Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

Адвокат Конякін М.С., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Тростянецького районного суду Вінницької області з даним позовом. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 0524181800:01:001:0055, площею 1.7801\~га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області. Дана земельна ділянка була набута у власність позивачем внаслідок спадкування та перебуває у власності позивача на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В\~2024\~році позивач вирішила обробляти земельну ділянку, яка їй належить власними силами, але дізналась, що не може їх обробляти, адже ця земельна ділянка перебуває в користуванні у С(Ф)Г «Вікторія-П» на підставі додаткової угоди №2/2021\~до договору оренди земельної ділянки. Позивач звернулась до відповідача з питанням отримання примірника договору, але їй відмовили. Згодом, [PERSON] звернулась до державного реєстратора та 01.07.2024\~року отримала витяг з реєстру речових прав та дізналась, що відповідач користується земельною ділянкою кадастровий номер 0524181800:01:001:0055, площею 1.7801\~га на підставі додаткової угоди до договору оренди землі №2/2021, виданий 01.09.2021, який зареєстровано 01.09.2021. Зазначає, що вищезазначену додаткову угоду до договору оренди землі із С(Ф)Г «Вікторія-П» [PERSON] не укладала і про наявність такого договору не знала. Хто і коли уклав від її імені договір оренди належної позивачу земельної ділянки вона не знає. Також зверталась увагу на ту обставину, що додаткова угода до договору зареєстрована на 28 днів раніше, ніж її уклали, що свідчить про явну фальсифікацію. Окрім того, у поверненні належної позивачу земельної ділянки С(Ф)Г «Вікторія-П» відмовила, тим самим порушила право власності [PERSON] , передбачене Конституцією України, Законами України та іншими нормативно правовими актами, зокрема ЦК України, ЗК України, Законом України «Про землеустрій», Законом України «Про оренду землі» і чинить перешкоду у його реалізації . Враховуючи викладене, позивач заперечує факт укладання договору оренди земельної ділянки між [PERSON] та С(Ф)Г «Вікторія-П», а це означає, що було відсутнє волевиявлення [PERSON] , а відсутність дотримання письмової форми заключення угоди свідчить про те, що такий договір є неукладеним. На підставі викладеного позивач просить ухвалити рішення, яким зобов?язати Селянське (фермерське) господарство «Вікторія-П» повернути [PERSON] земельну ділянку кадастровий номер 0524181800:01:001:0055, площею 1.7801\~га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області. Скасувати реєстрацію права оренди земельної ділянки відповідно до договору оренди землі, серія та номер: 2/2021, виданий 01.09.2021\~року, видавник: сторони, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 05.08.2021. Стягнути з відповідача на користь [PERSON] судові витрати в вигляді судового збору та витрат на правову допомогу. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 08.04.2025 дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 25.04.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача, адвоката Купрія О.М. надійшов відзив на позовну заяву. Відзив обґрунтований тим, що ст. 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. За загальним правилом тягар доказування недійсності правочину покладається на позивача. З огляду на докази надані позивачем та реальним обставинам справи, [PERSON] не надано доказів на підтвердження укладення та реєстрації додаткової угоди № 2/2021 від 01.09.2021 без її волевиявлення, а відтак не можна вважати порушеними її права як власника земельної ділянки. В задоволенні позову просив відмовити. Ухвалою суду від 30.04.2025 витребувано у Селянського (фермерського) господарства "Вікторія-П" оригінал додаткової угоди до договору оренди землі №2/2021 від 01.09.2021, укладеної із [PERSON] , предметом якої є земельна ділянка площею 1,7801 га кадастровий номер: 0524181800:01:001:0055. 20.05.2025 від відповідача надійшов оригінал додаткової угоди №2/2021 від 01.09.2009, укладеної між [PERSON] та СФГ «Вікторія-П» до договору оренди землі №161 від 01.10.2009; інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. 17.06.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Представник позивача, адвокат Конякін М.С., подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник Селянського (фермерського) господарства «Вікторія-П», адвокат Купрій О.М. в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Підтримав позицію викладену у відзиві на позов. Також подав заяву в якій зазначив, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення по справі, відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, він надасть докази витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом даної справи. Таким чином, суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності сторін. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. За змістом пункту 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1ст.13\~ЦПК України). Судом встановлено,\~що 05.08.2021\~ [PERSON] \~ отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 1,7801 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Ілляшівської сільської ради Гайсинського (Тростянецького) району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.11). Таким чином, позивач [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 0524181800:01:001:0055, площею 1,7801 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.08.2021 №269240330 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.07.2024 №386020566 (а.с.14, 15). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №385020566 від 01.07.2024, 05.08.2021 державним реєстратором - нотаріусом Тростянецької державної нотаріальної контори Середою Н.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку з кадастровим номером 0524181800:01:001:0055. Номер запису про інше речове право 43347925. Дата укладення договору (після 2013 р.) / Дата державної реєстрації (до 2013 р.) 01.09.2021, Строк 15р., Дата закінчення дії 01.09.2036. Орендодавець: [PERSON] Орендар: Селянське (фермерське) господарство «Вікторія-П», код ЄДРПОУ 32575006 (а.с.15,16). За змістом Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.04.2025 вбачається, що 10.09.2021 проведено реєстрацію, а 13.09.2021 року внесено зміни до реєстру, де орендодавцем на вищевказану земельну ділянку вказано [PERSON] замість [PERSON] на підставі додаткової угоди до договору оренди землі від 01.09.2021 (а.с.55-57). Окрім того, на виконання вимог ухвали суду від 30.04.2025 представник відповідача надав суду примірник додаткової угоди №2/2021 від 01.09.2021 до договору оренди земельної ділянки №161 від 04.10.2009 (а.с.57, 58). Зі спірної додаткової угоди вбачається, що [PERSON] з однієї сторони та С (Ф) Г «Вікторія-П» з другої сторони, уклали додаткову угоду про внесенні змін до договору оренди землі №161, кадастровий номер земельної ділянки 0524181800:01:001:0055 про наступне: 1.???На підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом сторони вирішили: замінити сторони з померлого [PERSON] на [PERSON] на земельну ділянку розміром 1,7801 га, кадастровий номер 0524181800:01:001:0055. 2.???Замінити пункт 9 договору №161 від 04 жовтня\~2009\~року на: Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 8% від базової нормативної грошової оцінки земельної ділянки. 3.???Укладаючи дану Угоду Орендодавець та Орендар прийшли до взаємної згоди та прийняли рішення щодо продовження Договору оренди землі №161 від 04 жовтня\~2009\~року строком на 15 років з моменту підписання цієї Угоди, та внести зміни до Договору, а саме викласти деякі його умови в наступній редакції: 4.???Орендодавець та Орендар прийшли до взаємної згоди та прийняли рішення, що всі інші умови Договору оренди землі №161 від 04 жовтня\~2009\~року залишаються без змін і Сторони підтверджують по них свої зобов`язання. 5.???До Додаткової угоди про внесення змін до Договору оренди землі застосовуються всі положення Договору оренди землі, які стосуються її предмету та порядку укладання, зміни та розірвання. 6.???Додаткова угода про внесення змін до Договору оренди землі укладена між Сторонам набуває чинності з моменту її підписання та відповідної державної реєстрації та діє до моменту повного виконання Сторонами своїх обов?язків по вище зазначеному Договору оренди землі. 7.???Додаткова угода є невід?ємною частиною Договору оренди землі №161 від 04 жовтня\~2009\~року. 8.Додаткова угода укладена українською мовою в трьох оригінальних примірниках, що мають однакову юридичну силу - по одному для кожної із Сторін, третій - для органу, який; провів державну реєстрацію права оренди за Договором та зміни за цією Угодою. Відповідно до ч. 1\~ст. 626\~ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). У частині 1 cт. 627\~ЦК України\~зазначено, що відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (ч.1\~ст.407 ЦК України). Частиною 1\~статті 90 Земельного кодексу України\~передбачено право власників земельних ділянок продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину. Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата. Стаття 207 ЦК України\~встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Частиною третьою статті 203 ЦК України\~передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду в справі № 145/2047/16 констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Так, в матеріалах справи наявний оригінал додаткової угоди №2/2021 від 01.09.2021 договору оренди земельної ділянки №161 від 04.10.2009, укладеного між [PERSON] та С(Ф)Г «Вікторія-П», яка містить підписи сторін. Постанові ВС від 27.05.2020 року у справі № 2-879/13 Суд зауважив, що сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що не укладала та не підписувала вищезазначену додаткову угоду до договору оренди землі, а отже не передавала нікому власну земельну ділянку в оренду, про існування вказаної додаткової угоди дізналася випадково, проте жодного доказу вказаних обставин не надала. Клопотань про призначення почеркознавчої експертизи не заявляла, в той час як з`ясування факту підписання чи не підписання правочину має вирішальне правове значення при вирішенні даного спору. Згідно зі\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Судом критично оцінено покликання позивача на реєстрацію додаткової угоди до договору оренди землі від 01.09.2021 саме 05.08.2021, оскільки дана дата співпадає разом із часом вчиненню дії щодо права власності - реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину. І на противагу відповідачем надано інформацію з державного реєстру, яка містить розширені дані (а.с.55, 56) та вказує про в внеснення змін у актуальну інформацію про речове право з приводу земельної ділянки кадастровий номер 0524181800:01:001:0055, площею 1.7801 13.09.2021 року. За таких обставин суд стверджує, що позивачем не доведено належними доказами порушення її прав, свобод чи інтересів відповідачем та обставин, покладених нею в обґрунтування позову, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Тобто позивачем не доведено суду належними, допустимими та достатніми доказами того, що між сторонами не було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 01.09.2021 та, як наслідок, незаконного (без достатніх правових підстав) використання, належної її земельної ділянки відповідачем. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вимоги\~ЦПК України\~і те, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, понесені позивачем судові витрати слід залишити за ним. Європейський\~суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Outcome: dismissed