Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» Романенко М.Е. через систему «Електронний суд»\~ звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (код ЄДР 38750239) заборгованість за кредитним договором № 851426 від 05.05.2019 року у загальному розмірі 30 184,38 грн., яка складається з: суми заборгованості 20 081,60 грн., суми інфляційних втрат - 8 293,79 грн., суми 3% річних - 1 808,99 грн. Також просить стягнути судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Крім того, позивач просить поновити строк позовної давності для подання позову до суду. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.07.2024 р. відповідно протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Наказом № 55-к від 25.07.2024 на виконання протоколу загальних зборів № 1706 внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів товариства. 05.05.2019 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (ТОВ «Авентус Україна») та гр. [PERSON] (позичальник, відповідач) укладено договір про надання фінансового кредиту № 851426. Відповідно до індивідуальної частини договору № 851426 про надання фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», надав відповідачу позику у сумі 5600 грн. строком дії на 30 днів. ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору про надання фінансового кредиту №851426 від 05.05.2019 року та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 7000 грн., а відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС». Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги № 1 від 12.04.2018, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 20081,60 грн., а саме : сума основного боргу - 5600,00 грн., сума боргу за процентами - 11793,60 грн., сума боргу за пенею та штрафами - 2888,00 грн. 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. Відповідно до п.2.2 договір факторингу № 1 від 12.04.2018 року - окрім іншого зазначено: у випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не замінює попередній. 12.09.2019 року укладено додаткову угоду №25 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 25 від 12.09.2019 року про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до гр. [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 851426 від 05.05.2019 року перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС»). Договір про надання фінансового кредиту № 851426 від 05.05.2019 року укладений в електронній формі відповідно до закону України «Про електронну комерцію». При укладенні договору № 851426 від 05.05.2019 року на фінансовий номер телефону відповідача був відправлений одноразовий ідентифікатор (зазначений у довідці про ідентифікацію), який був використаний для прийняття та підтвердження умов вищезазначеного договору. З метою укладення договору про надання фінансового кредиту № 851426 від 05.05.2019 року та отримання коштів, відповідач надав ТОВ «Авентус Україна» свої особисті дані, а саме: номер та серія паспорта, ідентифікаційний номер, місце проживання. В свою чергу ТОВ «Авентус Україна» була надана довідка про ідентифікацію позичальника, де зазначаються його особисті дані, його фінансовий номер телефону, а також одноразовий ідентифікатор який був відправлений на фінансовий номер телефону із зазначенням дати банківського переказу кредиторові. Розрахунок інфляційних витрат та 3% річних розраховано через калькулятор сайту https://ips.ligazakon.net/calculator/ff. Основна сума заборгованості за договором з 03.04.2022 до 03.04.2025 нарахована в розмірі 20 081,60 грн. Інфляційні витрати нараховані за період з 03.04.2022 - 03.04.2025 в розмірі 8 293,79 грн. Період прострочення грошового зобов`язання нараховано позивачем: в сумі 1053,05 грн. за період з 03.04.2022 до 31.12.2023 (20 081,60 x 3 % x 638 : 365 : 100 638 = 1 053,05 грн.); в сумі 602,45 грн. за період з 01.01.2024 до 31.12.2024 (20 081,60 x 3 % x 366 : 366 : 100 366 = 602,45 грн.) в сумі 153,50 грн. за період\~ з 01.01.2025 до 03.04.2025 (20 081,60 x 3 % x 93 : 365 : 100 93 = 153,50 грн.) Всього штрафних санкцій нараховано на загальну суму: 1 808,99 грн. За розрахунками позивача, загальна заборгованість за період прострочення грошового зобов`язання 1097 днів становить 20 081,60 грн. (сума боргу) + 8 293,79 (інфляційне збільшення) + 1 808,99 (штрафні санкції) = 30 184,38 грн. Отже, заборгованість відповідача за кредитним договором № 851426 від 05.05.2019 року становить 20 081,60 грн. Сума збитків з урахуванням 3% річних - 1 808,99 грн. Сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 8 293,79 грн. Разом заборгованість становить - 30 184,38 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь. Щодо строків позовної давності, позивач зазначає, що до об`єктивних причин звернення до суду із захистом своїх прав та інтересів, позивачем застосовано позицію Верховного суду, яка була викладена в постанові по справі № 679/1136/21 від 07 вересня 2022 року: «У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)… Також позивачем виокремлюється також введення воєнного стану на території країни. Попри зазначену норму статті 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», де зазначається, що скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється, існує низка рішень рекомендаційного характеру, які були видані Радою Суддів України. Зокрема, 2 березня 2022 року РСУ опублікувала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, де зазначила, що процесуальні строки по можливості продовжуються щонайменше до закінчення воєнного стану. Тому введення в Україні режиму воєнного стану 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та подальше продовження режиму воєнного стану є об`єктивною та поважною причиною пропуску процесуальних строків, встановлених законом та судом. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в своїй постанові від 29 вересня 2022 р. у справі № 500/1912/22 дійшов висновку, що протягом дії воєнного стану суворе застосування судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами - може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду». Окрім того, згідно розділу «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено п.19, за змістом якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 06.05.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 53, 54). Надано строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - відповіді на відзив та відповідачу на подання заперечення. У відповідності до ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач [PERSON] не скористалася своїм правом та не направила суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно дослідивши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 1 ЦПК України). Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що 05.05.2019 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та гр. [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 851426 (а.с. 19, 20). Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику у користування кредитні кошти (на умовах повернення, платності, строковості) в розмірі 5600,00 грн., з встановленим строком користування на 30 днів, з 05.05.2019 по 04.06.2019. Крім цього, 05.05.2019 відповідачем було отримано графік платежів (а.с. 20 - зворотній бік). Відповідача також проінформовано про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту. Відповідно до індивідуальної частини договору № 851426 про надання фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», надав відповідачу позику у сумі 5600 грн. строком дії на 30 днів, що підтверджується листом ТОВ «Авентус Україна» за № 1365/24-Е від 11.02.2025 про підтвердження видачі на платіжні картки клієнтів онлайн кредитів, право вимоги по яким було передано ТОВ «Він Фінанс та листом ТОВ «Авентус Україна» за № 5543-ВН від 10.02.2025 про успішні перекази коштів в національній валюті на картки клієнтів (а.с. 24-26, 28-35). Згідно розрахунку заборгованості (картка обліку Договору) № 851426 від 05.05.2019, укладеного позичальником [PERSON] вбачається, що за період з 05.05.2019 по 11.09.2019 позивач нарахував загальну суму заборгованості в розмірі 20081,60 грн., яка складається із: 11793,60 грн. - процентів (стандартні) та 2688,00 грн. штрафу. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1054 ЦК). 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК "Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу №1, а 12.09.2019 на виконання Договору факторингу було укладено Додаткову угоду №25 та підписано Реєстр прав вимоги №25 про те, що на умовах вищезазначеного договору клієнт відступив Фактору Право вимоги по ряду боржників, в тому числі до [PERSON] , на підставі чого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за договором про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №851426 від 05.05.2019 (а.с.37, 41-43) Таким чином, позивач ТОВ «ВІН ФІНАНС» набуло прав кредитора відносно відповідачки та, вважаючи наявність в нього права щодо рахування інфляційних втрат нарахував їх в розмірі 8293,79 грн. та 1808,99 грн. в якості 3 % річних, що разом із сумою заборгованості 20081,60 грн, відповідно до розрахунку заборгованості відповідача, становить 30184,38 грн. Згідно розрахунку заборгованості (станом на дату відступлення прав вимоги) вбачається, що за кредитним договором № 851426, укладеного 05.05.2019 (дата укладення договору факторингу - 12.04.2018; дата укладення додаткової угоди до договору факторингу - 12.09.2019), сума боргу за тілом кредиту становить - 5600,00 грн.; сума боргу за відсотками - 11793,60 грн.; сума боргу за пенею та штрафами - 2688,00 грн; сума загальної заборгованості - 20081,60 (а.с.23). Вирішуючи питання про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд виходить з того, що позивачем не надано належного розрахунку заборгованості за кредитом, наданий розрахунок не може бути прийнятий судом як доказ, адже він суперечить самим умовам кредитування, які сторони погодили 05.05.2019. В позові ТОВ «Він Фінанс» вказало, що сума заборгованості за тілом кредиту становить 5600,00 грн. і саме вказану суму позивач просив стягнути з відповідача як заборгованість за тілом кредиту. Відповідно до графіку платежів (а.с. 20 - зворотній бік), [PERSON] повинна до 04.06.2019 погасити суму позики в розмірі 5600,00 грн. за кредитом та 2268,00 грн. суму нарахованих процентів. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строк. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виходячи з ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. (частина четверта статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними і прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Кодексу. Таким чином, сторони кредитного договору зі встановленням строку дії договору, встановили і строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення платежів згідно графіку платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Таким чином, графік платежів є складовою частиною договору, в ньому зазначено умови погашення кредитної заборгованості та строки сплати платежів. Під час звернення до суду із вказаним позовом ТОВ «Він Фінанс» просило поновити строк позовної давності посилаючись на коронавірусну хворобу та введення воєнного стану на території України, що призвело до спливу встановленого законодавством загального строку позовної давності, в межах якого суд має право задовольнити позовні вимоги кредитора. Вирішуючи питання щодо пропущення позивачем строку позовної давності, суд враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-2104цс16 від 23.11.2016 р., згідно якого, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. Відповідно до положень ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку в силу ч.3 цієї статті, та, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Згідно ст.ст.257, 267 ч.3 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, що подана до ухвалення остаточного рішення. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Позов містить відомості про те, що Договір про надання кошитів у позику на умовах споживчого кредиту № 851426 між ТОВ «Авентус України» та відповідачкою [PERSON] було укладено 05.05.2019. Сума кредиту становила 5600 грн. строком на 30 днів до 04.06.2019, тому, не отримавши в цей день коштів на погашення кредитної заборгованості, кредитор набув право на примусове її стягнення, у тому числі у судовому порядку. Тобто, строк позовної давності почався в цих правовідносинах з 04.06.2019. Відповідно до положень ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому, за змістом норми цієї статті, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Згідно ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Проаналізувавши вимоги закону, щодо позовної давності, суд приходить до наступного. Так, враховуючи, що вищевказаний кредитний договір був укладений у 2019 році, - строк у який позивач мав право звернутися до суду за захистом своїх цивільних справ сплив у 2022 році, а саме для Кредитного договору від 05.05.2019 року № 851426 останнім днем для подання позову становить 04.06.2022 рік. Враховуючи позицію Верховного суду, яка була викладена в пункту 12 розділу «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX про продовження строків для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 вересня 2022 р. у справі №500/1912/22 та п. 19 розділу «Прикінцевих положень» ЦК України, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання позивача та поновити строк позовної давності для подання позову до суду. Крім того, визначаючи суму заборгованості, яка підлягає стягненню з [PERSON] , суд враховує наданий позивачем графік платежів та вимоги позовної заяви. З урахуванням того, то позивач визначив суму заборгованості за тілом кредиту - 5600,00 грн. та те, що в період з 05.05.2019 по 04.06.2019 року відповідач [PERSON] мала сплатити вказану суму в погашення основної суми кредиту, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5600,00 грн. Що стосується відсотків за користування кредитом в сумі 11793,60 грн., то суд вважає, що вказана сума не підлягає стягненню з відповідача, оскільки суду не надано доказів законності нарахування такого розміру відсотків. Так, за умовами договору розмір процентів (відсотків) (п.1.4. Договору) за кредитом дорівнює - 40,50 % від суми позики ( у процентному виразі) або 2268,00 грн. (у грошовому виразі), та графік погашення заборгованості також містить суму нарахування процентів за користування кредитом в розмірі 2268,00 грн. Крім того, матеріали справи містять розрахунок заборгованості по відсоткам за користування кредитом, в якому зазначено суму 11793,60 грн. як заборгованість за відсотками та нарахований за період з 05.05.2019 по 11.09.2019, що суперечить Договору та графіку платежів. При цьому такий період заборгованості, нарахований позивачем після спливу строку договору, а саме за період з 04.06.2019 по 11.09.2019, не передбачений умовами кредитного договору. Що стосується вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат, то слід зазначити наступне. Частинами 1, 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. А також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем було здійснено нарахування інфляційних втрат за період з квітня 2022 року по лютий 2025 року в розмірі 8 293,79 грн. та 3 % річних за період з 03.04.2022 по 03.04.2025\~ на загальну суму 1808,99 грн. виходячи із того, що сума боргу становить 20 081,60 грн. (а.с. 3-5). Суд погоджується з доводами позову, що з [PERSON] слід стягнути штрафні санкції, передбачені статтею 625 ЦК України, оскільки відповідач не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором. Втім, враховуючи те, що судом було встановлено, що з [PERSON] підлягає стягненню на користь ТОВ «Він Фінанс» в рахунок погашення заборгованості по кредиту з урахуванням застосованого строку позовної давності сума 7868,00 грн., то нарахування 3 % річних та інфляційних втрат має вираховуватись саме із вказаної суми заборгованості. Також застосуванню підлягає п.18 Перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Таким чином, з [PERSON] на користь ТОВ «Він Фінанс» підлягає стягненню 3% річних в сумі 642,80 гривень, які вираховувались у відповідності до п.18 Прикінцевих положень ЦК України за період з 05.06.2019 по 24.02.2022 із врахуванням того, що сума боргу складає 7868,00 грн. Сума інфляційних втрат, які зазнало ТОВ «Він Фінанс» у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за період з 05.06.2019 по 24.02.2022 склала 1475,43 грн. Тому, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 9986,23 грн. (7 868,00 (сума боргу) + 1 475,43 (інфляційне збільшення) + 642,80 (штрафні санкціі). Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги за результатом розгляду справи підлягають частковому задоволенню, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, ТОВ «Він Фінанс»» має право на компенсацію відповідачем суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмірі 808,35 грн.. Окрім того, на підтвердження отриманих правничих послуг позивач надав: копію договору №33 про надання правової допомоги від 22.03.2024, копію додаткової угоди до договору № 25 до договору факторингу №1 від 12.04.2018 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 11306/10, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» та акт підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом. Виходячи з встановлених обставин та норм процесуального законодавства, суд приходить до переконання, що надані позивачем докази про понесення ТОВ «Він Фінанс» судових витрат на правничу допомогу під час розгляду справи є достатніми, допустимими і достовірними, а їх розподіл здійснюється пропорційно задоволеним позовним вимогам ТОВ «Він Фінанс» та складає 2500,00 гривень, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Outcome: partial