Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Зубенко О.А. за допомогою засобів поштового зв`язку 21.02.2025 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, за змістом якої просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . За змістом позову сторони у справі мають спільних дітей неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] та малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані та проживають разом з позивачем. Сторона позивача стверджує, що з часу припинення фактичних шлюбних відносин відповідач по теперішній час, фактично відмовився від позивача та дітей, не приймає участі в їх вихованні, проживає окремо, відмовляється надавати матеріальну допомогу, не сплачує аліменти на утримання дітей та взагалі не надає жодної допомоги. Відповідач постійно ухиляється від покладених на нього батьківських обов`язків. Представник також зазначає, що спосіб життя відповідача суперечить моральним принципам та інтересам у житті позивача. За життя з позивачем, відповідач вів аморальний спосіб життя, який і продовжує і до сьогодні. Він неодноразово здійснював побиття позивача, агресивно поводився з дітьми, продавав речи з квартири, скандалив та кричав. Через це, позивач неодноразово вимушена була переховуватися та ночувати у сусідів, або в знайомих та друзів. Відповідач зловживає алкоголем та вживає тяжкі наркотичні засоби, має судимість, неодноразово присягався до адміністративної відповідальності. На підставі наведеного, виходячи з найкращих інтересів дітей, оскільки відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків з виховання, розвитку, навчання, лікування та матеріального забезпечення доньок, з підстав, передбачених ст. 19, 164, 165 СК України, представник позивача, діючи в інтересах довірителя, просить задовольнити позов. Ухвалою судді від 05.03.2025 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, справу розглядати в порядку загального позовного провадження. Визначено дату, час і місце проведення підготовчого засідання, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). Визначено відповідачці 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов. Встановлено позивачу 5-денний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.3-5 ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи. Роз`яснено третій особі згідно з ч.4 ст.181 ЦПК України право подати пояснення щодо позову в 15-денний строк із дня вручення даної ухвали, а щодо відзиву - протягом 5 днів із дня його отримання, які мають відповідати вимогам ч.3-6 ст.178 ЦПК України Ухвалою суду від 15.04.2025 в порядку витребування доказів Вільнянський районний суд Запорізької області зобов`язано надати матеріали справ про адміністративні правопорушення відносно [PERSON] , та задоволено клопотання про виклик свідків, оголошено перерву в підготовчому засіданні відповідно до п.4 ч.5 ст.198 ЦПК України. Ухвалою суду від 15.04.2025 в порядку витребування доказів витребувано від Міністерства соціальної політики України інформацію про взяття на облік громадянина України [PERSON] як ВПО. Ухвалою суду від 15.04.2025 в порядку витребування доказів витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетинання державного кордону громадянина України [PERSON] . На виконання ухвал суду надійшли відповіді за підписами представників уповноваженої на надання відповіді установи, ухвали суду виконано. Ухвалою суду від 22.05.2025 постановлено закрити підготовче провадження у цивільній справі та призначити її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомити учасників справи шляхом надіслання судових повісток. Крім того, клопотання сторони позивача про виклик свідків відповідно до наведеного у клопотанні переліку задоволено. Свідків попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду. У мотивувальній частині ухвали суду вказано, що з метою встановлення порядку з`ясування обставин, на які сторона позивача посилається як на підставу своїх вимог, суд вважає за необхідне визначити порядок дослідження доказів наступним чином: вислухати пояснення учасників справи, дослідити письмові докази, зокрема, висновок органу опіки та піклування, здійснити допит свідків з боку позивача. Позивач та її представник адвокат Зубенко О.А. в судовому засіданні підтвердили доводи позовної заяви, просили задовольнити позов. Заперечень проти заочного порядку розгляду справи не висловили. Представник третьої особи, служби у справах дітей Михайлівської сільської ради, як орган опіки Михайлівської територіальної громади, належним чином повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без участі третьої особи за наявними в матеріалах справи доказами. Крім того, надавши до суду рішення органу опіки та піклування Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав батька. Представник третьої особи, органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському районі, належним чином повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без участі третьої особи. Крім того, надавши до суду акт обстеження умов проживання матері з дітьми від 31.03.2025. Відповідач в судовому засіданні присутній не був, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово та належним чином шляхом надіслання судових повісток за адресою реєстрації. Так, відповідач не скористалась своїм правом на подання відзиву відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, жодних заяв або клопотань до суду не подав, маючи достатньо часу для висловлення заперечень проти позовних вимог. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зустрічної позовної заяви та інших заяв по суті справи сторонами подано не було. Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було за відсутності клопотань учасників справи. Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі встановлених обставин та у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку сторони позивача, відсутність заперечень сторони позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд під час судового засідання 11.07.2025 ухвалив здійснювати розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, а саме постановив ухвалу згідно з ч.1 ст. 281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку, що видно з протокола судового засідання. Розглянувши позовну заяву, з`ясувавши правовідносини між сторонами та перевіривши їх наявними письмовими доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких встановлених судом фактичних обставинах справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що сторони мають спільних дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджено за даними засвідченого свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06.01.2011 Люцернянською сільською радою Вільнянського району Запорізької області; доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджено за даними засвідченого свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 13.03.2013 виконавчим комітетом Люцернянської сільської радою Вільнянського району Запорізької області. Судом під час судового засідання досліджено копію довідок про фактичне місце проживання від 29.08.2024, за даними якої [PERSON] фактично проживає за адресою [ADDRESS] , за однією адресою із доньками [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до висновку виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 08.04.2025, який надійшов до суду 14.04.2025 за підписом голови Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, про доцільність позбавлення батьківських прав батька [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , Михайлівська сільська рада Запорізького району Запорізької області, встановила наступне. [PERSON] зарекомендував себе серед односельців, як людина без моральних цінностей, як по відношенню до односельців так і до своєї родини, безробітний. За його участю часто вчинялись крадіжки, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, зловживав алкогольними напоями, вчинив домашнє насильство в родини, свідками яких передусім були діти, вів аморальний образ життя. Матеріальне забезпечення родини, організація навчального процесу , виховання, було на плечах матері. Під час бесіди з неповнолітньою [PERSON] , відбувався страх дитини та негативні емоції при згадуванні минулого коли вони жили разом з батьком. Систематичне вживання алкоголю батьком, сварки та вчинення фізичного насилля в родині, негативно вплинули на дитину. З 2022 року вони з батьком не спілкуються і не бачяться, батько жодного разу не намагався вийти на контакт. Чи намагався батько змінити на краще свої відносини з дітьми за останні три роки - ні. Чи намагався батько відновити довіру дітей за останні три роки - ні. Чи зможуть пробачити діти жорстокі дії батька по відношенню до них і матері, якщо батько взагалі зник з їх життя - сумнівно. Батько нехтує потребами дітей, ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання, а саме тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичного догляду, лікування дітей, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню прав дітей на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. Відповідно до акту обстеження умов проживання встановлено, що для дітей, створені належні умови для проживання, навчання та розвитку. Відповідно до Декларації про вибір лікаря, який надає первину медичну допомогу оформлених на пацієнтів [PERSON] , та [PERSON] законний представник пацієнтів зазначена [PERSON] мати дівчат. Відповідно до інформації Запорізької гімназії №75 від 03.09.2024 встановлено, що під час навчання [PERSON] та [PERSON] , дітьми займалася мити [PERSON] , яка реагує на зауваження, рекомендації та поради вчителя. За час навчання дівчат, батько [PERSON] інтересу до навчання дітей не виявляв (відсутнє спілкування з класним керівником). Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні зазначили, що проживають неподалік від [PERSON] і підтримують дружні стосунки. Вони досить багато часу проводять разом зі своїми дітьми. Діти [PERSON] та [PERSON] живуть із [PERSON] та її новим чоловіком, які ретельно дбають про їхнє виховання. Відповідача вони особисто не бачили, а зі слів позивачки їм стало відомо, що біологічний батько дівчат не бере участі у їхньому вихованні, проявляв грубість як до дітей, так і до матері, а також не надає жодної матеріальної допомоги. Детальної інформації про відповідача вони не мають, а турботу про дівчат здійснюють [PERSON] та її теперішній чоловік. Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВРУ 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (HUNT v. UKRAINE, Заява N31111/04) Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 (Заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за ст.8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (п. 100, Справа "Мамчур проти України" від 16.07.2015, №10383/09). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги. При цьому, згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до Постанови КМУ від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», затверджено Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини та Типове положення про комісію з питань захисту прав дитини. Так, згідно з п.3 Порядку, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад (далі - органи опіки та піклування), які провадять діяльність із соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі забезпечення їх права на виховання у сім`ї, надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових і житлових прав дітей, запобігання та протидії домашньому насильству стосовно дітей та за участю дітей. Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За приписами ч.2 ст.18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання, припинення дій, які порушують сімейні права. За нормами ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч.1, 2, 4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як передбачено ч.2, 3 ст.164СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених п.2, 4 і 5 ч.1 цієї статті, лише уразі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Ст.165 СК України врегульовано, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім того, згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як передбачено ч.1 ст.12 вказаного закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Суд враховує й роз`яснення, наведені у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та виходить з того, що ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків протягом тривалого часу, у цій справі знайшло своє підтвердження, адже [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток доньок, їх навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми протягом тривалого часу; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти. Матеріали справи містять достатню сукупність доказів, які підтверджують доводи позивача про невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо виховання [PERSON] та [PERSON] та стороною відповідача не спростовані. Підстав для застосування тимчасового заходу у вигляді відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав, який здійснюється на підставі ст.170 СК України, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, судом не встановлено. При розгляді справи відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду у справі №645/731/18, провадження № 61-20399св19 від 08.04.2020. Так, відповідно до ч.1, 2 ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Аналогічні положення закріплені у ст.12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Так, враховуючи вік дитини, відносно якої порушено питання, судом була опитана неповнолітня [PERSON] , під час бесіди з неповнолітньою [PERSON] , відчувався страх дитини та негативні емоції при згадуванні минулого коли вони жили разом з батьком. За таких обставин, враховуючи інтереси [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , беручи до уваги всі належні, допустимі та достатні докази, у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, висновок органу опіки та піклування, покази свідків, суд вважає за доцільне задовольнити позов у повному обсязі, позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На переконання суду це рішення в повній мірі відповідає їх інтересам, враховуючи тривале невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків по вихованню, розвитку, навчанню, забезпеченню доньок. Таким чином, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту відповідає приписам ст.16 ЦК України, ст.18 СК України та є ефективним для захисту прав дитини, відповідає її законним інтересам. Як врегульовано ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача, враховуючи рішення суду про задоволення позовної вимоги про позбавлення батьківських прав, підлягає стягненню на користь позивача 1 211,20 грн.

Outcome: approved