Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

У квітні 2025 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованість: 1) за кредитним договором № 09208-02/2024 в розмірі 39 000 грн; 2) за кредитним договором № 10321-03/2024 в розмірі 32 000 грн, а також стягнути судові витрати. В обґрунтування позову вказує, що 06.02.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 09208-02/2024, зобов`язання за яким відповідачем не виконано. Крім того, 07.03.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 10321-03/2024, зобов`язання за яким відповідачем не виконано. В подальшому па підставі договорів факторингу, укладених між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», позивачу за плату передано право вимоги до відповідача за кредитними договорами. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 17.04.2025 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи у відкритому судовому засіданні. 09.06.2025 на адресу суду від представника відповідача - адвоката Колесник Т.А., надійшов відзив, в обґрунтування якого вказано, що в поданих позивачем кредитних договорах зазначено адресу відповідача, яка не відповідає його фактичному та зареєстрованому місцю проживання. Таке розходження в інформації ставить під сумнів достовірність самих документів, що подані до суду, а також викликає обґрунтовані сумніви щодо належного оформлення договірних відносин, реального укладення договору саме відповідачем та обставин, викладених у позовній заяві. У постанові Верховного Суду від 12.06.2023 у справі № 263/3470/20 зазначено, що відсутність належних доказів укладення кредитного договору, таких як оригінал договору або первинні бухгалтерські документи, може бути підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості. Доказами руху коштів можуть бути лише первинні бухгалтерські документи та зведені облікові документи - виписки про рух коштів, а подані позивачем докази не відповідають імперативним вимогам належності та допустимості до таких доказів. Позивач при поданні позову не зазначив щодо наявності у нього або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, які підтверджують факт надання відповідачу кредитних коштів. Також позивачем не надано доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів згідно двох кредитних договорів на рахунок відповідача. Відсутні також і докази фактичного користування відповідачем кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника). Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач у позові, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а отже не є належними доказом наявності заборгованості. Крім того, посилання на роздруківки розрахунків заборгованості за зазначеними договорами як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи позивача та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит, відомості про рух коштів та нарахування процентів. Твердження позивача про переказ грошових коштів саме відповідачу є голослівними та не підтверджені належними і допустимими доказами, а отже є припущеннями. Просить відмовити у задоволені позовних вимог повністю. 10.06.2025 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що клієнт здійснює оформлення кредиту шляхом заповнення заявки на отримання кредиту на сайті товариства, обов`язково вказуючи всі дані, зазначені в заявці як обов`язкові для заповнення. На підставі даних, зазначених у заявці, інформаційна система товариства здійснює реєстрацію заявника на сайті товариства і формує особистий кабінет клієнта. Приймаючи заявку до розгляду, товариство не приймає на себе зобов`язання надати кредит. У разі прийняття позитивного рішення про видачу кредиту, товариство робить клієнту в особистому кабінеті пропозицію укласти електронний договір (оферту) у формі договору про надання фінансового кредиту, який містить усі істотні умови. Клієнт може прийняти (акцептувати) пропозицію укласти договір або відмовитися від пропозиції. У випадку готовності клієнта прийняти пропозицію (оферту), клієнт натискає кнопку згоди, після чого йому надсилається смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором, який він має ввести у відповідне поле. У момент введення коду на сайті товариства клієнт направляє товариству електронне повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) підписане одноразовим ідентифікатором. Після вводу даного коду договір вважається підписаним. Отже, підписавши договір, позичальник посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/отримання кредитних коштів. Представник позивача разом з позовною заявою надавав докази, що підтверджують перерахування коштів відповідачу та деталізовані розрахунки заборгованості. Надані позивачем докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження надання/перерахування коштів позичальнику. Факт невчинення жодних дій щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх недійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати відповідачем в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами - є визнання кредитних договорів такими, що укладені з досягненням всіх істотних умов. Кредитні договори та договори факторингу у встановленому порядку недійсними не визнані. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 08.07.2025 на адресу суду від представника відповідача надійшли пояснення по справі з аналогічними до попередніх обґрунтуваннями позиції сторони відповідача. В матеріалах справи міститься заява представника позивача з проханням розглядати справу за його відсутності, позиція сторін суду зрозуміла з заяв по суті. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось, суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно наявних у справі копій договорів вбачається, що 06.02.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 09208-02/2024, який підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону позичальника. Відповідно до п. 1.1 договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 12 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, зі сплатою процентів за його користування у розмірі 2,50% в день строком кредитування вказаного в п. 1.2 цього договору. Кредит надається строком на 120 днів з 06.02.2024 до 04.06.2024. Згідно з п. 1.6 договору, кредит наданий клієнту в безготівковій формі на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № 4441-11хх-хххх-7472 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Додаток № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 09208-02/2024 від 06.02.2024 містить графік платежів, який передбачає дати платежів, чиста сума кредиту за договором - 12 000 грн, проценти за користування кредитом 36 000 грн, реальна річна процентна ставка 101094,05%, загальна вартість кредиту 48 000 грн. У паспорті споживчого кредиту містяться відомості про кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інше. З довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 3466_250130165534 від 30.01.2025 вбачається про проведення успішної транзакції 06.02.2024 17:25:10 на суму 12 000 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі «iPay» - 340499514. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість за договором № 09208-02/2024 від 06.02.2024 становить 39 000 грн, з яких: 12 000 грн - сума заборгованість за кредитом; 27 000 грн - сума заборгованість за відсотками. 19.09.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 19092024, у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняв належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 19092024 від 19.09.2024 та витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №19092024 від 19.09.2024\~ вбачається, що позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 09208-02/2024 на загальну суму 39 000 грн. 07.03.2024 між ТОВ ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 10321-03/2024, який підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону позичальника. Відповідно до п. 1.1 договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 8 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, зі сплатою процентів за його користування у розмірі 2,50% в день строком кредитування вказаного в п. 1.2 цього договору. Кредит надається строком на 120 днів з 07.03.2024 до 04.07.2024. Згідно з п. 1.6 договору, кредит наданий клієнту в безготівковій формі на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № 4441-11хх-хххх-7472 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Додаток № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 10321-03/2024 від 07.03.2024 містить графік платежів, який передбачає дати платежів, чиста сума кредиту за договором - 8 000 грн, проценти за користування кредитом 24 000 грн, реальна річна процентна ставка 101094,05%, загальна вартість кредиту 32 000 грн. У паспорті споживчого кредиту містяться відомості про кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інше. З довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 3466_250130165535 від 30.01.2025 вбачається про проведення успішної транзакції 07.03.2024 13:20:04 на суму 8 000 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі «iPay» - 353410372. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість за договором № 10321-03/2024 від 07.03.2024 становить 32 000 грн, з яких: 8 000 грн - сума заборгованість за кредитом; 24 000 грн - сума заборгованість за відсотками. 20.08.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20082024, у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняв належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 20082024 від 20.08.2024 та витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 20082024 від 20.08.2024 вбачається, що позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 10321-03/2024 на загальну суму 32 000 грн. Позивачем також надано докази сплати коштів за відступлення прав вимог. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 цього Кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За правилом ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Стаття 12 ЦПК України визначає принцип змагальності цивільного судочинства. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Верховний Суд у постанові від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18 зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності Обов`язком позивача, який стверджує про надання відповідачу безготівкових кредитних коштів первісним кредитором за кредитним договором, у якому він набув право вимоги, є надання доказів, що підтверджують зарахування позичальнику таких коштів, а у разі неможливості самостійно подати такий доказ - право на обґрунтування такої неможливості та заявлення клопотання про витребування доказів судом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Згідно з правовою позицією, яка висловлена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Аналогічні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 20.05.2022 у справі № 336/4796/18 та від 30.08.2022 у справі № 509/2976/19. У справі, що розглядається, позивач не надав суду первинні облікові бухгалтерські документи, не вказав про здійснення ним досудових заходів забезпечення доказів, не подав клопотання про витребування таких доказів, хоч і не був позбавлений права заявити відповідне клопотання під час судового розгляду справи. На підтвердження виконання обов`язку кредитора щодо переказу відповідачу коштів за зазначеним договором позики позивачем не надано документів, які передбачені ст. 22, 25 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. 13 ЗУ «Про електронну комерцію», які підтверджують ініціювання переказу позивачем кредитних коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ був проведений. Відповідно до ст. 1048 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, при цьому інформаційні довідки технологічного оператора платіжних послуг про проведення успішної транзакції через платіжний сервіс послуг, листи із повідомленням про успішність операцій по грошовому переказу коштів за вказаним номером транзакції, або подібні їм докази з частково прихованим номером платіжної картки або його відсутністю, з яких неможливо встановити належність позичальнику відповідної платіжної картки, а також платіжні доручення небанківських фінансових установ про переказ коштів без доказів фактичного виконання цих доручень, не вважаються належними та допустимими доказами надання кредитних коштів, і для встановлення цієї обставини додатково витребовуються докази від банку-емітента платіжної картки щодо її належності відповідачу та виписка з рахунку позичальника. Лише за умови встановлення, що платіжна картка дійсно належить відповідачу і на його рахунок надійшли кошти, слід вважати доведеним факт надання кредиту і відповідно факт укладення договору між сторонами. Надані позивачем інформаційні довідки технологічного оператора платіжних послуг ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про проведення успішних транзакцій через систему «iPay» зі вказаними номерами транзакцій та частково прихованими номерами платіжної картки є неналежними доказами по справі, оскільки з них неможливо встановити належність позичальнику відповідної платіжної картки. Отже позивач не довів факт перерахування кредитних коштів відповідачу за кредитними договорами № 09208-02/2024 та № 10321-03/2024. Таким чином, позивач не довів існування у [PERSON] заборгованості за обома укладеними кредитними договорами, за невиконання умов яких позивач звернувся із цим позовом. Одночасно суд звертає увагу, що укладаючи договори факторингу, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» не був позбавлений можливості вимагати первинні бухгалтерські документи у первісного кредитора. Розрахунки заборгованості за вказаними договорами, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві,\~ отже не є належними доказами наявності заборгованості. Зазначені розрахунки з визначенням конкретних розмірів заборгованостей є документами, що створені в односторонньому порядку, тому інформація, зазначена у них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не може бути доказом наявності заборгованості відповідача. Відсутність належних первинних банківських документів не тільки позбавляє суд можливості перевірити факт перерахування чи отримання позичальником коштів в кредит, але й не дає можливості перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстави та порядок нарахування відсотків за користування кредитом. Таким чином, укладення кредитних договорів і надання позичальнику кредитних коштів за обставин викладених в позовній заяві, як наслідок набуття права грошової вимоги до відповідача, позивачем не доведено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю заявлених вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed