Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

У листопаді 2024 року [PERSON] , від імені якої діє представник-адвокат Урожай Аліна Вікторівна, через підсистему «Електронний суд» звернулась до суду з позовом, в якому просила: -встановити факт того, що [PERSON] є таким, що не має права на отримання одноразової грошової допомоги сім`ям загиблих осіб як батько загиблого [PERSON] у зв`язку з тим, що [PERSON] не брав участі у вихованні дітей та не забезпечував їх жодним чином. Мотивувала позов такими обставинами. 25 липня 1987 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] , від якого у подружжя народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 21 січня 1999 року за позовом [PERSON] на підставі рішення Славутицького міського суду Київської області шлюб був розірваний. [PERSON] визнав позов про розірвання шлюбу повністю, вказував, що діти залишаються із матір`ю, «обіцяв» надавати допомогу. Після розірвання шлюбу [PERSON] не проявляв інтересу до виховання дітей, мав заборгованість по аліментах, не брав участі в житті дітей ні матеріально, ні фізично. [INFO] [PERSON] загинув у місті Бахмут Донецької області в результаті мінометного та стрілецького обстрілів з боку противника. Внаслідок його загибелі у позивачки та відповідача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168. Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийняла рішення про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 позивачці як матері загиблого солдата [PERSON] в сумі 7 500 000,00 грн. [PERSON] звертався за наданням пільг у зв`язку із загибеллю сина, у тому числі за одноразовою грошовою допомогою, але в задоволенні його заяви було відмовлено через різницю у прізвищах. [PERSON] виправив літеру у прізвищі та повторно звернувся до уповноважених органів із заявою про призначення пільг, у тому числі одноразової грошової допомоги. Оскільки [PERSON] орієнтовно з 1997 року не брав участі у вихованні дітей, фактично залишив дітей, коли їм було 7-10 років, не сплачував аліменти, за час шлюбу зловживав алкогольними напоями, позивачка неодноразово зверталась до правоохоронних органів за фактом вчинення щодо неї домашнього насильства відповідачем, після розлучення не надавав жодної допомоги, не надав допомогу на поховання загиблого сина, на придбання та встановлення пам`ятника та не з`явився на поховання сина, позивачка вважає, що [PERSON] , не зважаючи на приписи статті 141 СК України, ухилився від обов`язків щодо утримання та виховання дітей, тому не має права на отримання одноразової грошової допомоги після загибелі сина [PERSON] . З урахуванням положень пункту 1, підпункту 1 пункту 2 статті 16, статті 16-1 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за своєю правовою природою одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті) військовослужбовця має компенсаторний характер, вона спрямована матеріально підтримати, наскільки це можливо, членів сім`ї (батьків, дітей, дружину) та утриманців загиблого військовослужбовця після втрати близької людини ( годувальника), а тому включення до кола осіб, які мають право на отримання допомоги, батька військовослужбовця, який у житті загиблого сина участі не приймав, з підстав виключно їх біологічних родинних зв`язків не відповідає змісту і меті закону. Представник позивачки адвокат Урожай А.В. направила до [INFO] лист №01/17.07 від 17 липня 2024 року з проханням призупинити розгляд заяви [PERSON] на отримання одноразової грошової допомоги до прийняття судом рішення та набрання ним законної сили. Відповіддю №4101 від 23 липня 2024 року [INFO] поінформував, що жодного порушення в наданому відповідачем пакет документів для виплати одноразової грошової допомоги не встановлено, пакет документів направлений до [INFO] 09.07.2024 за вхідним №3671 для подальшого направлення зазначених документів на розгляд комісії Міністерства оборони України. Відповідь від комісії Міністерства оборони України не надходила. Можливі дії Міністерства оборони України щодо призначення та виплати батьку загиблого частини одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум можуть бути здійснені без врахування тих обставин, що [PERSON] взагалі не виконував батьківських обов`язків відносно сина. Саме для превенції вчинення неправомірних дій щодо виплати [PERSON] одноразової грошової допомоги чи будь-яких інших грошових виплат у зв`язку із загибеллю сина [PERSON] позивачка звернулась до суду з цим позовом ( том 1 а.с. 3-8). Ухвалою судді від 17 грудня 2025 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 15 січня 2025 року, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [INFO] . 14 січня 2025 року третя особа Міністерство оборони України через свого представника [PERSON] відповідно до статті 43 ЦПК України подало до суду письмові пояснення. Міністерство оборони України, з урахуванням уточнених пояснень, просило врахувати під час прийняття рішення положення статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ( у редакції 19.12.2022, яка була чинною на момент загибелі/смерті [PERSON] ), абзац перший пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 ( у редакції від 18.10.2022, яка була чинною на момент загибелі /смерті [PERSON] ), відсутність в матеріалах справи доказів позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина [PERSON] ( том 1 а.с. 104-122, 123-141). 15 січня 2025 року відповідач [PERSON] через свого представника-адвоката Кебкало Т.М. відповідно до статей 43, 49 ЦПК України подав письмові пояснення. [PERSON] зазначив, що у період з 25.07.1987 по 21.01.1999 він дійсно перебував у шлюбних відносинах з позивачкою, під час яких в них народилось троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 19 березня 1991 року на підставі рішення виконавчого комітету Славутицької міської ради від 04.01.1991 №1 «Про видачу ордерів на заселення службових житлових приміщень у м.Славутичі» йому на склад сім`ї з 5-х осіб був виданий ордер на службове приміщення [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Після розлучення він залишив вказане нерухоме майно дружині та дітям, знявся з реєстрації та переїхав до іншого житла. До січня 2008 року до досягнення молодшою дитиною [PERSON] повноліття на підставі виконавчого листа, виданого Славутицьким міським судом Київської області за №2-163 від 30 березня 1998 року, з його заробітної плати на користь позивачки на утримання дітей відраховувались аліменти. У період з 1998 року по 2008 рік [PERSON] не зверталась до Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради з письмовими та усними заявами, зверненнями, повідомленнями щодо неналежного виконання ним батьківських обов`язків відносно дітей, що вбачається з листа №01-22/631 від 10 грудня 2024 року Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області. Відповідно до інформації Відділення поліції №2 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» до відділення поліції не надходили звернення від [PERSON] щодо неналежного виконання ним батьківських обов`язків чи вчинення домашнього насильства відносно дітей. [PERSON] був присутній на похороні свого сина, що підтверджується наданими ним відеоматеріалами. Відповідач зазначав, що відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі №331/6927/16-ц виплати батькам загиблого військовослужбовця державної грошової допомоги, пов`язаної зі смертю військовослужбовця, не ставиться у залежність від належного виконання ними батьківських обов`язків, а пов`язується з наявністю у них можливості мати та набувати права, засновані на спорідненості з дитиною, відсутністю відмови від отримання одноразової грошової допомоги та з поданням необхідних документів. Він та позивачка мають право на отримання одноразової грошової допомоги як батьки померлого військовослужбовця [PERSON] відповідно до положень статті 141 СК України, статті 16-1, частини шостої статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Своє право на отримання такої грошової допомоги він підтвердив шляхом звернення до відповідного військомату. За вказаних обставин [PERSON] не погоджується з доводами позивачки, що він неналежним чином виконував свої обов`язки щодо виховання сина та матеріального утримання і повинен бути позбавлений права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю сина, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на вимогах закону. Відповідач вважає, що позивачка не довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а тому відсутні підстави для задоволення позову ( том 1 а.с. 168-172). 15 січня 2025 року підготовче засідання було відкладено на підставі пункту 3 частини другої статті 198 ЦПК України до 05 лютого 2025 року ( том 1 а.с. 190-211). 04 лютого 2025 року позивачка через свого представника-адвоката Урожай А.В. подала заяву про уточнення позовних вимог та клопотання про заміну третіх осіб на [INFO] ( том 1 а.с. 224-235). 05 лютого 2025 року протокольною ухвалою суду відмовлено в приєднанні до матеріалів цивільної справи заяви про уточнення позовних вимог, задоволено частково клопотання про заміну третіх осіб, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [INFO] , підготовче засідання відкладено на підставі пункту 2 частини другої статті 198 ЦПК України до 26 лютого 2025 року ( том 2 а.с. 20-30). 26 лютого 2025 року підготовче засідання було відкладено на підставі пункту 2 частини другої статті 198 ЦПК України до 13 березня 2025 року ( том 2 а.с. 148-153). 27 лютого 2025 року через підсистему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення третьої особи [INFO] , в яких останній повідомляє про відсутність інформації стосовно предмету спору ( том 2 а.с. 168-171). 13 березня 2025 року підготовче засідання було відкладено на підставі пункту 3 частини другої статті 198 ЦПК України за клопотанням представника позивача до 04 квітня 2025 року ( том 2 а.с. 188-191). Ухвалою суду від 04 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29 квітня 2025 року ( том 2 а.с. 233-235). У судовому засіданні на підставі частини другої статті 240 ЦПК України оголошувались перерви 29.04.2025 до 19.05.2025 ( том 3 а.с. 20-27); 19.05.2025 до 11.06.2025 ( том 3 а.с. 49-56); 11.06.2025 до 09.07.2025 ( том 3 а.с. 91-98). Позивачка [PERSON] та її представник -адвокат Урожай А.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. В обґрунтування позовних вимог наводили аргументи, які зазначені у позовній заяві. Крім того, в обґрунтування позову представник позивача послалась також на абзац другий частини другої статті 16-4 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та просила врахувати, що позовні вимоги фактично спрямовані на визнання відповідача таким, що не має права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця сина [PERSON] . Відповідач [PERSON] та його представник -адвокат Кебкало Т.М. просили відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень проти позову наводили аргументи, які викладені у письмових поясненнях. Треті особи Міністерство оборони України, [INFO] , [INFO] , [INFO] своїх представників у призначене судове засідання не направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином через електронний кабінет, що підтверджується довідками про доставку електронного документу ( том 3 а.с. 123-126). Треті особи Міністерство оборони України, [INFO] , [INFO] подали до суду заяви та клопотання про розгляд справи без участі їх представників ( том 1 а.с. 71, 87-88; том 2 а.с. 122-123, 167-168, 202, том 3 а.с. 7,18, 69-70 ). [INFO] у поданих до суду письмових поясненнях також просив провести розгляд справи без участі його представника ( том 2 а.с. 168). Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що з сім`ю [PERSON] знає давно, з відповідачем [PERSON] знайома з кінця 1987 року, працювала разом із ним у тресті. З позивачкою [PERSON] познайомилась у 2005 році. З позивачкою та відповідачем в неї склались нормальні відносини. Зі слів позивачки [PERSON] їй відомо, що [PERSON] не брав участі у вихованні дітей, не сплачував аліменти, позивачка самостійно погашала борг за комунальні послуги. До знайомства з позивачкою за чутками їй також було відомо, що [PERSON] вживає алкогольні напої, гуляє. Потім він покинув свою сім`ю та пішов до іншої жінки. Про відносини [PERSON] з його сином [PERSON] їй нічого не відомо, оскільки [PERSON] нічого не розповідав їй про відносини з батьком. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що позивачка [PERSON] її мати, відповідач [PERSON] її батько. З матір`ю в неї склались нормальні добрі стосунки, з батьком неприязні. Її батьки розлучились, коли їй було 9 років. В дитинстві батько бив її та її братів [PERSON] та [PERSON] , ставив їх у кут, іноді навіть вночі, також зловживав спиртними напоями, ніколи нічим не допомагав, матеріальної допомоги не надавав навіть коли вона навчалась. До загибелі брата [PERSON] в неї не було номера телефону батька, оскільки між ними не було відносин. Батько часто її бив, але мати до лікаря її жодного разу не водила. Її брат [PERSON] про відносини з батьком їй нічого не розповідав. Пам`ятник загиблому брату [PERSON] ставила вона. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що сім`я [PERSON] потрапила у поле зору Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради у 2001 році. На той час вона працювала начальником Служби у справах дітей та сім`ї. Сім`я [PERSON] була неповна. [PERSON] розповідала, що батько дітей не бере участі в їх вихованні, матеріально не допомагає, проте із відповідними письмовими заявами до Служби у справах дітей та сім`ї не зверталась, письмові заяви про вчинення домашнього насильства від [PERSON] до Служби у справах дітей та сім`ї також не надходили. [PERSON] та [PERSON] мали пропуски уроків, вчиняли правопорушення, тому були поставлені на відповідний облік. З приводу їх поведінки вона завжди спілкувалась з [PERSON] , з батьком дітей [PERSON] не спілкувалась і не бачила його. Не може сказати чи брав [PERSON] участь у вихованні дітей. [PERSON] та [PERSON] розповідали, що з батьком не спілкуються. Від батька дітей [PERSON] не було активності з приводу перебування дітей на обліку. Протокольною ухвалою суду від 11 червня 2025 року прийнято відмову позивача від виклику свідка [PERSON] . Вислухавши пояснення позивачки та її представника, відповідача та його представника, показання свідків, дослідивши письмові та електронні докази, суд дійшов такого висновку. Суд встановив, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , який загинув (помер) [INFO] у місті Бахмут Донецької області під час виконання ним обов`язків військової служби, що підтверджується копіями свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03 жовтня 1988 року, свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27 грудня 2022 року, повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00042214813 від 09 листопада 2023 року, копії яких знаходяться в матеріалах цивільної справи ( том 1 а.с. 16-19, том 3 а.с. 81). Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 липня 1987 року, який був розірваний на підставі рішення Славутицького міського суду Київської області від 21 січня 1999 року у справі №2-35/1999, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 25 липня 1987 року, рішенням Славутицького міського суду Київської області від 21 січня 1999 року, свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , копії яких знаходяться в матеріалах цивільної справи ( том 1 а.с. 13-15, том 3 а.с. 80). Комісія Міністерства оброни України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, рішенням від 08 грудня 2023 року № 348/168 призначила матері загиблого [INFO] у період дії воєнного стану молодшого сержанта [PERSON] одноразову грошову допомогу в розмірі частини 15 000 000,00 грн, в сумі 7 500 000,00 грн, а рішенням від 11 жовтня 2024 року призначила в такому ж розмірі одноразову грошову допомогу батьку загиблого [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються листом Головного управління соціальної підтримки Міністерства оброни України №220/13/624 від 22 січня 2025 року, витягами з протоколів засідання комісії Міністерства оборони України №348/168 від 08 грудня 2023 року та №235/168 від 11 жовтня 2024 року, копії яких знаходяться в матеріалах цивільної справи ( том 2 а.с. 14-16, 138, 139,140). 17 липня 2024 року листом №01/17.07 адвокат Урожай А.В. зверталась до комісії Міністерства оброни України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум та [INFO] з проханням зупинити розгляд заяви [PERSON] на отримання грошової допомоги у зв`язку із смертю сина [PERSON] до прийняття рішення судом та набрання ним законної сили ( том 1 а.с.27). У відповіді №4101 від 23 липня 2024 року [INFO] на адвокатський запит від 17 липня 2024 року за вих. №01/17.07 повідомив адвокату Урожай А.В. про відсутність жодних порушень в наданому пакеті документів для виплати одноразової грошової допомоги з боку [PERSON] та неможливість у зв`язку із чим призупинення розгляду заяви про її призначення ( том 1 а.с.26). На підставі виконавчого листа №2-163 від 30 березня 1998 року, виданого Славутицьким міським судом Київської області, з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] , стягувалися аліменти в розмірі частини усіх видів його доходів щомісяця, починаючи з 25 березня 1998 року і до досягнення дітьми повноліття ( том 1 а.с. 176-177). Як вбачається з відміток підприємства, установи і організації про відрахування із заробітку боржника [PERSON] , за місцем його роботи у філії «Струм-Славутич» аліменти утримані по 01.06.2006 та по 30.07.2006, заборгованості немає; за час перебування у Славутицькому міському центрі зайнятості аліменти утримані по 01.08.2007 ( том 1 а.с. 178). 14 серпня 2007 року [PERSON] подав директору ТОВ ВКФ «Промкомплект» заяву, в якій просив утримувати з нього аліменти в розмірі 25% на дитину [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , які перераховувати за адресою: [ADDRESS] ( том 1 а.с. 179). 15 серпня 2007 року державний виконавець направив до ТОВ ВКФ «Промкомплект» виконавчий лист №2-163 від 30 березня 1998 року, виданий Славутицьким міським судом Київської області про стягнення аліментів з [PERSON] ( том 1 а.с. 175). Згідно з довідкою №ПР00-000003 від 25 листопада 2024 року, виданою ТОВ виробничо-комерційна фірма «Промкомплект», [PERSON] дійсно працював у ТОВ ВКФ «Промкомплект» з 16.08.2007 по 10.11.2009, дохід за період з 16.08.2007 по 31.12.2007, з якого утримувались аліменти, склав 2 533,60 грн ( том 1 а.с. 182). У відповіді №27203 від 20 березня 2025 року Вишгородський відділ державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на адвокатський запит адвоката Урожай А.В. підтвердив, що відповідно до інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень (АСВП) встановлено, що у ВП Спецрозділ АСВП, в якому міститься інформація з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, який на даний час припинив функціонування, наявна інформація щодо перебування на виконанні у відділі ДВС Вишгородського РУЮ, за період з 1988 по 2007 рік, виконавчих проваджень, в яких боржником був [PERSON] ( том 2 а.с.120, 206). Відповідно до ордеру на службове житлове приміщення [NUMBER], виданого на підставі рішення виконавчого комітету Славутицької міської ради №1 від 04 січня 1991 року, [PERSON] , працівнику тресту «Славутичатоменергобуд», було надано право на заселення в службове житлове приміщення - квартиру за адресою: [ADDRESS] , на склад сім`ї: дружина [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] , дочка [PERSON] ( том 1 а.с. 183-185). Адвокат Урожай А.В. зверталась із адвокатським запитом №19/25-АЗ від 06 лютого 2025 року до КП «Житлово-комунальний центр» Славутицької міської ради щодо надання інформації про вчасність сплати рахунків за комунальні платежі [PERSON] у період з 01.01.1988 по 31.12.2006, переведення боргу за комунальними платежами та іншими витратами на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] (том 2 а.с. 95). 10 лютого 2025 року за №56 КП «Житлово-комунальний центр» надало відповідь, що інформація про нарахування на комунальні послуги у період з 01.01.1988 по 31.12.2006 на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , відсутня. Згідно оновлених даних обліку квартиронаймачів [PERSON] на 01.08.2019 не зареєстрований за даною адресою. З 01.10.2019 будинок не перебуває в управлінні КП «ЖКЦ». Борги за вказаною адресою відсутні ( том 2 а.с. 96). Крім того, адвокат Урожай А.В. зверталась з іншими адвокатськими запитами до КП «Управління житлово-комунального господарства», Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, ДСП «Чорнобильська АЕС» щодо надання інформації про вчасність сплати рахунків за комунальні платежі та інших витрат на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , на які отримала відповіді про відсутність або неможливість надання запитуваної інформації (том 1 а.с. 31-34, том 2 а.с. 121, 207). Також зверталась до Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області із адвокатським запитом щодо розпорядника інформації про сплату рахунків за житлово-комунальній послуги у період з 1991 по 2009 рік на вказане житлове приміщення, на який отримала відповідь про те, що відповідальними за нарахування платежів на оплату житлово-комунальних послуг у місті були: 1991-2001 роки - управління житлово-комунального господарства, як структурний підрозділ ДСП «Чорнобильська АЕС»; 2001-2004 - Комунальне підприємство «Управління житлово-комунального господарства», 2004-2009 -Комунальне підприємство «Житлово-комунальний центр» Славутицької міської ради ( том 1 а.с. 36). На адвокатський запит №18-АЗ від 19 липня 2024 року адвоката Урожай А.В. до Відділення поліції №2 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області про надання інформації щодо звернення [PERSON] із заявами про вчинення щодо неї будь-якого виду правопорушень, зокрема домашнього насильства, її чоловіком [PERSON] , починаючи з 1990 року, відповіді не надано ( том 1 а.с. 28). Згідно з відповіддю Відділення поліції №2 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області №СЕД -101605-2024 від 03 грудня 2024 року, наданої на запит відповідача, звернення від [PERSON] щодо неналежного виконання [PERSON] батьківських обов`язків чи вчинення домашнього насильства відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не надходили ( том 1 а.с. 180). У листі №24785-2025 від 07 лютого 2025 року Головне управління Національної поліції в Київській області на адвокатський запит №20/25-АЗ від 06 лютого 2025 року повідомило адвокату Урожай А.В. про неможливість надати інформацію про надходження до Відділення поліції №2 (м.Славутич) Вишгородського РУП ГУНП в Київській області (Славутицького відділення поліції Броварського відділу поліції ГУНП в Київській області, Славутицького міського відділу ГУ МВС України в Київській області) звернень від [PERSON] щодо вчинення відносно неї домашнього насильства з боку її чоловіка [PERSON] в період часу з 01.01.1988 по 21.12.2006, так як відповідно до вимог нормативних документів системи Міністерства внутрішніх справ України та Національної поліції України, матеріали перевірок за вказаними фактами, навіть якщо вони дійсно надходили до територіального органу (підрозділу) поліції (міліції), були знищені (том 2а.с. 97-98). Як вбачається з відповіді Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області №01-22/631 від 10 грудня 2021 року, наданої на запит відповідача, у період з 1998 року по 2008 рік [PERSON] із письмовими та усними заявами, зверненнями, повідомленнями щодо неналежного виконання [PERSON] батьківських обов`язків відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не зверталась (том 1 а.с. 181). На підтвердження позовних вимог позивачка також надала копію договору на виконання робіт №28/24 від 16 січня 2024 року на виготовлення гранітного пам`ятника з кошторисом виробу ( том 1 а.с. 20-22). Відповідачем на спростування доводів позивачки про відсутність відповідача на похороні сина надано відеозапис на диску, на якому зафіксовано похорон [PERSON] та присутність на ньому [PERSON] ( а.с.173). Позивачка просить встановити факт того, що [PERSON] є таким, що не має права на отримання одноразової грошової допомоги сім`ям загиблих осіб як батько загиблого [PERSON] у зв`язку з тим, що [PERSON] не брав участі у вихованні дітей та не забезпечував їх жодним чином, тобто по суті позовні вимоги спрямовані на визнання [PERSON] таким, що не має права на отримання одноразової грошової допомоги. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства Згідно із статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, п`ятої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Частиною першою статті 16 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ ( далі Закон № 2011-ХІІ) встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби ; смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби; загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві ( пункти 1, 2,3 частини другої статті 16 Закону №2011-ХІІ). Відповідно до статті 16-1 Закону №2011-ХІІ ( у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) у випадках, зазначених у пунктах 1-3 частини другої статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги (її частки) мають у рівних частках батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті). Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 13 березня 2019 року у справі №331/6927/16-ц Велика Палата Верховного Суду, на яку посилалась сторона відповідача у письмових поясненнях та в судовому засіданні, дійшла висновків, що «згідно з приписами СК України правовий статус батьків включає сукупність прав і обов`язків, заснованих на факті споріднення з дитиною, а не спільного проживання з нею, як хибно вважає позивачка. Належне здійснення особою батьківських обов`язків як передумова наявності батьківських прав презюмується, доки протилежне не буде встановлено у визначеному законом порядку. Такий підхід є однією з необхідних у демократичному суспільстві юридичних гарантій захисту особистих немайнових прав людини як від свавільного втручання держави, так і від зловживань з боку третіх осіб. Юридичним наслідком ухилення батька чи матері від їхніх обов`язків з виховання дитини є покладення на них згідно з частиною четвертою статті 155 СК України передбаченої законом відповідальності аж до позбавлення батьківських прав на підставі пункту 2 частини першої статті 164 СК України. Проте факт такого ухилення має бути доведеним у межах визначеної законом судової процедури, регламентованої статтями 164 і 165 СК України та відповідними приписами ЦПК України. Лише позбавлення особою батьківських прав згідно з частиною першою статті166 СК України має наслідком втрату цією особою всіх прав, заснованих на спорідненості з дитиною (аналогічний наслідок передбачав також чинний до 1січня 2004 року припис частини першої статті 74 Кодексу про шлюб та сім`ю України) Отже, за наявності визначених в СК України (чи у Кодексі про шлюб та сім`ю України) підстав, позивачка могла вжити заходи для позбавлення [PERSON] батьківських прав. В іншому разі вона не може претендувати на те, щоби право на отримання одноразової грошової допомоги на випадок загибелі військовослужбовця, як і права на пільги, передбачені статтею15 Закону №3551-XII, належали лише їй як матері [PERSON], оскільки такі права належать обом батьками з огляду на їх правовий статус, заснований на спорідненості з дитиною. За відсутності рішення суду про позбавлення особи батьківських прав матір і батько згідно зі статтею 141 СК України мають рівні права й обов`язки щодо дитини, незалежно від перебування чи неперебування батьків у шлюбі та їх спільного чи окремого проживання. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (частина друга статті141 СК України у редакції, чинній до 6 лютого 2018 року; близькі за змістом приписи були передбачені у статті 59 Кодексу про шлюб та сім`ю України» ( п.45-49). Встановлені судом у цій праві обставини свідчать, що [PERSON] не був позбавлений батьківських прав щодо [PERSON] , а тому мав статус батька останнього та сукупність відповідних прав, заснованих на спорідненості зі своїм сином. Відповідно до частини третьої статті 16-2 Закону №2011-ХІІ розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період діє воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України. За змістом статті 16- 3 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у випадках, передбачених пунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону. Згідно з абзацами першим, другим пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 ( у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі- агресору. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть. Механізм призначення і виплати, зокрема, одноразової грошової допомоги визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 ( в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) (далі-Порядок №975). Члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів, документи згідно з переліком, визначеним в пункті 10 Порядку №975. Отже, виплата грошової допомоги батькам загиблого (померлого) військовослужбовця не ставиться у залежність від належного виконання ними батьківських обов`язків, а пов`язується з наявністю у них можливості мати та набувати права, засновані на спорідненості з дитиною, відсутністю відмови від отримання одноразової грошової допомоги та з поданням документів, передбачених Порядком №975. Відповідно до частини шостої статті 16-2 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оброни України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних ( або перевірочних) та спеціальних зборів- військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві-резервістами. З огляду на повноваження таких органів державної влади та військового управління і відсутність у них реальної можливості у кожному випадку перевіряти належність виконання батьківських обов`язків набувачами одноразової грошової допомоги обґрунтованою є залежність її виплати від наявності правового статусу батька чи матері, заснованого на спорідненості з дитиною ( див. п.54 постанови Великої Палати Верховного суду від 13 березня 2019 року у справі №331/6927/16-ц). За змістом статті 16-4 Закону №2011-ХІІ ( в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, якщо загибель (смерть), поранення ( контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства ( крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей про призначення і виплати одноразової грошової допомоги. Аналогічні положення закріплені пунктом 19 Порядку №975. Вказаний перелік підстав, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, є вичерпаним і не передбачає можливості визнати матір чи батька загиблого військовослужбовця такими, що не мають права на одноразову грошову допомогу через ухилення від участі у вихованні та утриманні останнього за життя. Слід зазначити, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» від 09 грудня 2023 року № 3515-ІХ ( далі -Закон 3515-ІХ) статтю 16-4 Закону №2011-ХІІ було доповнено пунктом 2 такого змісту: «2. Одноразова грошова допомога не призначається особі, яка умисно позбавила життя чи вчинила замах на особу (осіб), яка (які) має (мають) відповідно до цього Закону право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або притягалася до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення щодо загиблої (померлої) особи, за рішенням суду, яке набрало законної сили. У призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги може бути відмовлено або її виплата припинена чи призупинена особі, щодо якої рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя. За наявності спору між особами, які мають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, або між особами і органами, уповноваженими призначати та здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, щодо права на призначення і виплату одноразової грошової допомоги та/або її розміру орган, уповноважений здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, призупиняє її виплату до вирішення спору у судовому порядку та набрання судовим рішенням законної сили». Проте положення абзацу 2 частини другої статті 16-4 Закону №2011-ХІІ ( в редакції Закону 3515-ІХ), яким передбачено, що у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги може бути відмовлено або її виплата припинена чи призупинена особі, щодо якої рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя, не може бути застосовано до спірних правовідносин, оскільки такі правовідносини виникли раніше, тобто на час загибелі [INFO] військовослужбовця [PERSON] . Тому суд відхиляє як безпідставні посилання у судовому засіданні представника позивача в обґрунтування заявленого позову на положення абзацу 2 частини другої статті 16-4 Закону №2011-ХІІ ( в редакції Закону 3515-ІХ) в частині того, що у призначенні одноразової грошової допомоги може бути відмовлено особі, щодо якої рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя. Водночас, суд погоджується з доводами сторони відповідача, що позивач та відповідач відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» як батьки померлого військовослужбовця сина [PERSON] мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Також суд враховує доводи третьої особи Міністерства оборони України про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази про позбавлення відповідача батьківських прав щодо його сина [PERSON] . Інші твердження сторони позивача та надані на їх підтвердження докази не спростовують вказаних висновків суду. Так, з показань свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не встановлено, що [PERSON] був позбавлений батьківських прав відносно сина [PERSON] . Свідки [PERSON] та [PERSON] надали показання про обставини життя сім`ї [PERSON] , про які їм було відомо зі слів позивачки. До показань свідка [PERSON] суд ставиться критично, оскільки свідок, яка є дочкою відповідача, повідомила про наявність неприязних відносин з батьком, з її показань також не встановлено, що [PERSON] був позбавлений батьківських прав відносно сина [PERSON] . Письмові докази, які надала сторона позивача, також не містять відомостей про позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] та інших обставин, за яких йому не може бути призначена одноразова грошова допомога. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачка не довела належними і допустимими доказами підстав, за якими призначення та виплати відповідачу одноразової грошової допомоги не здійснюється, тому суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позову повністю з наведених вище підстав. Даючи оцінку доводам учасників справи, викладеним у позовній заяві та письмових пояснення, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Оскільки, підстави для задоволення позову відсутні, то судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, покладаються на позивачку і не підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed