Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: державний нотаріус Другої Білгород-Дністровської нотаріальної контори Одеської області Мельниченко Михайло Михайлович, у якому просить визнати недійсним свідоцтво на право на спадщину за реєстровим номером 170 від 12.03.2019, видане [PERSON] державним нотаріусом Другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області Мельниченко Михайлом Михайловичем після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право на Фермерське господарство «Якимова Іллі Захаровича», як цілісний майновий комплекс, Код ЄДРПОУ 20949195, та статутний капітал Фермерського господарства «Якимова Іллі Захаровича», місцезнаходження фермерського господарства: 67732, Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Петрівка, вулиця Шевченко, будинок 31, що належало [PERSON] , яка померла, в порядку успадкування за законом. Стислий виклад вимог позивача Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є керівником та членом фермерського господарства «Якимова Іллі Захаровича» (код ЄДРПОУ 20949195). Єдиним засновником вказаного фермерського господарства є його мати - [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді цілісного майнового комплексу фермерського господарства «Якимова Іллі Захаровича». Позивач вчасно звернувся до нотаріальної контори та отримав свідоцтво на право на спадщину за реєстровим номером 170, згідно якого успадкував частку спадкового майна моєї матері. Разом з тим, у вересні 2024 року позивач та його брат [PERSON] звернулись до нотаріуса з приводу спадкування саме господарства, однак отримали відповідь, у відповідності до якої: при видачі свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом не було враховано, що до членів фермерського господарства входить чотири учасника, а складений капітал становить 0,00 грн. Вказані обставини унеможливлюють вірно визначити об`єкт спадкування та його частку, що є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. У зв`язку із чим, рекомендовано звернутись із позовом до суду про успадкування частки фермерського господарства. У зв`язку з неможливістю в нотаріальному порядку успадкувати фермерське господарства позивач і звернувся до суду. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі 11 грудня 2024 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі відкрито загальне позовне провадження та постановлено витребувати з Другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області копію спадкової справи померлої [INFO] [PERSON] . 17 березня 2025 року, на виконання ухвали суду, витребувані документи надійшли до суду. 14 квітня 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі закрито підготовче провадження. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Матеріали справи містять заяву відповідача про розгляд справи за його відсутність,не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача. Фактичні обставини справи, встановлені судом Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши всі надані докази по справі, суд приходить до наступного. Судом дійсно встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне. [PERSON] померла [INFO] , про що 19 червня 2014 року складено відповідний актовий запис № 6375, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19 червня 2014 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції./а.с. 11/ З копії відповіді державного нотаріуса Другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області Мельниченко М.М. від 25.09.2024 № 476/02-1 вбачається, що 12.03.2019 року за реєстровим номером 170, державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] на частку спадкового майна померлої [INFO] [PERSON] , що складалась із 100% частки в статутному капіталі Фермерського господарства «Якимова Іллі Захаровича», код за ЄДРПОУ 20949195. Однак, було встановлено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, нотаріусом не було враховано, що згідно з установчими документами та відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, до членів фермерського господарства, на час відкриття спадщини, входило 4 (чотири) учасника, а складений капітал складав 0,00 грн, тобто не був сформований. Наявність вищевказаних обставин унеможливлює вірно визначити об`єкт спадкування та його частку та відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат», є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з чим рекомендовано звернутись до суду. /а.с. 6/ [PERSON] , 1968 року народження, та [PERSON] , 1964 року народження, є синами [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження від 23.02.1968 серії [NUMBER] та від 06.04.1964 серії [NUMBER] відповідно. /а.с. 12-13/ Фермерське господарство «Якимова Іллі Захаровича», код ЄДРПОУ 20949195, зареєстровано 17.10.1991, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи./а.с. 17/ Згідно копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 06.04.2007, керівником юридичної особи - Фермерське господарство «Якимова Іллі Захаровича», код ЄДРПОУ 20949195, є [PERSON] ./а.с.18/ Відповідно до копії статуту ФГ «Якимова Іллі Захаровича», а саме п.1.1 Фермерське господарство « [PERSON] » засновано гр. [PERSON] , яка є також Головою Господарства. Членами господарства є, зокрема [PERSON] та [PERSON] /а.с. 22-26/ Згідно копії витягу з ЄДР від 07.10.2024 власником Фермерського господарства «Якимова Іллі Захаровича», код ЄДРПОУ 20949195, є [PERSON] , керівником [PERSON] /а.с. 27-28/ З копії спадкової справи № 542/2014, заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] , встановлено що позивач та відповідач звернулись із заявами про прийняття спадщини від 28.11.2014, у яких зазначили, що спадкове майно, що залишилось після смерті спадкодавця, приймають./а.с. 80/ Також у копії спадкової справи міститься договір про поділ спадкового майна, відповідно до якого позивач та відповідач уклали цей договір про поділ належної їм спадщини, за яким переходить у спадщину: [PERSON] земельна ділянка, що розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Петрівська сільська рада площею 3,4002 га, кадастровий номер: 5120885400:01:001:0263; [PERSON] земельна ділянка площею 4,2100 га з кадастровим номером 5120885400:01:001:0663, земельна ділянка площею 0,4222 га з кадастровим номером 510885400:02:001:0437, земельна ділянка площею 0,2500 га, кадастровий номер 5120885400:02:001:0436, житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , причеп марки 2ПТС-4, заводський номер [NUMBER] , рік випуску 1991, р.н. [NUMBER] ./а.с. 84/ Відповідно до свідоцтв про право на спадщину позивач та відповідач отримали спадщину у складі, визначеному у вищеописаному договорі. 20 березня 2019 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у статутному фонді фермерського господарства «Якимова Іллі Захаровича», Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Петрівка, ідентифікаційний код юридичної особи 20949195. Державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської нотаріальної контори Одеської області Садановим О.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме частки у статутному фонді фермерського господарства «Якимова Іллі Захаровича», Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Петрівка, ідентифікаційний код юридичної особи 20949195, [PERSON] та [PERSON] в частці./а.с. 97/ Відповідно до заяви від 16 червня 2025 року, засвідченої приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області, зареєстрованої в реєстрі за № 804, [PERSON] визнає позов у повному обсязі. Нормативне обґрунтування. Оцінка аргументів сторін, висновки суду Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 15, 16 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини,а також особи,які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно частини першої статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців, що передбачено частинами першою, другою статті 1296 ЦК України. Обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно встановлено і у статті 1297 ЦК України. Правових наслідків невиконання такого обов`язку, зокрема у вигляді втрати права на спадщину, положеннями цивільного законодавства не передбачено. Водночас, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, але не отримав свідоцтва про право на спадщину, не має можливості розпоряджатися таким майном, оскільки у нього немає правовстановлюючого документа на спадкування нерухомого майна. Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ (постанова ОП ВС від 05 вересня 2022 року справа № 385/321/20). Особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином.\~ Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, згідно з якою свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 судам роз`яснено, що відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду. Разом з тим, заявляючи вимогу про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, позивач жодним чином її не обґрунтовує. Відповідно до\~ч.ч.\~1-\~4\~Закону України\~«Про фермерське\~господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону. Фермерське господарство має найменування та може мати печатки. Фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець. Фермерське господарство діє на основі установчого документа (для юридичної особи - статуту, для господарства без статусу юридичної особи - договору (декларації) про створення фермерського господарства). В установчому документі зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України. Членами фермерського господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 14-річного віку, інші члени сім`ї, родичі, які об`єдналися для спільного ведення фермерського господарства, визнають і дотримуються положень установчого документа фермерського господарства. Членами фермерського господарства не можуть бути особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), що передбачено у ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фермерське господарство». Частиною першою ст. 5 Закону України «Про фермерське господарство» визначено, що головою фермерського господарства є його засновник або інша визначена в Статуті особа. Як вже зазначалось судом, відповідно до статуту Фермерського господарства «Якимова Іллі Захаровича», код ЄДРПОУ 20949195, його засновником та головою є [PERSON] , а членами зокрема позивач та відповідач. Відповідно до п. 4.2. статуту Фермерського господарства «Якимова Іллі Захаровича» члени господарства є власниками майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не передбачено угодою між ними. Члени господарства, відповідно до законодавства України, володіють, користуються, і розпоряджаються майном, що є у їхній спільній сумісній власності, виходячи з мети статутної діяльності Господарства. Успадкування майна селянського (фермерського) господарства здійснюється за загальними правилами спадкового права. При вирішенні позову про право на майно, що є у власності селянського (фермерського) господарства, судам необхідно мати на увазі, що таке право мають лише особи, які за Законом "Про селянське (фермерське) господарство" ( 2009-12 ) можуть входити до складу цього господарства (подружжя, їхні батьки та діти, які досягли 16-річного віку, а також інші родичі, які об`єдналися для роботи в цьому господарстві) і за їх та інших членів цього господарств згодою занесені в його склад до спеціальних погосподарських книг сільською, селищною, міською Радою народних депутатів., що встановлено у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Водночас, звертаючись із позовом до суду, [PERSON] просив визнати за ним право власності саме на Фермерського господарства «Якимова Іллі Захаровича» як цілісний майновий комплекс та статутний капітал Фермерського господарства «Якимова Іллі Захаровича». Аналізуючи зазначену вимогу, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм ст.19 Закону України «Про фермерське господарство», до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу. Згідно ст. 20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Майнові права, що входять до складеного капіталу фермерського господарства, передаються йому на визначений у Статуті термін. Згідно з частиною першою ст. 22 Закону України «Про фермерське господарство»\~фермерське господарство як цілісний майновий комплекс включає майно, передане до складеного капіталу, не розподілений прибуток, майнові та інші зобов`язання. Стаття 23 Закону України «Про фермерське господарство» передбачає, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. Успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до частини першої статті 23 Закону України "Про фермерське господарство". Фермерське господарство як цілісний майновий комплекс включає майно, передане до складеного капіталу, нерозподілений прибуток, майнові та інші зобов`язання. Згідно із\~ст. 5 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~ підприємства як цілісний майновий комплекс (ЦМК) є окремими та самостійними об`єктами, на які потрібно реєструвати речові права. Отже, право власності на ЦМК виникає з моменту реєстрації цього права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (ч. 2\~ст. 331 ЦКУ, ч. 2 ст. 3\~Закону № 1952). Тож ЦМК ФГ може включатися до складу спадщини спадкодавця лише у разі, коли право власності на такий ЦМК було зареєстроване за спадкодавцем. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року по справі № 388/86/15-ц. Доказів реєстрації права власності на цілісний майновий комплекс Фермерського господарства «Якимова Іллі Захаровича», код ЄДРПОУ 20949195, за [PERSON] позивачем не надано, у зв`язку з чим, на переконання суду, немає підстав для висновку, що ЦМК Фермерського господарства «Якимова Іллі Захаровича» може включатися до складу спадщини після смерті [PERSON] . Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 43 постанови від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц вказала, що ефективним способом захисту прав спадкоємців засновника фермерського господарства, які не відмовилися від вступу до фермерського господарства, в якого немає сформованого статутного капіталу, є визнання в порядку спадкування після смерті спадкодавця прав засновника такого господарства, а не визнання права на цілісний майновий комплекс. Частинами 1,5 ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із вимогами ст. ст.\~76,\~77,\~79,\~80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дотримуючись принципів розумності, добросовісності та справедливості, з огляду на те, що позивачем не обґрунтовано та не підтверджено достатніми доказами позовні вимоги, враховуючи, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду ефективним способом захисту прав позивача є подання позовної заяви про визнання в порядку спадкування після смерті спадкодавця прав засновника такого господарства, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Вирішення питання щодо судових витрат Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed