей Виконавчого комітету Лисянської селищної ради від 360.04.2025 року №103 визнано за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно своєї малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Відповідно акту обстеження умов проживання №41 від 02.05.2025 року дитиною опікується баба, Дитина перебуває на її повному утриманні. Зі слів дитини -вона дуже любить бабу. Згідно медичного висвовку від 13 травня 2025 року № 9 дитина страждає на легку розумову відсталість (F70.1). За таикх умов, позивачка як опікун дитини, у зв`язку з смертю матері, не може самостійно реалізовувати усі права дитини, зокрема щодо лікування, навчання, соціального забезпечення тощо, тоді як батько участі у цьому жодної не приймає. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, що передбачено ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства». Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи, можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При ухваленні рішення, суд враховує положення ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, де зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. За таких обставин, суд дійшов переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши у судовому засіданні надані докази, враховуючи перш за все інтереси дитини, суд дійшов висновку, що [PERSON] дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 СК України, тому вбачає підстави для задоволення позовних вимог та позбавлення батьківських прав . Саме для реалізації прав дитини, в першу чергу на лікування та навчання, в інтересах дитини, батька доцільно позбавити батьківських прав. Згідно Постанови Верховного Суду від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), був зроблений правовий висновок про те, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 ст.19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 641/2867/17-ц та встановив, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Незмінною залишилась відповідна правова позиція і при розгляді Верховним судом справи № 243/13192/19-ц. Враховуючи наведені правові позиції, суд дійшов висновку, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до дитини є одним з джерел доказування і не є обов`язковим для суду, у випадку коли судом встановлено за сукупністю доказів, що змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, враховуючи першочергово інтереси дитини. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка міститься у постанові від 30.06.2021 у справі №333/1262/20, у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.» Згідно з правовим висновком, який міститься у постанові Верховного Суду від 10.11.2021 у справі № 390/1418/17, суд встановив, що у разі вирішення питання про позбавлення батьківських прав одного з батьків у зв`язку з ухиленням від виконання ним своїх обов`язків щодо виховання дитини, суд має брати до уваги найкращі інтереси дитини, враховувати фактичні обставини справи такі, як інтеграцію дитини у нову сім`ю (у разі наявності таких обставин), прив`язаність дитини до нової сім`ї, сприйняття нового чоловіка матері/дружини батька дитини справжніми її батьками, бажання дитини зберегти цю сім`ю, а також відсутність зв`язків у дитини з тим із батьків, щодо якого вирішується питання про позбавлення батьківських прав. При цьому інтереси дитини превалюють над інтересами батьків, а тому завданням суду є встановлення справедливого балансу між ними. Інтереси дитини вимагають, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувались, розрив таких відносин свідчить про припинення зв`язку між дитиною та батьком/матір`ю, а рішення про позбавлення батьківських прав лише юридично підтверджує припинення таких відносин. Верховний Суд наголошує, що зайняття одним з батьків, який проживає окремо від дитини, пасивної позиції в участі у вихованні дитини у подальшому призводить до втрати зв`язків між батьком та дитиною, віддалення дитини від батька, а тому покладення на дитину обов`язку з прийняття рішення щодо спілкування між ними свідчить про нехтування батьком своїми правами та обов`язками, що може призвести до настання для нього негативних наслідків у виді позбавлення батьківських прав. Враховуючи, що матеріалами справи доведено неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, оскільки він не створює належних умов для утримання дитини, не піклується про її здоров`я, фізичний та моральний розвиток, суд вважає, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що негативно впливає на розвиток дитини, та несе загрозу здоров`ю та життю дитини, а також враховуючи характер його поведінки, відношення до виконання своїх батьківських обов`язків, яке не змінилося і після пред`явлення даного позову, суд вважає, що він повинен бути позбавлений батьківських прав. Наведені вище обставини переконують суд в тому, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви та позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до дитини. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. За правилами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Виходячи з викладеного та

Outcome: approved