Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

04.03.2025 року позивачка [PERSON] в особі свого представника за ордером адвоката Дергачова Віктора Сергійовича звернулася до суду із відповідною заявою, в якій просила розірвати договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6324581000:19:000:0008, площею 6,339 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладений між померлою матір`ю позивачки та відповідачем 21.01.2008 року з урахуванням додаткової угоди до договору оренди землі від 20.02.2018 року, укладеного між померлою матір`ю позивачки та відповідачем строком на 20 років, номер запису про право 25075524, зареєстрований виконавчим комітетом Первомайської міської ради Харківської області 20.02.2018 року, а також стягнути з відповідача на користь позивачки розмір несплаченої орендної плати з урахуванням індексації та 3% річних у розмірі 12503,38 грн. (т.1, а.с.1-4). Також позивачка заявила до стягнення 2422,40 грн. судових витрат по сплаті судового збору та 10000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які сторона позивача планує понести при розгляді даної справи у суді першої інстанції. Підставою позовних вимог позивачка вказана перехід до неї на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом цивільних прав відносно вищевказаної земельної ділянки 20.08.2024 року після померлої [INFO] матері [PERSON] та відсутність з боку відповідача належних виплат орендної плати без конкретизації періоду таких не сплат, що порушує умови, укладеного між первинним орендодавцем та відповідачем, умов договору та має системний характер. 10.03.2025 року позивач [PERSON] в особі свого представника за ордером адвоката Дергачова Віктора Сергійовича звернувся до суду із відповідною заявою, в якій просив розірвати договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6324581000:22:000:0010, площею 6,0187 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладений між позивачем та відповідачем 28.05.2010 року з урахуванням додаткової угоди до договору оренди землі від 19.02.2019 року, укладеного між позивачем та відповідачем строком до 2029 року, номер запису про право 30462133, зареєстрований виконавчим комітетом Первомайської міської ради Харківської області 20.02.2019 року, а також стягнути з відповідача на користь позивача розмір несплаченої орендної плати з урахуванням індексації та 3% річних у розмірі 12503,38 грн. (т.1, а.с.38-41). Також позивач заявив до стягнення 2422,40 грн. судових витрат по сплаті судового збору та 10000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які сторона позивача планує понести при розгляді даної справи у суді першої інстанції. Підставою позовних вимог позивач вказав відсутність з боку відповідача належних виплат орендної плати без конкретизації періоду таких не сплат, що порушує умови, укладеного між первинним орендодавцем та відповідачем, умов договору та має системний характер. Первинно ухвалою суду від 17.03.2025 року відносно двох вказаних позивачів справа була об`єднана в одне провадження, призначено по ній підготовче провадження, наданий відповідачеві час для подання відзиву на заявлені позовні вимоги (т.1, а.с.69-71). 17.03.2025 року позивачка [PERSON] в особі свого представника за ордером адвоката Дергачова Віктора Сергійовича звернулася до суду із відповідною заявою, в якій просила розірвати договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6324581000:19:000:0006, площею 6,4302 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладений між померлою [PERSON] та відповідачем 21.01.2008 року з урахуванням додаткової угоди до договору оренди землі від 20.02.2018 року, укладеного між померлою [PERSON] та відповідачем строком на 20 років, номер запису про право 25079558, зареєстрований виконавчим комітетом Первомайської міської ради Харківської області 27.02.2018 року, а також стягнути з відповідача на користь позивачки розмір несплаченої орендної плати з урахуванням нормативної грошової оцінки земель та 3% річних у розмірі 12503,38 грн. (т.1, а.с.137-141). Також позивачка заявила до стягнення 2422,40 грн. судових витрат по сплаті судового збору та 10000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які сторона позивача планує понести при розгляді даної справи у суді першої інстанції. Підставою позовних вимог позивачка вказана перехід до неї цивільних прав відносно вищевказаної земельної ділянки 11.05.2023 року після померлої на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області ковтун С.М. за реєстровим номером 251 та відсутність з боку відповідача належних виплат орендної плати, що порушує умови, укладеного між первинним орендодавцем та відповідачем, умов договору та має системний характер. Ухвалою суду від 07.04.2025 року за відсутності сторін та їх представників усі три позовні заяви були об`єднані в одне провадження та розпочато розгляд справи зі стадії після відкриття провадження, запропоновано відповідачеві або подати новий відзив в єдиній об`єднаній справі або підтримати раніше подані відзиви, встановлено можливість участі представника позивача у судовому засіданні в об`єднаній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних засобів зв`язку в даному складі суду у суді першої інстанції, визначено, що питання прийняття поданих з порушенням вимог та строків їх подання відповідей на відзиви з боку сторони позивача, слід вирішити після з`ясування позиції відповідача щодо відзивів у наступному судовому засіданні (т.1, а.с.135-136). 28.04.2025 року на адресу суду засобами електронного суду з боку відповідача надійшла заява про підтримання раніше поданих відзивів щодо усіх трьох заявлених позовних вимог (окремо відзив щодо позовних вимог [PERSON] та [PERSON] , поданий 01.04.2025 року (т.1, а.с.81-87), та окремо відзив щодо позовних вимог [PERSON] , поданий 03.04.2025 року (т.1, а.с.191-195) за участі нового представника відповідача адвоката Кабанової А.В. (т.1, а.с.231-232, 236). Також 28.04.2025 року на адресу суду з боку представника відповідача за посадою надійшло клопотання про залишення позовної заяви без руху в частині позовних вимог [PERSON] через не виконання нею вимог ч.3 ст.175 та ч.5 ст.95 ЦПК України в частині зазначення доказів, що підтверджують обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, невірного зазначення адреси відповідача, обгрунтованого розрахунку сум, що стягуються, зазначення про наявність у позивача оригіналів доказів, що подаються з використанням процесуальних обов`язків для вказаного позивача, передбачених ч.ч.11-13 ст.187 ЦПК України (т.1, а.с.238-239). Крім цього, 28.04.2025 року на адресу суду з боку представника відповідача за посадою надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за участі нового представника відповідача з урахуванням помилки у визначеному номері справи з боку відповідача (т.1, а.с.242-243). Ухвалою суду від 29.04.2025 року, постановленої без участі сторін, було надано новій представниці відповідача право участі у судових засіданнях в даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних засобів зв`язку на усьому протязі розгляду справи у суді першої інстанції в даному складі суду, окрім судового засідання 29.04.2025 року, оскільки відповідне клопотання було подане до суду менше, ніж за 5 днів до судового засідання та сторона відповідача не порушувала питання поновлення вказаного строку (т.1, а.с.247-248). Ухвалою суду від 29.04.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви в частині позовної заяви [PERSON] без руху через безпідставність, надано відповідачеві час для подання заперечення на усі або частину заявлених позовних вимог, підготовче провадження у справі відкладено (т.2, а.с.6-8). Перед судовим засіданням 12.05.2025 року від сторони відповідача в особі його представника за посадою надійшло два клопотання: перше - залишити без руху після відкриття провадження позовну заяву в частині позовних вимог [PERSON] через не вказівку її РНОКПП при зверненні до суду, а вказівку РНОКПП її спадкодавиці, що є порушення п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України та через відсутність обгрунтованості та деталізації заявлених позовних вимог вказаної позивачки що є порушенням вимог п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України; друге - про відкладення розгляду справи через те, що відповідач для проведення економічної експертизи у відповідного суб`єкта господарювання замовив експертизу за вимогами [PERSON] та [PERSON] , до проведення якої немає підстав для закриття підготовчого провадження, а розгляд справи слід відкласти (т.2, а.с.22-32). Ухвалою суду від 12.05.2025 року (повний текст складено 14.05.2025 року) відмовлено у задоволенні клопотання представниці відповідача про залишення позовних вимог в частині вимог позовної заяви [PERSON] без руху, відмовлено у задоволенні клопотання представниці відповідача про відкладення розгляду справи через необхідність отримання висновку експертизи за заявою відповідача від 12.05.2025 року, підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті (т.2, а.с.37-40). 24.06.2025 року до суду з боку відповідача надійшли додаткові пояснення у справі з додатковими матеріалами (т.2, а.с.54-78). У судовому засіданні суд подані 24.06.2025 року додаткові пояснення у справі та додані до них матеріали з боку сторони відповідача не прийняв як докази та заяву щодо суті позовних вимог на підставі ч.8 ст.83 та ч.2 ст.222 ЦПК України, оскільки встановив, що відсутні підстави для поновлення відповідачу часу для подання відповідної заяви та матеріалів, враховуючи закриття підготовчого провадження 12.05.2025 року (т.2, а.с.84). У судовому засіданні 25.06.2025 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, оскільки вважав, що відповідач неправомірно не застосував до виплаченої орендної плати нормативну грошову оцінку за 2022-2024 роки, у зв`язку з чим допустив систематичне неналежне виконанння умов договору оренди землі через що відповідні договори оренди земельних ділянок позивачів повинні бути розірванні із стягнення із відповідачів недоплаченої орендної плати з урахуванням індексації нормативної грошової оцінки землі та відповідальності у порядку ч.2 ст.625 ЦК України за 2022-2024 роки. Представниця відповідача у задоволенні позовних вимог просила відмовити у повному обсязі, вважаючи, що відповідач у повному обсязі виконав відповідні обов`язки перед позивачами, сплативши орендну плату в більшому обсязі, ніж це було передбачено умовами оспрюваних договорів оренди землі, позиція позивачів є помилковою та відповідач добросовісно виконує свої договірні обов`язки відносно позивачів відповідно до умов укладених договорів оренди землі. Враховуючи складність справи при переході суду для ухвалення судового рішення та його проголошення, на підставі абз.2 ч.1 ст.244 ЦПК України, суд оголосив перерву для проголошення судового рішення на 30.06.2025 року (т.2, а.с.88, зворотній бік). Через зайнятість складу суду 30.06.2025 року двома клопотаннями про обрання запобіжного заходу в межах кримінальних проваджень, однією скарги на закриття кримінального провадження та враховуючи поточний розгляд призначених до слухання цивільних справ через закінчення робочого часу у суді на час закінчення розгляду відповідних справи, проголошення судового рішення за результатами розгляду справи було відкладено на 02.07.2025 року в межах строку для ухвалення судового рішення на підставі (т.2, а.с.99). Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та правове обгрунтування заявлених позовних вимог, суд приходить до думки, що заявлені позивачем позовні вимоги слід задовольнити частково виключно в межах стягнення за 2022 рік по орендній платі за договором позивача [PERSON] , виходячи з наступного. 21.01.2008 року був укладений договір оренди землі між [PERSON] та відповідачем, зареєстрований 28.03.2008 року, відповідно до умов якого він був укладений відносно земельної ділянки з кадастровим номером 6324581000:19:000:0008, площею 6,3390 га, строком на 10 років зі сплатою орендної плати у розмірі 1310,99 грн. станом на день укладання договору як 2% від нормативної грошової оцінки землі (т.1, а.с.9-14). 20.02.2018 року до вказаного договору оренди землі була укладена додаткова угода, відповідно до умов якої були змінені п.8, 9 абз 2 п.30 вказаного договору в частині його строку, розміру орендної плати та порядку користування земельною ділянкою орендарем (т.1, а.с.17). Так, строк дії договору були визначено у 20 років, а розмір орендної плати у розмірі 18000,00 грн. Позивачка [PERSON] набула права власності на вказану земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.08.2024 року, посвідченого виконуючою обов`язки державного нотаріуса на той час Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області Степанець О.Б. у спадковій справі №34/2024 (реєстровий номер 777)(т.1, а.с.21). 21.01.2008 року був укладений договір оренди землі між [PERSON] та відповідачем, зареєстрований 28.03.2008 року, відповідно до умов якого він був укладений відносно земельної ділянки з кадастровим номером 6324581000:19:000:0006, площею 6,4302 га, строком на 10 років зі сплатою орендної плати у розмірі 1310,98 грн. станом на день укладання договору як 2% від нормативної грошової оцінки землі (т.1, а.с.159-162). 20.12.2017 року до вказаного договору оренди землі було внесено зміни на підставі додаткової угоди в частині зміни п.8 та п.9 в частині визначення строку дії договору 20 років та визначення розміру орендної плати у розмірі 18000,00 грн. (т.1, ас.157). 20.02.2018 року до вказаного договору оренди землі була укладена додаткова угода, відповідно до умов якої були змінені п.8, 9 абз 2 п.30 вказаного договору в частині його строку, розміру орендної плати та порядку користування земельною ділянкою орендарем (т.1, 158). Так, строк дії договору були визначено у 20 років, а розмір орендної плати у розмірі 18000,00 грн., що фактично повторювало в цій частині додаткову угоду від 20.12.2017 року. Позивачка [PERSON] набула права власності на вказану земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.05.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Ковтун С.М. у спадковій справі №22/2024 (реєстровий номер 251)(т.1, а.с.163-164). Враховуючи позицію позивачів [PERSON] та [PERSON] , у них відсутні вимоги до відповідача щодо несплати орендної плати або не виплати її у визначений строк. Єдина та головна їх вимога для розірвання договорів оренди землі, укладених їх спадкодавицями [PERSON] та [PERSON] із відповідачем, - це не проведення індексації виплаченої орендної плати відповідно до визначених законодавством коефіцієнтів нормативної грошової землі у період 2022-2024 років, а відповідно систематичне невиконання відповідачем умов діючих договорів оренди землі та відповідні нарахування через вказане порушення щодо не виплаченої орендної плати та нарахувань на неї у порядку ч.2 ст.625 ЦК України. В цій частині суд зазначає, що нормативна грошова оцінка землі (далі - НГО) - це капіталізований рентний дохід від земельної ділянки. Питання НГО визначено в Законі України «Про оцінку землі» та у податковому кодексі України, причому останній надає тлумачення застосуванню НГО у відповідних земельних відносинах з приводу сплати податків за орендними платежами за землю. У оспорюваних договорах з 2018 року чітко визначена сума орендної плати у грошовій формі. На підставі абзацу 3 пункту 9 обох договорів розмір орендної плати визначений сторонами з урахуванням коефіцієнта індексації. Таким чином, підстав для нарахування НГО на погоджений розмір орендної плати з боку позивачок [PERSON] та [PERSON] не було та не має, оскільки НГО до орендної плати визначеній у фіксованій грошовій сумі не застосовується. Щодо позовних вимог [PERSON] , судом встановлено, що 28.05.2010 року між вказаним позивачем був укладений договір оренди земельної ділянки площею 6,1087 га, кадастровий номер 6324581000:22:000:0010, строком на 10 років зі сплатою орендної плати у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 2399,07 грн. станом час укладання договору (т.1, а.с.88-94). 19.02.2019 року між [PERSON] та відповідачем була укладена додаткова угода до договору від 28.05.2010 року, відповідно до якої було змінено багаточисленні пункти укладеного раніше договору, істотними з яких було внесення змін щодо строку договору, дію якого було продовжено ще на 10 років, визначено внесення орендної плати до 31 грудня року, за який сплачується орендна плата, встановлення відповідальності за не виконання зобов`язання в частині пені у розмірі 0,01% від несплаченої вчасно суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені (т.1, а.с.49, 96). Розмір орендної плати був залишений без змін у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. У зв`язку з чим позивач вважав, що він змінив розмір орендної плати на фіксовану грошову суду не відомо, хоча саме із розміру орендної плати у розмірі 18000,00 грн. виходив вказаний позивач в особі свого представника при визначенні заявлених позовних вимог (т.1, а.с.68, зворотній бік). Судом встановлено, що відповідач у 2023 та 2024 роках здійснив виплату орендної плати у розмірі більшому, ніж 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки вказаного відповідача, який склав 5082,86 грн. та 5342,09 грн. відповідно з вирахуванням податку на доходи фізичної особи та військового збору, з урахуванням коефіцієнтів нормативної грошової оцінки землі за 2022 та 2023 роки, які склали відповідно 1,1 та 1,051, оскільки сплачено відповідачем позивачу [PERSON] було у 2023 році 14490,00 грн. (т.1, а.с.98, зворотній бік) та у 2024 році 14490,00 грн. (т.1, а.с.99). Відносно цієї частини позовних вимог суд погоджується з позицією відповідача і щодо того, що коефіцієнти НГО застосовуються не у рік, за який вони встановлені, а лише наступного року, тобто коефіцієнт НГО за 2022 рік застосовується у 2023 році і так далі, оскільки відповідні коефіцієнти формуються лише до 15 січня року, наступного за роком, в якому вони складаються і їх застосування до закінчення відповідного року при виплаті орендної плати є фізично неможливим. В той же час судом, що підтверджено самим відповідачем у відзиві та наданому до нього видатковому касовому ордері від 08.12.2022 року (т.1, а.с.98), [PERSON] за 2022 рік було сплачено лише 1931,30 грн. замість необхідних до сплати 5082,86 грн. за вирахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Різниця склала 3151,06 грн., враховуючи, що у 2021 році коефіцієнт НГО склав 1 одиницю. Тому вказану суму слід стягнути з відповідача як недоплачену орендну плату за 2022 рік позивачеві [PERSON] . При цьому застосування ч.2 ст.625 ЦК України відносно недоплаченої орендної плати за 2022 рік неможливе, оскільки відповідно до вимог додаткової угоди від 19.02.2019 року до договору від 28.05.2010 року, укладеного між [PERSON] та відповідачем, за порушення вимог укладеного договору в частині невиплати орендної плати застосовується пеня у розмірі 0,01% від несплаченої своєчасно суми за кожний день прострочення. В той же час позивач відповідних вимог не заявляв, а тому на підставі принципу диспозитивності цивільного процесу, підстав для такого нарахування за відсутності заявлених позовних вимог сторони у суду не має. Порушення вимог щодо сплати орендної плати з боку відповідача відносно позивача [PERSON] мало місце лише у 2022 році, а відповідно відсутня обов`язкова ознака для розірвання договору як систематичність, відповідно відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині у повному обсязі. Відносно того, що відповідач переплачував позивачу орендну плату у 2023 та 2024 роках, та відповідно не має обов`язку з недоплати орендної плати за 2022 рік, то в цій частині пояснення відповідача суд до уваги не приймає, оскільки в наданих суду квитанціях про сплату орендної плати у розмірі 14490,00 грн. від 18.12.2023 року та від 25.11.2024 року (т.1, а.с.111) чітко зазначено, що вказані оплати стосувалися виключно орендної плати за 2023 та 2024 роки та мали іншого призначення платежу. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною другою статті 792 ЦК України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Відповідно до частини першої статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Зміст прав та обов`язків, що виникають в орендодавця та орендаря земельної ділянки, порядок їх реалізації та виконання опосередковуються договором оренди землі. Зокрема, на підставі договору в орендодавця виникає обов`язок передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а в орендаря - обов`язок використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства та сплачувати орендну плату в порядку і розмірі, встановленому договором або законом. Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (частина перша статті 15 Закону України «Про оренду землі»). Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України) (стаття 21 Закону України «Про оренду землі»). Положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» визначено права та обов`язки орендодавця, зокрема передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Відповідно до вимог статті 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Чинне законодавство про оренду землі не містить заборони сплати орендної плати за майбутні періоди користування земельною ділянкою». Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог позивачок [PERSON] та [PERSON] у порядку ст.141 ЦПК України усі судові витрати, вказаних позивачок, слід залишити за ними. Відносно позовних вимог [PERSON] , то на підставі ст.141 ЦПК України, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору вказаного позивача слід в частині розірвання оспорюваного договору оренди землі залишити за вказаним позивачем (1211,20 грн.), а в частині стягнення орендної плати та нарахувань на неї, частково стягнути з відповідача. Розмір задоволених вимог складає 3151,06 грн., розмір заявлених вимог в цій частині складає 12503,38 грн. Відповідно позовні вимоги в цій частині задовольняються на 25,21%, а тому судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в цій частині складають 305,34 грн. із 1211,20 грн., які і потрібно стягнути із відповідача. Відносно судових витрат позивача [PERSON] у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн., які були сплачені за договором про надання юридичних послуг від 21.01.2025 року (т.1, а.с.48) по платіжній інструкції №@PL049515 від 20.02.2025 року (т.1,а.с.50), з урахуванням їх попереднього розрахунку (т.1, а.с.53), то суд встановлює, що такі витрати позивачем були сплачені та представником позивача надані в межах наданого за договором об`єму послуг. В той же час розмір вказаних послуг суд вважає завищеним, оскільки для даної категорії справи належною сумою витрат на правову допомогу є 5000,00 грн. за обома заявленими вимогами, враховуючи багаточисленні позови відповідного представника до відповідача з ідентичними вимогами, що передбачає опціонально однотипне підготовку позовів. Суд не зобов`язаний приймати як обов`язкову суму витрат на професійну правничу допомогу, погоджену сторонами, оскільки саме суд оцінює такі витрати в контексті наданих послуг, часо-витрат представника та спірмірності заявлених витрат складності справи та поведінки представника під час розгляду справи. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог щодо розірвання договору оренди землі суд відмовляє, судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн. слід залишити за позивачем [PERSON] . В той же час, враховуючи задоволення на 25,21% позовних вимог в частині стягнення не виплаченої орендної плати, то саме в цій частині слід стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, що складає 630,25 грн. із визначених судом до стягнення в цій частині 2500,00 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, процесуальний закон передбачає доведення розміру витрат на професійну правову допомогу шляхом подання стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, детального опису робіт (наданих послуг), а також надання доказів понесення таких витрат та їх співмірності заявленим позовним вимогам. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Частиною 4 ст.137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial