Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

У грудні 2024 року Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] ; передати неповнолітню [PERSON] , [INFO] , на опікування органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації; стягнути аліменти з відповідача на утримання [PERSON] в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до повноліття дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , реєстрація народження якої проведена на підставі статті 135 СК України. Дитина зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 15 серпня 2024 року до Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла інформація про те, що у притулку для дітей Служби у справах дітей Львівської обласної державної адміністрації на підставі акту органу внутрішніх справ та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку з 23 липня 2024 року перебуває неповнолітня [PERSON] , 2009 року народження. У подальшому, з метою повернення дитини в біологічну родину [PERSON] (відповідач) неодноразово запрошували до Служби, однак, посилаючись на зайнятість на роботі, остання жодного разу не запрошення не відреагувала та перестала відповідати на телефонні дзвінки. Через деякий час зв`язок з матір`ю було встановлено та 21 серпня 2024 року в телефонній розмові повідомила, що найближчим часом відвідає дочку у притулку та забере її додому, однак, пізніше, відповідач постійно відтерміновувала вирішення питання про повернення дитини в біологічну родину. Після чого, до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надійшли пояснення відповідача, в яких вона вказувала, що не має наміру забирати дочку із закладу соціального захисту, займатися її вихованням та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] . З інформації, отриманої зі спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 65 м. Києва з поглибленим вивченням іноземних мов, де навчалася неповнолітня [PERSON] , відомо, що відповідач вихованням дочки не займалася, навчанням не цікавилася, батьківські збори не відвідувала, на телефонні дзвінки вчителів не відповідала. Зовнішній вигляд [PERSON] у навчальному закладі не відповідав нормам та сезону, на зауваження педагогів мати учениці не реагувала. Крім того, проживаючи за адресою: [ADDRESS] , їх сусіди неодноразово викликали поліцію. Відповідно до інформації з закладу, де перебуває неповнолітня [PERSON] , її матір, станом на жовтень жодного разу дочку не відвідувала. Спілкуючись з дитиною в телефонному режимі висловлювалася в її бік нецензурно, агресивно, погрожувала їй та принижувала її, а згодом, заблокувала [PERSON] та тривалий час на зв`язок не виходить. Дитина зазначає, що не хоче повертатися до матері та просить позбавити її батьківських прав. Ураховуючи вищевикладене та у зв`язку з тим, що відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, свідомо нехтує потребами дочки та фундаментальним правом дитини на проживання в родині, байдужа до її подальшої долі, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, позивач звернувся до суду з указаним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 грудня 2024 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10 грудня 2024 року за вказаним вище позовом відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. 10 лютого 2025 року до суду надійшов висновок Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] № 108-14909 від 28 листопада 2024 року. 26 лютого 2025 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження та призначено вказану справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засідання позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у заяві, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України, про поважність причин неявки суду не повідомила. Таким чином, судом були вжиті всі визначені законом заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи. Крім того, у встановлений судом строк, відповідач не скористалася своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутність її представника. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та третьої особи. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що [PERSON] є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 17 квітня 2009 року. Солом`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) листом від 18 жовтня 2024 року за вих. № 3650/33.9-80 повідомлено, що відомості про батька внесені до актового запису про народження № 1108 від 17 квітня 2024 року, складеного відносно [PERSON] , [INFO] , на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. 15 серпня 2024 року до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов лист завідувача притулком для дітей Служби у справах дітей Львівської обласної державної адміністрації від 14 серпня 2024 року за № 111/3-1, яким було повідомлено, що у притулку з 23 липня 2024 року перебуває [PERSON] , [INFO] . [PERSON] була влаштована в заклад на підставі акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку. Відповідно до вказаного акту [PERSON] самовільно залишила сім`ю, приїхала у м. Львів до друзів. Повідомила, що проживає разом з матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації зазначила, що за вказаною адресою жодного хостелу немає, а [PERSON] не перебувала та не перебуває на жодному з обліку в Службі. У телефонному режимі відповідачу було неодноразово наголошено про необхідність звернутись у Службу у справах дітей для повернення дитини в сім`ю, проте, остання посилаючись на зайнятість на роботі, постійно відтерміновувала звернення. 14 серпня 2024 року під час чергової телефонної розмови з відповідачем, вона повідомила, що відмовляється від дитини та відмовляється звертатись в Службу у справах дітей. Листом Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації № 108/24-4105 від 13 вересня 2024 року за результатами розгляду вищевказаного листа було повідомлено, що [PERSON] на обліку Служби як така, що опинилась у складених життєвих обставинах, не перебувала та не перебуває. 20 серпня 2024 року працівниками Служби спільно із залученими спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відвідано адресу, за якою зареєстровані відповідач та дитина: [ADDRESS] . У ході спілкування з мешканцями вказаної квартири було встановлено, що вона здається в оренду, а місце перебування відповідача та її дочки їм невідоме, про що було складено Акти обстеження проживання умов дітей. 21 серпня 2024 року відповідач у телефонному режимі повідомила, що за місцем реєстрації не проживає, адресу фактичного проживання не повідомила, лише проінформувала, що проживає у Дніпровському районі міста Києва. Планувала відвіти дочку [PERSON] найближчим часом та забрати її з притулку. 27 серпня 2024 року відповідач у телефонному режимі проінформувала, що всі питання щодо подальшого перебування дочки в закладі вирішує з працівниками Служби у справах дітей та сім`ї за місцем її проживання. 25 вересня 2024 року відповідача надала письмові пояснення, в яких зазначила, що не має бажання утримувати та виховувати свою дочку [PERSON] , [INFO] . Повідомила, що не забиратиме дитини з притулку, не хоче щоб вона з нею проживала та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] . Згідно з листом завідувача притулку Служби у справах дітей Львівської обласної державної адміністрації від 21 жовтня 2024 року, за час перебування [PERSON] , [INFO] , у притулку для дітей, з 23 липня 2024 року по день надання цього листа, її матір жодного разу не відвідувала її, спілкувалась зі своєю дочкою агресивно, принижувала, погрожувала їй, вживала лайливі слова, згодом заблокувала [PERSON] і тривалий час не виходить на контакт. 11 листопада 2024 року до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов лист завідувача притулку для дітей від 05 листопада 2024 року, в якому було повідомлено, на сьогоднішній день [PERSON] , [INFO] , знаходиться в закладі понад визначений законом термін (більше 90 діб), у зв`язку з чим, просив негайно вирішити питання подальшого місця перебування дитини у найкоротший термін. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 28 листопада 2024 року № 108-14909 було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною 7 статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статей 141, 150, 153, 155 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. За змістом даної норми закону ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як встановлено судом, позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідач самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , свідомо нехтує потребами дочки та байдужа до її подальшої долі. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Так, з досліджених під час судового розгляду доказів, судом було встановлено, що відповідач відмовилася забрати дитину з притулку для дітей, протягом періоду перебування дочки у притулку жодного разу її не відвідала. Крім того, з листа Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 65 м. Києва з поглибленим вивченням іноземних мов від 17 жовтня 2024 року встановлено, що 13 вересня 2024 року [PERSON] була відрахована з навчального закладу. Мати, [PERSON] вихованням дочки не займалася, навчанням не цікавилась, школу не відвідувала, з вчителями та класним керівником не спілкувалася (складно було налагодити зв`язок, зазвичай не відповідала на дзвінки). Зовнішній вигляд дитини не відповідав нормам та навіть сезону, у холодну пору року не було відповідного взуття та одягу. Мати не реагувала на зауваження. За місцем проживання матері, відповідно і дитини, сусіди неодноразово викликали поліцію. Відповідно до листів Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві від 06 грудня 2024 року та 09 грудня 2024 року неповнолітня [PERSON] з 13 листопада 2023 року по 13 листопада 2024 року перебувала на профілактичному обліку в СЮП ВП Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві як дитина-утікач, яка протягом року самовільно залишила свою домівку. Відносно відповідача протягом 2024 року було складено 2 протоколи про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 184 КУпАП. Постановами Дніпровського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2023 року визнано [PERSON] винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, а саме вчинені домашнього насильства психологічного характеру по відношенню до неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , від 16 квітня 2024 року та від 05 вересня 2024 року визнано її винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частинами першою-другою статті 184 КУпАП, а саме ухиленні від виконання батьківських обов`язків відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Крім того, матеріали справи містять заяву [PERSON] від 21 жовтня 2024 року, в якій вона зазначила, що не має бажання проживати разом з матір`ю та просила позбавити її батьківських прав відносно неї. Згідно з листом Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 від 18 квітня 2025 року № 069012/140 встановлено, що 17 квітня 2025 року у ході індивідуального консультування з практичним психологом Центру, вихованка [PERSON] , [INFO] , висловила власні переживання та думки, зокрема, щодо свого бажання про позбавлення її матері батьківських прав. 17 квітня 2025 року надала письмову заяву, в якій просила позбавити її матір батьківських прав та зазначила, що не хоче повертатися до неї. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] № 108-14909 від 28 листопада 2024 року [PERSON] , 2009 року народження, з 23 липня 2024 року перебуває у притулку для дітей Служби у справах дітей Львівської обласної державної адміністрації. Відповідно до вищевказаного висновку за час перебування дитини в притулку, матір жодного разу її не відвідувала, не вживала дієвих заходів, спрямованих на повернення дитини в родину, натомість, повідомила, що відмовляється її забирати та не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав. Докази щодо створення перешкод відповідачу у спілкуванні з дитиною з боку позивача - відсутні. З огляду на викладене, судом установлено, що відповідач не займається вихованням та утриманням дочки, не цікавиться її життям, здоров`ям, успіхами, повністю самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, позивачем підтверджено наданими доказами, що [PERSON] відмовилась забирати дитину з притулку та вживати заходів щодо її повернення в родину, належним чином не виконує свої батьківські обов`язки. Відповідач не надала відзиву до суду, яким би приведені позивачем обставини спростувала та не намагалася довести своє бажання виховувати дитину. Суд вважає, що такий фактор як відсутність відповідача в житті дитини можливе лише внаслідок свідомої поведінки відповідачів як матері та батька. Про свідомість такої поведінки свідчить і та обставина, що відповідач [PERSON] відмовилася забирати дитину з притулку та вживати заходів щодо її повернення в родину, вона ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, з заявами в компетентні органи про перешкоджання в спілкуванні з дитиною не зверталася. При цьому, суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, висловлену в постанові в справі № 459/3411/17 від 29 вересня 2021 року щодо того, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. З огляду на викладене, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає за можливе позбавити батьківських прав відповідача. Пунктом 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 визначає, що органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах (у разі утворення), селищних, сільських рад (далі - органи опіки та піклування), які провадять діяльність із соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі забезпечення їх права на виховання у сім`ї, надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових і житлових прав дітей, запобігання та протидії домашньому насильству стосовно дітей та за участю дітей. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статі 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Враховуючи вищевикладене та встановлені в ході судового розгляду обставини, відсутність заяви від будь-яких родичів щодо передання їм на опікування неповнолітньої [PERSON] , вимога про передачу неповнолітньої [PERSON] на опікування органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації підлягає задоволенню. Що стосується вимог позивача про стягнення аліментів з відповідача, то суд зазначає наступне. Судом установлено, що дитина влаштована під опіку в сім`ю громадян України, а відповідачі матеріальної допомоги на утримання дочки не надають. Відповідно до частини другої статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з частиною третьою статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами другою, третьою статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України). При цьому, як передбачено частиною другою статті 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2024 року - 3 196 грн, з 1 січня 2025 року - 3 196 грн (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», стаття 7 Закон України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»). Згідно з частинами першою-третьою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. З вищевикладеного встановлено, що закон передбачає два способи захисту у справах про стягнення аліментів - у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує вік дитини, розмір прожиткового мінімуму для дитини, потреби дитини, а також те, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , передана на опікування органу опіки та піклування, відповідач є особою працездатного віку, свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а також, що відповідач зобов`язана утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя та відсутність доказів того, що вона не має можливості чи не здатна допомагати дитині, тому вважає за доцільне стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до її повноліття Відповідно до статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що дитина передана на опікування органу опіки та піклування, суд вважає за необхідне стягувати аліменти на користь юридичної чи фізичної особи, на утриманні якої перебуває дитина. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення аліментів та їх задоволення. У зв`язку з вищевикладеним, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення. Згідно з частиною першою статті 133 та частиною шостою статті 141 ЦПК України, беручи до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати, що включають судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved