Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

У липні 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» про визнання права власності та постійного проживання на законних підставах у житловому приміщенні та зобов`язання вчинити дії, згідно вимог якого позивач просила суд визнати за [PERSON] , право користування та постійного проживання на законних підставах у житловому приміщенні - кімнаті 137 гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язати Печерську районну в місті Києві державну адміністрацію зарахувати [PERSON] на квартирний облік. Мотивуючи позовні вимоги [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) вказує, що остання перебуває в трудових відносинах з Управлінням житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації з 11 грудня 2015 року по теперішній час. 07.04.2016 року на засіданні Наглядової ради Печерського району м. Києва прийнято рішення: рекомендувати балансоутримувачу гуртожитку КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» винайти можливість виділити для проживання житлову кімнату [ADDRESS] [PERSON] з родиною. 28.04.2016 року Печерська районна в місті Києві державна адміністрація звернулася з листом до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерського району м. Києва з проханням щодо реєстрації позивача з родиною в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . 05.06.2016 року позивача було зареєстровано в кімнаті [ADDRESS] . З моменту реєстрації в гуртожитку і по теперішній час позивач безперешкодно проживає в ньому, систематично та вчасно оплачує комунальні послуги. 28.05.2021 року позивач звернулася із заявою до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про зарахування її на квартирний облік, на що отримала відмову по причині відсутності оформленого на ї ім`я ордеру. 23.11.2021 року позивач звернулася до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» із заявою про надання їй копії договору найму кімнати 137 в гуртожитку або укладення нового договору у разі, якщо такий договір раніше не укладався з нею. На вказаний лист було отримано відповідь від КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» від 26.11.2021 №432-432/К-730-705, зміст якого свідчить про те, що в комунального підприємства відсутній укладений з позивачем договір найму кімнати № [NUMBER] в даному гуртожитку. При цьому, 25.10.2019 року на звернення позивача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» надало дозвіл на виготовлення технічного паспорту на житловий блок № [NUMBER] в даному гуртожитку, в якому розташована кімната № [NUMBER] . У подальшому, на замовлення позивача Комунальним підприємством "Київське МБТІ" був виготовлений технічний паспорт на житловий блок № [NUMBER] , кімн. [NUMBER] . 25.05.2021 року за участю представників ЖЕД «Печерськжитло» КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» було здійснено перевірку житлової кімнати [ADDRESS] , за результатами якої встановлено, що позивач проживає у вказаній кімнаті протягом тривалого часу (більше 5 років), про що складено відповідний акт. Вказує, що всі вищезазначені документи свідчать про те, що позивач безперешкодно та фактично проживає у житловій кімнаті [ADDRESS] протягом тривалого часу, починаючи з моменту реєстрації в ньому, а саме з 05.06.2016 року. Не маючи спеціального ордеру на поселення в гуртожиток, позивач не може документально підтвердити факт свого проживання на законних підставах в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим позбавлена можливості реалізувати своє законне право на приватизацію житла, в якому фактично проживає більше 5 років. На підставі викладеного, просила задовольнити позов. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.07.2023 року позов [PERSON] , залишено без руху. 08.08.2023 року на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 07.07.2023 року позивачем усунуто вказані недоліки.. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.08.2023 року відкрито провадження у цивільній справі № 757/28106/23-ц за правилами позовного (загального) провадження та призначено підготовче засідання. 02.10.2023 року на адресу суду від представника відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що останній заперечує проти позовних вимог, вказує, що протокол засідання Наглядової ради не є підставою для реєстрації і вселення до жилого приміщення гуртожитку. До того ж, договір найму не є самостійною підставою для вселення в гуртожиток, а укладається під час вселення на підставі ордеру. Враховуючи викладене, просив відмовити у задоволенні позову та розглядати справу без участі представника відповідача 1. 16.10.2023 року на адресу суду від представника відповідача 2 надійшли пояснення по справі, відповідно до змісту яких останній проти позову заперечує, просив відмовити у задоволенні позову та розглядати справу без участі представника відповідача 2. 13.11.2023 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача 1. 14.02.2024 року на адресу суду від представника відповідача 2 надійшли пояснення. 20.02.2024 року на адресу суду від позивача надійшли доповнення. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.02.2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі № 757/28106/23-ц та призначено справу до судового розгляду по суті. 31.03.2025 року на адресу суду від позивача надійшли додаткові пояснення. 20.05.2025 року на адресу суду від позивача надійшли додаткові пояснення. 01.07.2025 року на адресу суду від позивача надійшла заява про доручення до матеріалів справи документів. У судове засідання позивач не з`явилася, про місце день і час розгляду справи повідомлялася належним чином, на адресу суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача, вимоги підтримала, просила задовольнити. У судове засідання представник відповідача 1 не з`явився, відповідач 1про місце день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив. У судове засідання представник відповідача 2 не з`явився, відповідач 2 про місце день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомили, разом з тим, в матеріалах справи міститься заява від представника відповідача 2, в якій останній просив розглядати справу без участі представника відповідача 2. Згідно з ч. 