Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

20 листопада 2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська (нині Центральний районний суд міста Дніпра) звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначено, що 19 червня 2010 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою, який рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2024 року було розірвано. За час перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти ними було придбано наступне майно: житлова квартира [ADDRESS] , загальною площею- 94.9 кв.м. (зареєстровано по 1/2 на кожного з подружжя); машино-місце № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . (зареєстровано по 1/2 на кожного з подружжя); приміщення комори № 11К за адресою: [ADDRESS] . (зареєстрована на позивача); транспортний засіб марки «MAZDA 3», 2016 року випуску, об`єм двигуна - 1496 CM, VIN-код [NUMBER] ; транспортний засіб марки «BMW 5281 GT», 2017 року випуску, об`єм двигуна - 1997 см. куб., VIN-код [NUMBER] ; інше рухоме майно побутового характеру. Право власності на обидва автомобілі зареєстровано на відповідачку. Після розлучення, позивач продовжував користуватися транспортним засобом марки «BMW 5281 GT», а відповідачка постійно користувалася і продовжує користуватися транспортним засобом марки «MAZDA З». На сьогоднішній час відповідачка повністю позбавила позивача права користування даним спільним майном, а саме автомобілями. Сторони по справі не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, а саме вказаних автомобілів. Посилаючись на викладені обставини позивач просив суд: визнати спільним майном подружжя автомобіль марки «MAZDA 3», 2016 року випуску, об`єм двигуна - 1496 CM, VIN-код [NUMBER] , р.н. [NUMBER] , та автомобіль марки «BMW 5281 GT», 2017 року випуску, об`єм двигуна - 1997 см. куб., VIN- код [NUMBER] , р.н. [NUMBER] ; стягнути з відповідачки на користь позивача грошову компенсацію за одну другу частку ринкової вартості автомобіля марки «MAZDA 3», 2016 року випуску, об`єм двигуна - 1496 СМ, VIN-код [NUMBER] , в сумі 320 944,22 грн. та виділити вказаний автомобіль у власність відповідачки; стягнути з відповідачки на користь позивача грошову компенсацію за одну другу частку ринкової вартості автомобіля марки «BMW 5281 GT», 2017 року випуску, об`єм двигуна - 1997 см. куб., VIN-код [NUMBER] , в сумі 450 222,30 грн. та виділити вказаний автомобіль у власність відповідачки; стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по справі.(а.с.1-7) Після надходження з Єдиного державного демографічного реєстру відповіді щодо зареєстрованого місця проживання відповідачки-фізичної особи [PERSON] (а.с.31), ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2024 року було відкрито провадження у справі, призначено її до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. (а.с.32) В підготовче засідання 12 грудня 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В даному засіданні було ухвалено продовжити строк підготовчого засідання на 30 днів та відкласти розгляд справи на 17 січня 2025 року для повторного виклику сторін по справі. (а.с.38) В підготовче засідання 17 січня 2025 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у в`язку з чим розгляд справи було відкладено на 04 лютого 2025 року для повторного виклику сторін по справі. (а.с.44) 17 січня 2025 року від відповідачки надійшла зустрічна позовна заява разом з клопотанням про призначення експертизи. (а.с.а.с.48-53, 57-58) 03 лютого 2025 року від представника позивача надійшли заперечення щодо прийняття зустрічної позовної заяви. (а.с.68-71) В підготовчому засіданні 04 лютого 2025 року за участю представника позивача, відповідачки та її представника було ухвалено задовольнити клопотання представника відповідачки, надати час для усунення недоліку зустрічної позовної заяви, а саме надання документу, що підтверджує сплату судового збору, та відкласти розгляд справи на 03 березня 2025 року. (а.с.77-78) Підготовче засідання 03 березня 2025 року не відбулося через перебування судді у відпустці, у зв`язку з чим розгляд справи було перенесено на 01 квітня 2025 року. (а.с.86) В підготовчому засіданні 01 квітня 2025 року за участю представника позивача, відповідачки та її представника було ухвалено повернути зустрічну позовну заяву та відмовити у клопотанні про призначення експертизи. Оскільки всі дії з підготовки справи до розгляду в судовому засіданні були виконані 01 квітня 2025 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 25 квітня 2025\~року.\~(а.с.а.с.90-91, 93-94, 95) В судове засідання 25 квітня 2025 року сторони по справі не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, від представника відповідачки надійшла заява про відкладення розгляду справи (а.с.96-97), у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 28 травня 2025 року. (а.с.98) В судовому засіданні 28 травня 2025 року за участю представника позивача, відповідачки та її представника було розпочато розгляд справи по суті, з`ясовано думку щодо позовної заяви, встановлено порядок з`ясування обставин та перевірки їх доказами та оголошено перерву до 23 червня 2025 року. (а.с.102) В судовому засіданні 23 червня 2025 року за участю представника позивача, відповідачки та її представника було досліджено письмові докази, заслухано промови сторін у судових дебатах та ухвалено перейти до стадії ухвалення рішення, яке буде оголошено 03 липня 2025 року. (а.с.106) В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачка та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, вказували, що надані позивачем висновки щодо вартості автомобілів не відповідають дійсній вартості автомобілів, оскільки такі висновки було складено без огляду вказаних автомобілів. Відповідачка не заперечувала, що вказані автомобілі є спільною сумісною власністю сторін по справі, однак заперечувала проти стягнення з неї грошової компенсації за частини вказаних автомобілів. Відповідачка вказувала, що не заперечує проти розділу вказаного спільного майна подружжя шляхом передання позивачу права власності на автомобіль «BMW 5281 GT», 2017 року випуску, об`єм двигуна - 1997 см. куб., VIN-код [NUMBER] та залишення за нею права власності на автомобіль «MAZDA 3», 2016 року випуску, об`єм двигуна - 1496 CM, VIN-код [NUMBER] , р.н. [NUMBER] . Заслухавши думку сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлено, що 19 червня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . (а.с.12) Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2024 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с.13-14) Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами по справі, за період шлюбу сторонами у справі було придбано наступне майно: - транспортний засіб марки «MAZDA 3», 2016 року випуску, об`єм двигуна - 1496 CM, VIN-код [NUMBER] ; - транспортний засіб марки «BMW 5281 GT», 2017 року випуску, об`єм двигуна - 1997 см. куб., VIN-код [NUMBER] . Вищевказані транспортні засоби на праві власності належать відповідачці [PERSON] , що підтверджується листом РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях від 01 листопада 2024 року. (а.с.18-19) Відповідно до Висновку № 10069 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню середньоринкової вартості КТЗ від 04 листопада 2024 року середньоринкова вартість автомобіля марки Mazda 3, 2016 року виготовлення з об`ємом двигуна 1.5і, обладнаного автоматичною КП, в комплектації Touring, становить: 641\~888,45 грн. (а.с.20-21) Згідно Висновку № 10070 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню середньоринкової вартості КТЗ від 04 листопада 2024 року середньоринкова вартість автомобіля марки BMW 528і GT» 2.0 (F07) 2017 року, обладнаного автоматичною КП, становить: 900 444,60 грн. (а.с.23-24) Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Згідно ч.ч.1, 2 ст.321\~ЦК\~України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ч.3 ст.368\~ЦК\~України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, придбане нею чи ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто. Згідно ч.1 ст.65 СК України\~дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до\~ст.60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Згідно з п.24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~судам роз`яснено, що при поділі майна враховують також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, як це визначено частиною четвертою статті 65 СК України. Таким чином, при розподілі майна подружжя між подружжям буде поділено не тільки майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, а і борги подружжя (кредити і т. д.) та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Статтею 63 СК України\~визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ч.1\~ст.69\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу.\~Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч.1, 2 ст.71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364 ЦК України). Частиною першою ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Частиною 3 ст.364 ЦК України передбачено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч.2 ст.183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (ч.3 ст.370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки (абз.1 ч.2 ст.364 ЦК України). Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (ч.1 ст.365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч.2 ст.365 ЦК України). Метою позивача в даній цивільній справі є поділ спільного сумісного майна подружжя. Таким майном є, зокрема, неподільні речі: автомобіль марки «MAZDA 3», 2016 року випуску, який знаходиться у фактичному користуванні [PERSON] , та автомобіль марки «BMW 5281 GT», 2017 року випуску, який знаходився у фактичному користуванні [PERSON] , а наразі знаходиться у [PERSON] . Залишення неподільної речі у спільній власності не позбавить того із подружжя, хто фактично користується річчю, можливості це робити надалі. Але інший із подружжя, який формально залишається співвласником, усупереч частинам першій і сьомій статті 41 Конституції України за відсутності окремої домовленості фактично позбавляється можливості такого користування, впливу на долю речі, а також грошової компенсації. Якщо за позовом одного із подружжя суд визначить кожному з подружжя ідеальні частки у неподільному майні, таке судове рішення не буде ефективним для захисту відповідних прав та інтересів. До близьких за змістом висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21). Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що спірні транспортні засоби набутті подружжям у власність під час шлюбу, що також не заперечувалось сторонами по справі. Згода сторін щодо долі цих неподільних речей відсутня. У разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю (п.66.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21). При таких обставинах, за наявності у сторін двох транспортних засобів та за відсутності згоди подружжя щодо долі цих неподільних речей, суд, з метою збалансування інтересів двох співвласників, вважає за доцільне поділити таке майно в натурі, виділивши кожному у власність по одному транспортному засобу, частково задовольнивши при цьому позовну заяву. При вирішенні питання, який саме транспортний засіб має бути переданий у власність кожному з колишнього подружжя, суд враховує пояснення учасників справи щодо фактичних відносин з користування транспортними засобами, які склались у них протягом тривалого часу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 7\~711,67 грн., а також він поніс витрати, пов`язані із розглядом справи (витрати на залучення судового експерта) у розмірі 5 000 грн. (п.2 ч.2 ст.133 ЦПК України), а відтак, враховуючи результати розгляду справи, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір та витрати на оплату послуг експерта. На підставі викладеного,

Outcome: partial