Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Сновської територіальної громади в особі Сновської міської\~ради Корюківського\~району Чернігівської області, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок загальною площею 64,74 метрів квадратних, рік забудови 1948, з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , яке виникло у неї та було припинено 24 вересня 2024 року. Наказом голови Щорського районного суду Чернігівської області від 30 квітня 2025 року № 14 «Про здійснення організаційних заходів у зв`язку зі зміною найменування суду» встановлено вважати офіційним найменуванням суду - Сновський районний суд Чернігівської області, з дня державної реєстрації відповідних змін в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Внести зміни до відомостей про суд (в частині найменування юридичної особи), що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у порядку, визначеному законодавством. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , який згідно записів погосподарської книги був головою домогосподарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів дочці [PERSON] . На підставі заяви [PERSON] державним нотаріусом першої черкаської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу №44/2014 до майна померлого [PERSON] 19.03.2014 позивач звернулася до нотаріуса з заявою про оформлення спадщини після смерті батька та цього ж дня [PERSON] відмовилася від спадщини на користь позивача. Проте, нотаріусом була постановлено відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки право власності на нерухоме майно (житловий будинок) не зареєстровано, а також відсутній документ, який посвідчує право власності на будинок. Крім того, 24.09.2024 року внаслідок пожежі вказаний житловий будинок знищений. Причина пожежі потрапляння боєприпасів, їх уламків внаслідок бойових дій. Представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність та визнав позовні вимоги. Відповідно до\~ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 3\~ст. 200 ЦПК України\~передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як вбачається з позицій Верховного Суду, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження обставин справи. При обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, чим може бути визнання права відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб тому є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в наслідок чого визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов. Дослідивши позовну заяву та додані до неї письмові докази, суд прийшов висновку про відмову у прийнятті визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання суперечить закону, порушує права, свободи та інтереси інших осіб. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно витягів з погосподарської книги [PERSON] був головою домогосподарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації» право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано. З матеріалів спадкової справи встановлено, що за життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений Першою черкаською державною нотаріальною конторою 06.03.2006 року № 1-612, яким все своє майно заповів [PERSON] . 31.12.2014 року до нотаріальної контори звернулася [PERSON] та подала заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька, [PERSON] . На підставі її заяви у Першій черкаській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа за № 44/2014. 19.03.2014 року до нотаріальної звернулася дочка померлого, [PERSON] та подала заяву про прийняття спадщини. Цього ж дня заяву про відмову від спадщини на користь [PERSON] подала [PERSON] . Таким чином, спадкоємцями за законом померлого [PERSON] є його діти - [PERSON] та [PERSON] . При цьому, [PERSON] спадкує 1/3 частку майна померлого, а [PERSON] - 2/3 частки майна, у тому числі з урахуванням 1/3 частки у спадщині від якої відмовилася дочка померлого, [PERSON] . 20.03.2025 року [PERSON] від імені [PERSON] звернулася до нотаріальної контори для вирішення питання спадкування житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] після смерті [INFO] [PERSON] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу II "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Підпунктом 4.18 п. 4 глави 10 розділу II вказаного порядку передбачено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Верховний Суд у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц зазначив, що системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 346, ч. 1 ст. 349 ЦК України право власності припиняється у разі знищення майна. За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі Закон № 1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18. Згідно ч. 4 ст. 3 Закону № 1952 будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону № 1952 розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі: знищення об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Верховний Суд у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 925/797/17 зазначив, що суть державної реєстрації прав - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами. Судом встановлено, що позивач прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , однак позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права, як і не може підтвердити своє право власності на успадковане нерухоме майно, у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності спадкодавців на вказані житлові будинки. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Тобто, з огляду на вищезазначене, як виникнення, так і припинення права власності на майно внаслідок його знищення підлягають державній реєстрації, а особа, існування за якою такого права не визнається, має право звернутися за захистом свого невизнаного права. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Беручи до уваги вищенаведене, проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки позивач є не єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] та прийняла спадщину в розмірі 2/3 частини а, тому за позивачем підлягає визнання в порядку спадкування за законом після смерті батька право власності на 2/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по [ADDRESS] .

Outcome: partial