Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-03 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що з 19 січня 2002 року до 11 квітня 2023 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у сторін народилися діти [PERSON] та [PERSON] . В період перебування у шлюбі сторони набули у власність автомобілі Ssang Yong, Citroen, Volkswagen, а також земельну ділянку площею 0,1200 га з кадастровим номером 3222484001:01:008:0183. У 2013 році на зазначеній земельній ділянці сторони побудували житловий будинок. Оскільки зазначене майно було набуте у власність в період перебування у шлюбі, то підлягає поділу між подружжям в рівних частках. Враховуючи наведене, позивач просить суд: 1.визнати за [PERSON] право власності на частку садового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 2.визнати за [PERSON] право власності на частку земельної ділянки загальною площею 0,06 га, кадастровий номер 3222484001:01:008:0183, розташована за адресою: [ADDRESS] ; 3.визнати за [PERSON] право власності на частку легкового автомобіля «Ssang Yong», 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; 4.визнати за [PERSON] право власності на частку спеціалізованого вантажного фургона «Citroen», 2000 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; 5.визнати за [PERSON] право власності на частку легкового автомобіля «Volkswagen», 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; 6.вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 вересня 2023\~року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 27 вересня 2023 року Києво-Святошинський районний суд Київської області наклав арешт на будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] ; земельну ділянку, загальною площею 0,0600\~га, кадастровий номер 3222484001:01:008:0183, державна реєстрація права на яку була зареєстрована за № 322240001011081 та яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] ; легковий автомобіль «SSANG YONG» 2011 року випуску, модель «ACTYON», номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] ; спеціалізований вантажний фургон «CITROEN» модель «JUMPER», 2000 poкy випуску, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] ; легковий автомобіль «VOLKSWAGEN» модель «GOLF», 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] . У березні 2024 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Мотивуючи свої вимоги, [PERSON] посилається на те, що не вела спільного господарства з [PERSON] , а всього досягала сама та за допомогою своїх батьків. З врахуванням часу придбання спірного майна, особливостей сімейних правовідносин, [PERSON] просить суд здійснити розподіл майна у такий спосіб: 1.визнати право приватної власності [PERSON] на садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0,0600 га з кадастровим номером 3222484001:01:008:5036 за цією ж адресою. 2.визнати право власності за [PERSON] на легковий автомобіль «SSANG YONG» 2011 року випуску, модель «ACTYON», номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; спеціалізований вантажний фургон «CITROEN» модель «JUMPER», 2000 poкy випуску, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; 3.визнати право власності за [PERSON] на легковий автомобіль «VOLKSWAGEN» модель «GOLF», 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . У квітні 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого [PERSON] посилається на особливості особистісних відносин між членами колишнього подружжя, однак наполягає на тому, що колишнє подружжя вело спільне господарство. На підставі наведеного [PERSON] просить суд здійснити розподіл майна подружжя шляхом поділу житлового будинку та земельної ділянки між подружжям у рівних частках. Натомість проти запропонованого [PERSON] поділу автомобілів не заперечує. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 червня 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду. Протокольною ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 вересня 2024 року зустрічний позов прийнято до розгляду. У судовому засіданні 10 березня 2025 року свідок [PERSON] повідомила суду, що їй відомі обставини справи, оскільки [PERSON] є її сусідкою та знайомі вони з 2012 року. Приблизно з 2015 року вони почали спілкуватись більш тісно. Так, свідку стало відомо, що [PERSON] завжди працювала та мала постійні підробітки. [PERSON] деякий час працював із [PERSON] , однак чи працював він в подальшому, свідку не відомо. Крім того, зазначила, що [PERSON] розповідав як багато він працює та будує будинок, в той час як [PERSON] нічого не робить. За яку суму коштів була придбана земельна ділянка та побудований будинок свідку не відомо. У судовому засіданні 10 березня 2025 року свідок [PERSON] повідомила суду, що також є сусідкою сторін з 2020 року. [PERSON] розповідала свідку, що будинок допомагали будувати батьки, але чи приймав участь у будівництві [PERSON] свідку не відомо, вона цього не бачила. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином, на адресу суду направили письмові виступи у судових дебатах, за змістом яких позов підтримали та просили його задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечували. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином, на адресу суду направили письмові виступи у судових дебатах, за змістом яких зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити, проти задоволення первісного позову заперечували. Відповідно до\~вимог частини\~першої,\~третьої статті\~223\~ЦПК України\~неявка у\~судове засідання\~будь-якого\~учасника справи\~за умови,\~що його\~належним чином\~повідомлено про\~дату,\~час і\~місце цього\~засідання,\~не перешкоджає\~розгляду справи\~по суті.\~Якщо учасник\~справи або\~його представник\~були належним\~чином повідомлені\~про судове\~засідання,\~суд розглядає\~справу за\~відсутності такого\~учасника справи\~у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва віл 11 квітня 2023 року у справі №\~759/1575/23 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] 15 серпня 2008 року [PERSON] зареєструвала право власності на спеціалізований вантажний фургон «CITROEN» модель «JUMPER», 2000 poкy випуску, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . 17 жовтня 2012 року [PERSON] та [PERSON] набули у власність земельну ділянку площею 0,1200 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222484001:01:008:5036. Відповідно до листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Халявки Н.М. нею посвідчено справжність підпису [PERSON] на заяві про надання згоди [PERSON] на купівлю 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1200 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222484001:01:008:5036. 05 грудня 2019 року [PERSON] зареєструвала право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] 17 грудня 2012 року [PERSON] отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 932112 площею 0,0600 га за адресою: [ADDRESS] . 30 квітня 2021 року [PERSON] набув у власність легковий автомобіль «SSANG YONG» 2011 року випуску, модель «ACTYON», номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу транспортного засобу. 16 червня 2022 року [PERSON] зареєструвала за собою легковий автомобіль «VOLKSWAGEN» модель «GOLF», 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . 19 січня 2022 року [PERSON] зареєструвала право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222484001:01:008:0272, площею 0,05 га за адресою: [ADDRESS] Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно зі статтею 16\~ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого\~немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й\~охоронювані законом інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Згідно з частинами першою та другою\~статті 10 ЦПК України\~суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У правовідносинах, які розглядаються судом, спір стосується поділу спільного майна подружжя. Відповідно до частини першої\~статті 36 СК України\~шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя\~статті 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша\~статті 61 СК України). Тлумачення\~статті 61 СК України\~свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 63\~СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша\~статті 70 СК України). Вирішуючи спори між подружжям про майно, потрібно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц. Аналогічними міркуваннями неодноразово керувався Верховний Суд, зокрема, у постанові від 08 квітня 2024 року у справі № 639/2542/22, що свідчить про усталеність правозастосовної практики. Частинами першою, четвертою\~статті 71 СК України\~передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Указаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц (провадження № 61-5956св22). При цьому суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)). Суд встановив, що між сторонами спору відсутня згода щодо поділу майна подружжя. Спірне рухоме та нерухоме майно набуте сторонами в період перебування у зареєстрованому шлюбі, а отже на нього розповсюджується режим спільного сумісного майна подружжя. Співставлення позовних вимог первісного та зустрічного позовів дає підстави для висновку про відсутність заперечень сторін щодо визнання права власності на 1/2 частку садового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] та 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0600 га з кадастровим номером 3222484001:01:008:5036 за цією ж адресою за [PERSON] . Однак, між сторонами відсутня єдність у визначенні права власності на іншу частину цього нерухомого майна, оскільки [PERSON] просить суд розділити нерухоме майно між подружжям в рівних частках, а [PERSON] - визнати право власності на нерухоме майно в цілому. Крім того, сторони не дійшли єдиного погляду щодо поділу рухомого майна. Верховний Суд у постанові від 17 січня 2024 року у справі № 522/17831/20 роз`яснив, що якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України).\~Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу.\~Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Автомобіль є неподільною річчю, а отже його поділ здійснюється шляхом присудження на користь одного з подружжя і стягнення половини його вартості на користь іншого з подружжя. Так, аналізуючи запропонований [PERSON] спосіб поділу майна суд не вбачає пропорційним з огляду на те, що згідно зі звітами про оцінку нерухомого майна вартість спірної земельної ділянки становить 1 523\~142,00 грн, житлового будинку - 8 848\~157,00 грн, а отже визнання права власності в цілому на зазначений об`єкт нерухомого майна є неможливим за умови визнання права власності на два спірних автомобілі, стосовно точної вартості яких відсутні в матеріалах справи належні та допустимі докази. Доводи відповідача про те, що спірна земельна ділянка була придбано за її особисті кошти, а будівництво домоволодіння здійснювалось відповідачем за її особисті кошти, не підтверджені жодним доказом. За таких умов суд вважає за можливе розділити між подружжям спірне нерухоме майно в рівних частках. Щодо поділу спірних автомобілів суд надає оцінку заявленому [PERSON] способу поділу майна подружжя, зазначеному у відзиві на зустрічну позовну заяву, а саме шляхом визнання за [PERSON] права власності на автомобіль «VOLKSWAGEN» модель «GOLF», 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , а за [PERSON] - право власності на автомобіль «SSANG YONG» 2011 року випуску, модель «ACTYON», номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] ; та на спеціалізований вантажний фургон «CITROEN» модель «JUMPER», 2000 poкy випуску, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , що повністю відповідає вимогам зустрічного позову про поділ майна подружжя в частині поділу автомобілів. Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про те, що первісні позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial