Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з даним позовом, на обґрунтування якого зазначили, що після смерті їх матері [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина на земельні ділянки загальною площею 2,7342га, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя мати уклала заповіт, яким вказані земельні ділянки заповіла позивачам в рівних частинах. Вони не відмовилися від прийняття спадщини, спільно користуються земельними ділянками, а тому є такими, що прийняли спадщину. Нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальних дій та рекомендовано звернутися з позовом до суду. Позивачі в позовній заяві заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримали. Від відповідачки надійшла заява про визнання позову. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази по справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За [PERSON] зареєстровано право власності на земельні ділянки загальною 2,7342га, до складу яких входять земельна ділянка площею 1,9263га, земельна ділянка площею 0,8079га, розташовані на території Мурованської сільської ради Львівської області (на даний час Белзької міської ради Львівської області), призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва., що встановлено з державного акта. 09.07.2003р. секретарем Мурованської сільської ради Сокальського району Львівськоїь област посвідчено заповіт, відповідно до якого [PERSON] зазначені вище земельні ділянки заповіла [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З свідоцтв про народження, про укладення шлюбу, про одруження встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є дітьми спадкодавиці [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , що встановлено з свідоцтва про смерть. Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтею 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння майном. Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4, якщо позивач вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. Відповідно до п.п.3.3, 3.4 розділу 1 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя від 29.01.2009р., ЦК УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців правовстановлюючих документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року в справі № 210/1609/15-ц (провадження № 61-40313св18) вказано, що "право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивачі є спадкоємцями після смерті матері, однак позбавлені змоги здійснити своє право в позасудовому порядку. За таких підстав, позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved