Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №1694, який вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторією Юріївною про звернення стягнення на належну [PERSON] квартиру [ADDRESS] в зв?язку з заборгованістю за договором споживчого кредиту №11342148000 від 07.05.2008 у сумі 2 369 596 грн 16 коп, що укладений між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк». В обґрунтування позову зазначає, що 18.11.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторією Юріївною вчинено виконавчий напис №1694 про звернення стягнення на належну позивачу квартиру [ADDRESS] у зв`язку із заборгованістю за договором споживчого кредиту №11342148000 від 07.05.2008 на суму 2?369?596 грн 16 коп, з яких: борг за кредитом - 99?806,60 доларів США, борг за процентами - 89?291,66 доларів США. 26.01.2015 головним державним виконавцем Солом`янського районного управління юстиції м. Києва Кравцовою Оленою Сергіївною відкрито виконавче провадження №46187766 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису на користь ПАТ «Дельта Банк» (правонаступником якого є відповідач) за рахунок звернення стягнення на квартиру. З кінця лютого 2021 року представники ТОВ ФК «Вектор Плюс» почали телефонувати та з`являтися за місцем проживання позивачки, вимагаючи сплати боргу за договором №11342148000 від 07.05.2008 та погрожуючи відібрати квартиру [ADDRESS] . У березні 2021 році під час ознайомлення з матеріалами у Солом`янському ВДВС позивачка з`ясувала, що вказане виконавче провадження у 2016 році закривалося, у 2017 році скасовувалася постанова про повернення виконавчого напису нотаріуса стягувачу, а у 2020 році знову приймалося до виконання. При цьому жодних документів від виконавчої служби позивачка не отримувала, про арешт на квартиру не знала. Посилається на те, що відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України дізналася про порушення своїх прав лише у березні 2021 року після ознайомлення з матеріалами провадження, тому строк позовної давності вважає не пропущено. Вказує, що будь-яких повідомлень у формі письмової вимоги про сплату боргу за договором №11342148000 від 07.05.2008 ні від ПАТ «Дельта Банк», ні від нотаріуса не отримувала, що ставить під сумнів законність виконавчого напису. Позивачка посилається на положення ст. 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи за наявності документів, що підтверджують безспірність заборгованості, та за умови дотримання строку в три роки з моменту виникнення права вимоги. Зазначає, що виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум, а лише підтверджує наявність права, яке виникло раніше, а отже має перевірятися безспірність заборгованості. Посилається на постанови Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №305/2082/14-4, від 30.09.2019 у справі №357/12818/17, від 27.08.2020 у справі №554/6777/17, у яких зазначено, що неотримання боржником письмової вимоги про усунення порушень позбавляє його можливості бути вчасно поінформованим та надати заперечення. Наголошує, що станом на 18.11.2014, тобто дату вчинення виконавчого напису, зміни до Переліку документів, затвердженого постановою КМУ №1172 від 29.06.1999, внесені постановою №662 від 26.11.2014, ще не діяли. Тому нотаріус мав керуватися старою редакцією Переліку, яка передбачала подання оригіналу нотаріально посвідченого договору або його дубліката та документів, що підтверджують безспірність боргу. Зазначає, що для вчинення виконавчого напису були подані лише заява стягувача, розрахунок боргу, кредитний договір та договір іпотеки, що не відповідало вимогам Переліку у чинній на той час редакції. Також посилається на те, що договором іпотеки не було передбачено права іпотекодержателя на позасудове звернення стягнення шляхом виконавчого напису без згоди іпотекодавця, а з кінця червня 2014 року діяв Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким введено тимчасовий мораторій на таке відчуження без згоди боржника. У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №1694 від 18.11.2014, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторією Юріївною про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] у зв`язку із заборгованістю за договором №11342148000 від 07.05.2008 на суму 2?369?596 грн 16 коп. Враховуючи викладене, просить задовольнити позов. 21.04.2021 справа надійшла до Солом`янського районного суду м. Києва. 22.04.2021 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Кушнір С.І. 23.03.2021 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу та третім особам також копію позовної заяви з додатками. 28.09.2021 від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовю. 30.09.2021 представником позивача подано до суду заяву про витребування доказів в порядку ст. ст.43, 84 ЦПК України. 30.09.2021 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Полонського О.Ю. про витребування доказів. 04.01.2022 від представника позивача Коновал О.В. надійшла заява про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа. 12.01.2022 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано раніше визначеному складу суду. 14.01.2022 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа. 02.10.2023 представником позивача [PERSON] - адвокатам Полонським О.Ю. подано відповідь на відзив на позовну заяву. 10.04.2024 розпорядженням керівника аппарату суду Щербою А. справу №760/10297/21 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторія Юріївна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню призначено на повторний автоматизований розподіл у зв`язку зі звільненням судді Кушнір С.І . 11.04.2024 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіної О.М. 11.12.2024 від представника позивача - адвоката Коновал О.В. до суду надійшла заява про встановлення обставин в межах доводів позову та відповіді на відзив. 10.03.2024 представником позивача адвокатом Полонським О.Ю. до суду подано заяву про зміну підстав позову. Представник позивача-1 Коновал О.В. підтримала поданий позов, просила його задовольнити. Вважає позов обгрунтованим та просила визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Представник позивача-2 Полонський О.Ю. підтримав позов та просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та дату повідомлявся належним чином. Проте, в матеріалах справи міститься заява представника відповідача в якій просить розглядати справу у його відсутності та відмовити у задоволенні позову. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача та третьої особи , оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 18.11.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук Вікторією Юріївною вчинено виконавчий напис №1694 про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] у зв`язку із заборгованістю за договором споживчого кредиту №11342148000 від 07.05.2008 на суму 2?369?596,16 грн, з яких: борг за кредитом - 99?806,60 дол. США, а борг за процентами - 89?291,66 дол. США. Строк за який проводиться стягнення становив з 19.12.2011-04.09.2014, а розмір плати за вчинення виконавчого напису становив 2500, 00грн. Вказаний вище виконавчий напис, як вбачається з матеріалів справи було пред`явлено до примусового виконання 22.01.2015. Позивач просить визнати вказаний вище виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Такий захист може здійснюватися у спосіб, визначений законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису у випадках і порядку, встановлених законом. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року. Згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості боржника та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Також відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік таких документів затверджується Кабінетом Міністрів України. На дату вчинення виконавчого напису (18.11.2014) діяв Перелік документів, затверджений постановою Кабінетом Міністрів України №1172 від 29.06.1999 (у редакції постанови від 29.11.2001), який передбачав, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами подавалися оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості. Зміни до Переліку, внесені постановою Кабінетом Міністрів України №662 від 26.11.2014, набули чинності після дати вчинення спірного виконавчого напису. Крім того, ці зміни були визнані незаконними та нечинними постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Таким чином, застосуванню підлягала редакція Переліку станом на 18.11.2014, яка не передбачала можливості вчинення виконавчих написів на підставі простого письмового кредитного договору, що не є нотаріально посвідченим. З матеріалів справи вбачається, що для вчинення спірного виконавчого напису були подані кредитний договір №11342148000 від 07.05.2008, розрахунок заборгованості та договір іпотеки. Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 "Вчинення виконавчих написів" розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Відповідачем не доведено, що нотаріусу були подані документи, передбачені Переліком у редакції, чинній на дату вчинення напису. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в справі № 750/1627/18/ провадження № 61-43895 св 18/ від 06 червня 2019 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, при здійсненні своєї діяльності нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Так само Верховний Суд у постанові від 23.01.2018 у справі №310/9293/15 зазначив, що розрахунок заборгованості, зроблений стягувачем, не є достатнім доказом безспірності. Належними доказами можуть бути лише первинні документи бухгалтерського обліку. Разом з тим, матеріалами справи не містять доказів надання первинних документів бухгалтерського обліку в підтвердження розміру заборгованості, так як наслідок безспірності кредитної заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи ,11.09.2014 кредитором було направлено лист боржнику про необхідність погашення кредитної заборгованості, який було відправлено 16.09.2014 на адресу [PERSON] . Проте, вказаний лист містить вимоги щодо погашення заборгованості у розмірі 114245, 89 дол.США, що не відповідає розміру заборгованості вказаному у оспорюваному виконавчому написі. Верховний Суд у постанові від 05.07.2017 у справі №6-887цс17 наголошував, що суд має перевіряти наявність реального спору щодо заборгованості та її розміру на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що розмір кредитної заборгованості не є безспірним. Крім того, суд бере до уваги дію на час вчинення напису Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який з червня 2014 року забороняв звернення стягнення на житло громадян за валютними кредитами без їхньої згоди. Таким чином, виконавчий напис №1694 від 18.11.2014 вчинено з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій та Переліку документів, чинного на дату його вчинення. Відповідачем не надано належного обґрунтування та доказів щодо безспірності вимог та законності вчинення спірного виконавчого напису. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання виконавчого напису №1694 від 18.11.2014 таким, що не підлягає виконанню. Разом з тим, представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності у даній справі посилаючись на те, що позивач була обізнана про порушення своїх прав внаслідок вчинення оспорюваного виконавчого напису ще у лютому 2015 року. В обґрунтування поданої заяви представник відповідача посилався на те, що 13 лютого 2015 року [PERSON] звернулася із скаргою до Солом?янського районного суду м. Києва на дії головного державного виконавця Солом?янського ВДВС у виконавчому провадженні №?46187766 про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого напису нотаріуса за № 1694 від 18.11.2014. Ухвалою Солом?янського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року у справі №?760/3077/15-ц, яка доступна в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/43081051 у відкритті провадження за скаргою [PERSON] відмовлено. Дана ухвала набрала чинності та [PERSON] не оскаржувалася. Таким чином, представник відповідача вважає, що вказані обставини спростовують доводи позивача зазначені у позові про те, що про існування оспорюваного виконавчого напису №?1694 від 18.11.2014 їй стало відомо лише у березні 2021 року, тобто під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. У судовому засіданні представник позивача-2 звернувся до суду з клопотанням про поновлення строку на звернення до суду з даним позовом, як такий, що пропущений з поважних причин. При цьому, представник позивача-1 вважав, що строк на звернення до суду з даним позовом позивачем не пропущено, оскільки позивач дізналася про порушення своїх прав лише у березні 2021 року. З огляду на подану заяву відповідача про застосування строку позовної давності та протилежні позиції представників позивача щодо наявності підстав для поновлення відповідного строку , суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Аналізуючи матеріали справи, суд вважає, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом. Так, матеріалами справи підтверджено, що про порушення своїх прав позивач дізналася принаймні у лютому 2015 року, оскільки нею було ініційовано звернення до суду зі скаргою про оскарження дій держвиконавця про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого нотаріуса за № 1694 від 18.11.2014 , що підтверджується ухвалою Солом?янського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року у справі №?760/3077/15-ц, яка доступна в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/43081051. Зі змісту вказаної ухвали суду від 18.02.2015, якою [PERSON] було відмовлено у відкритті провадження за даною скаргою вбачається, що позивач була обізнана про наявність відкритого виконавчого провадження щодо виконання виконавчого напису нотаріуса за № 1694 від 18.11.2014 , який є предметом розгляду у даній справі. Та обставина, що позивач не погоджувалася зі спірним виконавчим написом, які випливають внаслідок його вчинення, свідчить подання останньою скарги 13.02.2015 в порядку оскарження виконавчих дій щодо його примусового виконання. Виходячи з вимог ч.5 ст. 261 ЦК України та враховуючи наявні у справі докази є очевидним, що позивач у лютому 2015 року довідалася про наявність оспорюваного виконавчого напису та відповідно могла звернутися до суду за захистом порушених, оспорюваних чи невизнаних прав в межах строку, визначеного ст.257 ЦК України. Доводи представника позивача про те, що скарга у лютому 2015 році подавалась адвокатом позивача без її відома , суд вважає необґрунтованими. Як вбачається зі змісту ухвали суду від 18 лютого 2015 року, така скарга була подана [PERSON] . Інших доказів на підтвердження того, що цю скаргу подавав адвокат від її імені та без її відома чи з порушенням вимог чинного законодавства, суду не надано. Таким чином, з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, суд приходить до висновку про те, що позивачка [PERSON] була обізнана про існування виконавчого напису №?1694 від 18.11.2014 щонайменше з 13 лютому 2015 року - дати її звернення зі скаргою до суду щодо незаконності дій держвиконавця про відкриття виконавчого провадження на підставі цього напису. Відтак суд вважає доведеним, що початок перебігу позовної давності у даному випадку слід обчислювати з 13 лютого 2015 року та відповідно трирічний строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом сплив 13 лютого 2018 року. Даний позов до суду позивачем подано 21 квітня 2021 року, тобто більш ніж через три роки після спливу строку позовної давності, а тому суд приходить до висновку, що позивачем пропущено встановлений законом строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом та підстав для його поновлення суд не вбачає, оскільки доказів, які б свідчили про те, що даний строк пропущено позивачем з поважних причин суду не надано. За вказаних вище обставин, подана заява відповідача про застосування у даній справі строку позовної давності є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, внаслідок пропуску позивачем трирічного строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, підстав для стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат у даній справі, суд не вбачає.

Outcome: dismissed