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] перебуває в трудових відносинах з Управлінням житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації з 11 грудня 2015 року по теперішній час. 07.04.2016 року на засіданні Наглядової ради Печерського району м. Києва прийнято рішення: рекомендувати балансоутримувачу гуртожитку КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» винайти можливість виділити для проживання житлову кімнату [ADDRESS] [PERSON] з родиною. 28.04.2016 року Печерська районна в місті Києві державна адміністрація звернулася з листом до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерського району м. Києва з проханням щодо реєстрації позивача з родиною в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . 05.06.2016 року позивача було зареєстровано в кімнаті [ADDRESS] . З моменту реєстрації в гуртожитку і по теперішній час позивач безперешкодно проживає в ньому, систематично та вчасно оплачує комунальні послуги. 28.05.2021 року позивач звернулася із заявою до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про зарахування її на квартирний облік, на що отримала відмову по причині відсутності оформленого на її ім`я ордеру. 23.11.2021 року позивач звернулася до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» із заявою про надання їй копії договору найму кімнати 137 в гуртожитку або укладення нового договору у разі, якщо такий договір раніше не укладався з нею. На вказаний лист було отримано відповідь від КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» від 26.11.2021 №432-432/К-730-705, зміст якого свідчить про те, що в комунального підприємства відсутній укладений з позивачем договір найму кімнати № [NUMBER] в даному гуртожитку. При цьому, 25.10.2019 року на звернення позивача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» надало дозвіл на виготовлення технічного паспорту на житловий блок № [NUMBER] в даному гуртожитку, в якому розташована кімната № [NUMBER] . У подальшому, на замовлення позивача Комунальним підприємством «Київське МБТІ» був виготовлений технічний паспорт на житловий блок [ADDRESS] . 25.05.2021 року за участю представників ЖЕД «Печерськжитло» КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» було здійснено перевірку житлової кімнати [ADDRESS] , за результатами якої встановлено, що позивач проживає у вказаній кімнаті протягом тривалого часу (більше 5 років), про що складено відповідний акт. Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» (далі - Закон), сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Згідно з пунктом 15 статті 1-1 вищевказаного Закону, проживання у гуртожитку протягом тривалого часу - це проживання постійно сукупно п`ять і більше років. У відповідності до статті 129 Житлового кодексу України, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку, адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Відповідно до пункту 6 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2018 № 498, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає особі ордер за формою згідно з додатком, який є єдиним документом, що підтверджує право вселення на надану жилу площу в гуртожитку. З огляду на вищевказане, позивача було заселено в кімнату № 137 гуртожитку без надання ордеру, з незалежних від неї причин та без жодних порушень з її сторони. Водночас, у жодної фізичної чи юридичної особи не існує до мене претензій та/або спору, які б були мені відомі, стосовно мого незаконного проживання в даному гуртожитку. Судовим розглядом встановлено, що наразі будь-якого іншого житла у власності позивача чи її користуванні немає. Разом з позивачем в кімнаті проживає її неповнолітня дитина [PERSON] . Враховуючи що підстави та законність вселення доводиться доказами поданими до суду, і не спростовано відповідачем під час слухання справи, то відсутність у позивача ордеру, який на виконання вимог Прикінцевих положень Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" так і не був виданий, дає право суду дійти висновку про обґрунтованість позовних вимог. Відповідно до п. 11 вказаного Положення наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані: своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом; підтримувати чистоту і порядок у жилих та допоміжних приміщеннях; дотримуватися вимог пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; використовувати жилу площу в гуртожитку за призначенням, забезпечувати збереження технічного обладнання в гуртожитку; забезпечувати за власний рахунок проведення ремонту жилого приміщення у гуртожитку (наймач - згідно з договором найму (оренди); не перешкоджати іншим особам у правомірному користуванні допоміжними приміщеннями в гуртожитку; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання гуртожитку, порушують умови проживання інших осіб; у разі виселення з гуртожитку та/або набуття у власність жилого приміщення передати організації, яка здійснює управління гуртожитком, усе майно, що було надано їм у користування згідно з договором найму (оренди). Згідно ст. 130 ЖК УРСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Статтею 61 ЖК УРСР визначено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Згідно положень ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, втручання держави в право на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia), заява № 58255/00, пункт 36, ECHR 2004-XI). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, пункт 50). У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia) Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Як зазначає Верховний Суд при вирішенні справ суди відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» повинні застосовувати Конвенцію та практику цього Суду як джерело права ( справа 754/613/18-ц від 15.01.2020 року) . Вищезазначені правові позиції визначені в постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 591/6623/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 750/2176/17 (провадження № 14-464цс19). Разом з тим, вимога про зобов`язання Печерської районної в місті Києві державної адміністрацію зарахувати [PERSON] на квартирний облік задоволенню не підлягає, з підстав необґрунтованості. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial