Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-03 00:00:00

Представник ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 07 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 5044048, за яким відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 5000 грн. 11 листопада 2021 року згідно умов Договору відступлення прав вимоги № 12T, TOB «МІЛОАН» відступлено право вимоги за кредитним договором № 5044048 від 07 липня 2021 року на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до відповідача. Згідно Договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») становить 10328,71 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 4296 грн; заборгованість за відсотками становить 6032,71 грн.; заборгованість за комісійними винагородами становить 0 грн.; заборгованість за пенею становить 0 грн. На підставі наведеного позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 5044048 від 07 липня 2021 року в сумі 10328 грн 71 коп., судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн. З Новомиргородського районного суду Кіровоградської області до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшла цивільна справа за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором для розгляду за підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 травня 2025 року, цивільну справу передано в провадження судді Морозовської О.А. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 травня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справу без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 78). Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи належно повідомлений за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку (а.с. 66, 69, 70, 71). Правом на подачу відзиву на позовну заяву та заперечень відповідач не скористався. З врахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд визнав за можливе справу розглянути у відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання. Згідно із ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи відсутність заперечень позивача, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Зі змісту анкети-заяви на кредит № 5044048, договору про споживчий кредит № 5044048 від 07 липня 2021 року, паспорту споживчого кредиту № 5044048, графіку платежів за договором про споживчий кредит від 07 липня 2021 року № 5044048, який було укладено між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , вбачається, що банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі в сумі 5 000 грн строком на 15 дні до 22 липня 2021 року, процентами за користування кредитом 7,50 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартною (базовою) процентною ставкою 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Умови пролонгації строку договору зазначені в п.п. 2.3.1-2.3.1.2 договору. Умови повернення кредиту, сплата процентів, розмір яких зазначено у графіку платежів, паспорті споживчого кредиту, підписані сторонами у електронному вигляді (а.с. 10,19-21). Платіжне доручення від 07 липня 2021 року № 50670728 свідчить, що [PERSON] отримав від банку 5 000 грн (а.с. 22). 11 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» був укладений договір факторингу № 12Т, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 50670728 (а.с. 13-16). Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу № 12Т від 11 листопада 2021 року залишок боргу [PERSON] за кредитним договором № 5044048 від 07 липня 2021 року на момент відступлення прав вимоги становить 10328,71 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 4296 грн; заборгованість за відсотками становить 6032,71 грн; заборгованість за комісійними винагородами становить 0 грн; заборгованість за пенею становить 0 грн (а.с. 11). Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Положенням ст.\~610\~ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). В силу вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. В силу вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст.\~1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. У відповідності зі ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Ст.\~514\~ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст.\~516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отже, за змістом наведених норм права, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідач отримав від ТОВ «Мілоан» кредитні кошти, які зобов`язався повертати в строки та розмірах, визначених в кредитному договорі від 07 липня 2021 року № 5044048, але свій обов`язок належним чином не виконував, внаслідок чого має заборгованість перед банком, який право грошової вимоги за кредитним договором від 07 липня 2021 року № 5044048 передав ТОВ «Діджи Фінанс», уклавши з останнім договір факторингу від 11 листопада 2021 року № 12Т. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 07 липня 2021 року № 5044048 в розмірі 10328 грн 71 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133, ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. На підтвердження понесених витрат на надання правової (правничої) допомоги позивачем подано договір № 42649746 про надання правової допомоги від 01 листопада 2024 року, додаткову угоду № 5044048 від 30 грудня 2024 року до зазначеного договору, детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, акт № 5044048 про підтвердження факту надання правової (правничої) допомоги (а.с. 9, 12, 17-18, 22). Згідно зазначених позивачем у позовній заяві судових витрат, витрати на професійну правничу (правову) допомогу складають 6 000 грн, які повністю підтверджені наданими суду належними доказами. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що витрати на професійну правничу (правову) допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 6 000 грн.

Outcome: approved