Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

В січня 2025 року адвокат Токовенко Сергій Анатолійович, який діє від імені та в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] . Шлюб між батьками дитини розірвано 19.11.2024 року та визначено місце проживання дитини з батьком - [PERSON] . Мати дитини - [PERSON] , з 2014 року проживає окремо, з дитиною не спілкується, не цікавиться її життям, навчанням, станом здоров`я; не приймає участь в житті та розвитку дитини, таким чином не виконує свої батьківські обов`язки та самоусунулася від їх виконання. У 2024 році дитина закінчила 9 класів КЗ КМР «Черняхівська гімназія». Однак батьку прийшла повістка, і щоб довести, що батько один виховує і утримує дитину, просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 20.01.2025 було відкрито провадження у вказаній справі із призначенням підготовчого засідання та викликом сторін. Ухвалою суду від 12.03.2025 підготовче засідання відкладено, виклик відповідача здійснено через офіційний веб-портал судової влади, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду. Ухвалою суду від 09.04.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім цього виклик відповідача в судове засідання було здійснено через офіційний веб-портал судової влади, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду. Причина неявки суду ненадана, клопотань про відкладення розгляду справи від останньої не надходило. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надала. Представник третьої особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Кагарлицької міської ради у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином про дату, місце та час розгляду справи, подали суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч.3 ст.211, ч.1 ст.223 ЦПК України суд заслухавши думку учасників судового розгляду, визнав за можливе проводити розгляд справи без участі відповідачки та представника третьої особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Кагарлицької міської ради, на підставі наявних у справі доказів. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Токовенко С.А. позовні вимоги підтримали повністю та наполягали на їх задоволенні з підстав зазначених у позовній заяві. [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Після розірвання шлюбу, з 2014 року [PERSON] проживає разом з ним, вихованням дитини займається самостійно. Мати участі у вихованні сина не приймає, життям дитини не цікавиться. Зі слів дитини йому відомо про те, що мати його била. Проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечує. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом [PERSON] та [PERSON] , за весь час свого проживання він не бачив колишню дружину [PERSON] . [PERSON] сам займається вихованням свого сина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює директором Черняхівської гімназії, де навчається [PERSON] . З 2012 року вихованням [PERSON] займається батько - [PERSON] . До 2021 року, окрім батька, вихованням займалася бабуся, але вона померла. Належну увагу вихованню дитини приділяє батько, він приходить до гімназії, відвідує батьківські збори та цікавиться життям свого сина. Хлопець був забезпеченим всім необхідним для належного навчання. За 9 років навчання [PERSON] у гімназії, вона бачила лише один раз його матір [PERSON] , коли та намагалась його викрасти. Після цього випадку, вона матір хлопчинка більше не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сімейним лікарем [PERSON]. Вихованням дитини займаються його бабуся та батько. З 2014 року за медичною допомогою звертається батько. Мати хлопчика здоров`ям дитини не цікавилась. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. У відповідності до ч.1 ст.81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Заслухавши учасників судового процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Позов про позбавлення батьківських прав позивачем обґрунтовується на підставі п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України. Відповідно до вказаної норми права мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.02.2002, який розірвано рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 19 листопада 2014 року. Місце проживання сина [PERSON] , [INFO] визначено з батьком [PERSON] (а.с. 14). Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 03 січня 2025 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 17.10.2024 року і до досягнення сином повноліття (а.с. 15). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується записами даних про батьків у свідоцтві про народження дитини серії [NUMBER] , виданого виконкомом Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області 07 червня 2008 року, актовий запис №06 (а.с. 9). [PERSON] , [INFO] зареєстрований та проживає разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить довідка №01 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою Кагарлицькою міською радою від 10.01.2025 (а.с. 8). [PERSON] , 1970 року народження, проживає та зареєстрований в [ADDRESS] . Разом з ним проживає його син [PERSON] , 2008 року народження та знаходиться на його утриманні, що підтверджується довідкою виданою 10.01.2025 року виконкомом Кагарлицької міської ради Київської області (а.с. 7). Місце реєстрації [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , підтверджується витягом з реєстру територіальної громади (а.с. 6). Дитина [PERSON] навчався у КЗ КМР «Черняхівська гімназія» Обухівського району Київської області з першого класу. Належну увагу вихованню дитини приділяли батько - [PERSON] та бабуся - [PERSON] . Мати, [PERSON] контакту зі школою, де вчилася дитина не підтримувала, з вчителями та класним керівником не спілкувалася, шкільним життям сина не цікавилася, що підтверджується характеристикою на учня, виданою директором гімназії (а.с. 12). Дитина знаходиться під наглядом в Черняхівській АЗПМС від народження. З 2014 року по всіх питаннях з приводу здоров`я дитини звертався батько. Мати за цей період здоров`ям дитини не цікавилася, що підтверджується довідкою виданою амбулаторією загальної практики сімейної медицини (а.с. 13). У висновку органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Кагарлицької міської ради (рішення виконавчого комітету №1368-86 від 18.11.2024 року) визнано за доцільне позбавлення відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо її неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Допитана в судовому засіданні у присутності законного представника дитина [PERSON] , суду пояснив, що він не спілкується з мамою, вона проживає у іншому населеному пункті та має іншу сім`ю. Мати матеріально не допомагає, з ним не спілкується. З 2014 року проживає з батьком та бабусею. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22 (провадження № 61-14340св23), від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20 (провадження № 61-1544св21), від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19 (провадження № 61-15290св20)та інші). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13). У рішенні від 30 червня 2020року (заява (№ 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 19 лютого 2024 року у справі № 159/2012/23, від 19 лютого 2024 року у справі № 159/2012/23, від 17 січня 2024 року у справі № 735/308/21, від 22 листопада 2023 року справі № 320/4384/18, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21 та інших. Верховний Суд наголосив, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19, від 21 квітня 2022 року у справі № 756/15048/20, від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18). Пленум Верховного суду України в пунктах 15 та 18 постанови №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Кожен із зазначених факторів мав місце по відношенню до дитини відповідача. Вона самоусунулася від виховання та утримання сина, не піклувався про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Відповідач визнала зазначені обставини, виконувати батьківські обов`язки у подальшому бажання не має. Така поведінка матері є винною по відношенню до дитини. В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини. З огляду на наведені обставини, суд визнає поведінку відповідачки ухилянням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, що згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України, є підставою для позбавлення її батьківських прав. Отже, оцінивши в сукупності надані докази по справі, висновок Органу опіки та піклування, суд вважає, що є правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини, тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved