Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

У грудні 2023 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - відповідач, АТ «Укрзалізниця») про винесення ухвали в порядку ст. 236 КзпП України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2021 р. по справі № 757/72/21-ц позов [PERSON] до АТ «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ виробничого структурного підрозділу «Попаснянське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» від 07.12.2020 р. № 362/ос «Про припинення трудового договору (контракту)» з [PERSON] , поновлено [PERSON] на посаді заступника начальника виробничого структурного підрозділу «Попаснянське територіальне управління « філії «Центр будівельно-монтажних робіт з експлуатації будівель і споруд» АТ «Укрзалізниця», стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 329 235,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18 275,00 грн. Рішення суду в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання. В частині витрат на професійну правничу допомогу Київським апеляційним судом було змінено резолютивну частину та доповнено новим абзацом, де зазначено про стягнення гонорару за позитивний результат розгляду справи в розмірі 5 000,00 грн. Рішення від 14.12.2021 р. набрало законної сили та відповідачем в апеляційному порядку не оскаржувалось. З огляду на те, що відповідачем не було виконано вищезазначене рішення суду щодо поновлення позивача на роботі, останній звернувся до суду в порядку ст. 236 КЗпП України із заявою про винесення ухвали. Відповідно до заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 09.05.2023 р. по справі № 757/18925/22-ц позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь [PERSON] 415 740, 64 грн. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 15.07.2021 р. по 29.03.2023 р. Також на розгляді Печерського районного суду м. Києва перебуває справа № 757/28478/23-ц та справа № 757/43597/23-ц щодо розгляду заяв позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, починаючи з 30.03.2023 р. по 28.09.2023 р. На даний час позивача на роботі так і не було поновлено та не допущено до фактичного виконання трудових обов`язків, а отже рішення в цій частині не виконано. Враховуючи вищезазначене, наявність заочного рішення Печерського районного суду м. Києва та справ № 757/28478/23-ц, № 757/43597/23-ц, позивач звертається до суду з даною заявою, за інший розрахунковий період, ніж по справах № 757/18925/22-ц та № 757/28478/23-ц та просить суд стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця», середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, починаючи з 29.09.2023 по 27.12.2023 в розмірі 82 631,88 грн. та судові витрати. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.12.2023 року вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Соколова О.М. та фактично була передана судді 29.12.2023 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.01.2024 року позовну заяву [PERSON] - залишено без руху. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.02.2024 року у задоволенні клопотання представника позивача Корсун Юрія в інтересах [PERSON] про звільнення від сплати судового збору у цивільній справі № 757/59183/23-ц за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про винесення ухвали в порядку ст. 236 КзпП України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення - відмовлено. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.02.2024 року продовжено строк залишення без руху позовної заяви [PERSON] . Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.03.2024 року позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про винесення ухвали в порядку ст. 236 КзпП України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення - повернуто заявнику. Постановою Київського апеляційного суду від 28.11.2024 року ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 01.03.2024 року - скасовано, цивільну справу направлено до Печерського районного суду м. Києва для продовження розгляду. Відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України справу було розподілено до розгляду судді Печерського районного суду Соколову О.М. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.01.2025 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. 10.02.2025 року представник відповідача Лугова О.В. подала відзив на позов з викладенням своїх міркувань по суті предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що на виконання рішення суду від 14.12.2021 р. по справі № 757/72/21-ц наказом № 176/ОС від 29.03.2023 року позивача поновлено на посаді заступника начальника управління виробничого структурного підрозділу «Попаснянське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд» АТ «Українська залізниця» з 08.12.2020 р. Але позивач не вчинив жодних дій, що вказують на йог бажання поновитися на роботі, приступити до виконання трудових обов`язків. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача, проти позовних вимог заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників на підставі наявних в ній доказів. Суд, дослідивши, матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Матеріалами справи встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2021 р. по справі № 757/72/21-ц позов [PERSON] до АТ «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ виробничого структурного підрозділу «Попаснянське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» від 07.12.2020 р. № 362/ос «Про припинення трудового договору (контракту)» з [PERSON] , поновлено [PERSON] на посаді заступника начальника виробничого структурного підрозділу «Попаснянське територіальне управління « філії «Центр будівельно-монтажних робіт з експлуатації будівель і споруд» АТ «Укрзалізниця», стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 329 235,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18 275,00 грн. Рішення суду в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання. У частині витрат на професійну правничу допомогу Київським апеляційним судом було змінено резолютивну частину та доповнено новим абзацом, де зазначено про стягнення гонорару за позитивний результат розгляду справи в розмірі 5 000,00 грн. Як зазначає позивач, відповідачем не було виконано вищезазначене рішення суду щодо поновлення позивача на роботі, [PERSON] звернувся до суду в порядку ст. 236 КЗпП України із заявою про винесення ухвали. Відповідно до заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 09.05.2023 р. по справі № 757/18925/22-ц позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь [PERSON] 415 740, 64 грн. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 15.07.2021 р. по 29.03.2023 р. Також на розгляді Печерського районного суду м. Києва перебували справи № 757/28478/23-ц та № 757/43597/23-ц щодо розгляду заяв позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, починаючи з 30.03.2023 р. по 28.09.2023 р. У обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що нібито на даний час позивача на роботі так і не було поновлено та не допущено до фактичного виконання трудових обов`язків, а отже рішення в цій частині не виконано. Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню. Обов`язковість рішення суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. У постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18 (провадження № 61-39740св18) зазначено, що «належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника». У постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 501/4019/21-ц, (провадження № 61-9103св22), від 05 січня 2024 року в справі № 204/8655/21 (провадження № 61-14610св23) викладено правовий висновок, згідно якого належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Тобто законом визначено обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у необхідності видання наказу про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від подальшого його оскарження. У постановах Верховного Суду від 21 червня 2023 року в справі № 461/7423/21 (провадження № 61-872св23), від 19 червня 2024 року в справі № 205/1543/23 (провадження № 61-2329св24) зазначено, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: 1) чи мала місце затримка виконання такого рішення, 2) у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, 3) та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період. Згідно зі статтею 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі є саме невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі після проголошення судового рішення. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року у справі № 757/72/21-ц в частині поновлення позивача на роботі підлягало негайному виконанню. Доказів вчасного виконання указаного судового рішення в частині поновлення на роботі позивача, а саме наказу про поновлення працівника на роботі після проголошення судового рішення, відповідачем не надано, оскільки [PERSON] не був поновлений на роботі негайно, а лише наказом виробничого структурного підрозділу «Попаснянське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» від 29 березня 2023 року, яким № 176/ос скасовано наказ № 362/ОС від 07 грудня 2020 року про звільнення [PERSON] з посади заступника начальника управління; поновлено [PERSON] на посаді заступника начальника управління виробничого структурного підрозділу «Попаснянське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» з 08 грудня 2020 року. При цьому можливість виконання такого наказу та фактичну можливість працівника приступити до своєї попередніх обов`язків суд вважає сумнівними, зважаючи на загальновідомі обставини перебування м. Попасна в тимчасовій окупації рф з 08 травня 2022 року та зруйнування міста внаслідок військових дій. Надані відповідачем АТ «Українська залізниця» до суду акти про те, що [PERSON] не з`явився не підприємстві для виконання рішення, а також доводи АТ «Українська залізниця», що позивач не прибув для вирішення питання стосовно робочого місця та виконання функціональних обов`язків за адресою фактичного місцезнаходження ВСП «Лиманська дирекція» у м. Дніпро, самі по собі не є підтвердженням виконання відповідачем рішення суду. Докази надання позивачем згоди на обмін з АТ «Українська залізниця» документами в електронному вигляді через пошту та месенджери в матеріалах справи відсутні. Враховуючи викладене, відповідач АТ «Українська залізниця» допустив порушення вимог частини 7 статті 235 КЗпП України щодо негайного виконання рішення суду в частині поновлення незаконно звільненого працівника, що є підставою для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення на підставі статті 236 КЗпП України. Судом перевірено доводи заявника, що рішенням Печерського районного суду Київської області від 09 травня 2023 року в справі № 757/18925/22-ц задоволено його позов до АТ «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 15 липня 2021 року по 29 березня 2023 року, і що на розгляді Печерського районного суду м. Києва перебували справи № 757/28478/23-ц, № 757/43597/23-ц щодо розгляду заяв [PERSON] про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 30.03.2023 року по 28.09.2023 року. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Так, з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що заочним рішенням Печерського районного суд міста Києва від 09.05.2023 року, з урахуванням ухвали Печерського районного суд міста Києва від 18.05.2023 року про виправлення описки, позов [PERSON] в справі № 757/18925/22-ц задоволено. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь [PERSON] 415 740 грн. 64 коп. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 15.12.2021 року по 29.03.2023 року. Постановою Київського апеляційного суду від 07.08. 024 року апеляційні скарги АТ «Українська залізниця» та [PERSON] задоволено частково. Заочне рішення Печерського районного суд міста Києва від 09.05.2023 року скасовано з ухваленням нового судового рішення. Додаткове рішення Печерського районного суд міста Києва від 19.05.2023 року скасовано з ухваленням нового судового рішення. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 15.12.2021 року по 23.02.2022 року у розмірі 61 973 грн. 76 коп. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» у дохід держави 623 грн. 55 коп. судового збору. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь [PERSON] судові витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи судом першої інстанції у розмірі 2 700 грн. Скасовуючи рішення суду першої інстанції, Київський апеляційний суд виходив із того, що «Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб. Дія воєнного стану неодноразово продовжувалася та триває по теперішній час. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309, у Попаснянській міській територіальній громаді Сєвєродонецького району Луганської області 24 лютого 2022 року виникла можливість бойових дій, а з 07.05.2022 року та по теперішній час указана територіальна громада є тимчасово окупованою російською федерацією. Невиконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 14.12.2021 року у справі № 757/72/21-ц починаючи з 24.02.2022 року і по теперішній час залишається неможливим не з вини АТ «Українська залізниця», а тому підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку на підставі статті 236 КЗпП України за період з 24.02.2022 року відсутні. Також суд враховує, що у всіх процесуальних документах, поданих у цій справі представником позивача зазначена адреса позивача: м. Луганськ, квартал Гайовий, буд.23, що знаходиться на території, що є окупованою з 07.04. 2014 року по теперішній час. Доказів того, що позивач знаходиться на підконтрольній Уряду України території, зокрема довідки про взяття на облік внутрішньо-переміщених осіб, матеріали справи не містять. При цьому за змістом статті 236 КЗпП затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі є не вчинення дій щодо поновлення працівника на роботі саме без поважних причин. Однак, на думку суду, введення воєнного стану та окупація території, на якій знаходиться виробничий структурний підрозділ, начальником якого є позивач, безумовно є поважною причиною, яка зумовила невиконання рішення суду про поновлення позивача на роботі з 24.02.2022 року. Крім того, рішенням Печерського районного суд міста Києва від 26.03.2024 року в справі № 757/28478/23-ц, яке набрало законної сили, позивачу відмовлено в позові до АТ «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення за період з 30.03.2023 року по 28.06.2023 року, виходячи з безпідставності позовних вимог. До того ж, постановою Київського апеляційного суду від 26.11.2024 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 07.02. 2024 року у справі № 757/43597/23-ц - скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено [PERSON] в задоволенні заяви до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про винесення ухвали в порядку ст. 236 КЗпП України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) вказано, що «преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта». Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з вищевикладеного, оскільки постановою Київського апеляційного суду від 07.08. 2024 року в справі № 757/18925/22-ц, у якій брали участь ті самі особи, встановлено, що період стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2021 року в справі № 757/72/21-ц про поновлення [PERSON] на роботі закінчився 23.02.2022 року, дані обставини в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають повторному доказуванню. Таким чином, оскільки постановою Київського апеляційного суду від 07.08. 2024 року в справі № 757/18925/22-ц встановлено, що період стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2021 року в справі № 757/72/21-ц про поновлення [PERSON] на роботі закінчився 23.02.2022 року, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем в межах даної справи вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення в період з 29.09.2023 року по 27.12.2023 року поза межами цього періоду в розмірі 82 631,88 грн. не підлягають задоволенню в зв`язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed