Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначила, що 06.09.2023 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] .. Шлюбні відносини, ведення спільного господарства між сторонами припинено, подружжя мешкає окремо. Примирення неможливе, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Позивач просив суд розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 06.09.2003 року в міському відділі реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис про шлюб №1683. Ухвалою суду від 11 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін про судове засідання. Встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення їй цієї ухвали, протягом якого він має право подати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України. В судове засідання сторони в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, в яких представник позивача та відповідач просили шлюб розірвати. Враховуючи положення ч. 3 ст. 131, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, а також визначений у ч. 2 ст. 210 ЦПК України строк розгляду справи по суті, суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи за відсутністю сторін на підставі наявних матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , 06.09.2003 року зареєстрували шлюб в міському відділі реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №1683, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданим 06 вересня 2003 року, серія [NUMBER] . Від шлюбу подружжя має двох дітей- [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно зі ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ч. 1 ст. 55 Сімейного кодексу України). Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що фактичні шлюбно-сімейні відносини подружжя припинені, сторони припинили ведення спільного господарства, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, сторони не бажають примиритися і строк для примирення їм не потрібен. Відповідно до частини 2 статті 104, частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України). Враховуючи предмет та підстави позову, встановлені судом обставини того, що сторони сумісного господарства не ведуть, на примирення не згодні, шлюбно-сімейні відносини припинені, суд не вбачає підстав для неприйняття визнання відповідачем позову, у зв`язку з чим ухвалює рішення про задоволення позовних вимог, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що сторони сумісного господарства не ведуть, на примирення не згодні, шлюбно-сімейні відносини припинені, суд вважає що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, у зв`язку з чим ухвалює рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 114 та абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку із викладеним, враховуючи, що відповідач визнала позовні вимоги повністю, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% від суми судового збору за подання цього позову, тобто 605,60 грн, та стягнути з відповідача на користь позивача 50% від суми судового збору за подання цього позову, тобто 605,60 грн.

Outcome: approved