Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

22.09.2015 [PERSON] звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з 01.03.1990 по 04.10.2013; визнання за нею права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона з березня 1990 року проживала з [PERSON] у цивільному шлюбі, з яким вели спільне господарство, 05.10.2013 зареєстрували шлюб. У період часу з 2010 року [PERSON] не працював, мав цілу низку захворювань, був інвалідом 2-ої групи, потребував постійної сторонньої допомоги. За час спільного проживання із чоловіком, вона вклала значні кошти у будинок, у його ремонт й розбудову, внаслідок чого вартість будинку зросла. Житловий будинок належав [PERSON] на праві спільної часткової власності, розмір його частки становить 77/100. Після тривалої хвороби [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцями першої черги спадкового майна за законом є вона, відповідачі та їх частки є рівними. Вважає, що їй належить 1/2 частка житлового будинку чоловіка, оскільки спірне майно за час спільного проживання істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових і грошових затрат, та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме половина із 77/100 частки житлового будинку належить їй - це становить близько 38%, решта 39% житлового будинку успадкована нею й відповідачами в рівних частках по 13%. 23.09.2015 ухвалою судді Дергачівського районного суду Харківської області позовну заяву залишено без руху (т. 1 а.с. 29). Ухвалою судді Дергачівського районного суду Харківської області від 06.10.2015 провадження у справі відкрито та призначено до судового розгляду (т. 1 а.с. 35). 04.11.2015 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Відділом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дергачівського районного управління юстиції Харківської області подано до суду пояснення, в яких просить справу вирішити відповідно до вимог чинного законодавства України (т. 1 а.с. 40-44). Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 11.01.2016 прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , треті особи: виконавчий комітет Козачолопанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, [PERSON] про визнання шлюбу неукладеним та анулювання актового запису про укладення шлюбу до спільного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дергачівського районного управління юстиції Харківської області про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку. Вимоги за зустрічним позовом [PERSON] об`єднано в одне провадження з первісним позовом (т. 1 а.с. 98). 31.03.2016 ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області призначено у цивільній справі посмертну судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено (т. 1 а.с. 240, 241). Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 14.12.2016 у справі призначено судово будівельно-технічну експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено (т. 2 а.с. 50, 51). 10.04.2017 ухвалою Апеляційного суду Харківської області залишено без змін ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 14.12.2016 (т. 2 а.с. 104-106). Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 04.12.2017 відновлено провадження у справі (т. 2 а.с. 157). 21.12.2017 ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області провадження у справі на час проведення експертизи згідно з ухвалою суду від 31.03.2016 зупинено (т. 2 а.с. 167). Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 30.05.2017 відновлено провадження у справі (т. 2 а.с. 204). 21.01.2019 ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дергачівського районного управління юстиції Харківської області про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, залишено без розгляду (т. 3 а.с. 63, 64). Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 21.01.2019 позов [PERSON] задоволено повністю. Визнано шлюб між [PERSON] та [PERSON] неукладеним та анулювано актовий запис про укладення шлюбу №32 від 05.10.2013, здійснений виконавчим комітетом Козачолопанської селищної ради Дергачівського району Харківської області (т. 3 а.с. 66-68). Постановою Харківського апеляційного суду від 04.02.2020 апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 21.01.2019 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишено без змін. Апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 21.01.2019 задоволено. Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 21.01.2019 скасовано, цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності направлено для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції (т. 4 а.с. 21-23). Ухвалою судді Дергачівського районного суду Харківської області від 01.04.2020 прийнято до розгляду справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дергачівського районного управління юстиції Харківської області, виконавчий комітет Козачолопанської селищної ради Дергачівського району Харківської області про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності, та призначено підготовче судове засідання (т. 4 а.с. 63). 07.07.2020 ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дергачівського районного управління юстиції Харківської області про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності, залишено без розгляду (т. 4 а.с. 94-98). Постановою Харківського апеляційного суду від 04.02.2021 ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 07.07.2020 скасовано, справу направлено до того ж суду для продовження розгляду (т. 4 а.с. 181-187). Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 23.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дергачівського районного управління юстиції Харківської області, виконавчий комітет Козачолопанської селищної ради Дергачівського району Харківської області про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності, та призначено підготовче засідання (т. 4 а.с. 193). 13.05.2021 [PERSON] подано уточнену позовну заяву про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 01.03.1990 по 10.10.2013; визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (т. 4 а.с. 215-218). Представником відповідачки [PERSON] - адвокатом Шабановою Світланою Олександрівною, яка діяла на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АР №1003556 від 30.09.2019 (т. 3 а.с. 231), 17.06.2021 подано відзив на уточнену позовну заяву в якому зазначила, що факт проживання [PERSON] та [PERSON] разом однією сім`єю саме з 01.03.1990, як і факт безперервності такого проживання, наявність спільного побуту, сімейних відносин не доведені позивачем за допомогою належних та допустимих доказів. За таких обставин вимоги позивача у частині встановлення факту спільного проживання не можуть бути задоволені, оскільки вони є необґрунтованими та безпідставними; показання свідків у цій справі не можуть однозначно та безсумнівно свідчити про те, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю саме в окреслений позивачем період безперервно та саме як сім`я, кожен із свідків лише декілька разів бачив [PERSON] в одному будинку з [PERSON] , однак жоден із них не був там кожного дня та об`єктивно не може бути обізнаним про характер відносин між ними. Окрім того, показання свідків, за умови відсутності інших належних та допустимих доказів, не можуть свідчити про встановлений факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрацією шлюбу; з судового рішення Дергачівського районного суду від 25.06.2015 у справі №619/2427/14-ц [PERSON] не перебував у безпорадному стані та не потребував сторонньої допомоги у забезпеченні себе та своїх потреб; згідно з характеристикою будинку, зазначеної у технічному паспорті, прибудова літ. А1-1 була побудована у 1989 році, коли [PERSON] ще не проживала по [ADDRESS] . Позивач вказує, що вона вклала значні кошти у будинок, водночас, жодним чином не підтверджена її фінансова або трудова участь у будівництві будинку та проведенні поточного ремонту. Зазначені [PERSON] договори купівлі-продажу, за якими остання отримала 42500 доларів США, підтверджують лише факт отримання [PERSON] грошових коштів та взагалі не свідчать про використання коштів саме на розбудову та ремонт будинку. До того ж, 19.05.2014 [PERSON] зверталась до Дергачівського районного суду Харківської області з позовною заявою про усунення відповідачів від спадкування, у якій зазначила, що отримані від вищевказаних договорів купівлі-продажу грошові кошти вона використала виключно на лікування свого чоловіка [PERSON] . У рамках цієї справи була проведена оціночно-будівельна експертиза, при цьому, експертиза проводилась у 2017 році, в той час коли вартість будинку встановлювалась на момент смерті [PERSON] ( [INFO] ). У висновку експерта зазначено вартість будинку станом на 1990 рік у карбованцях, що унеможливлює порівняння з його вартістю на момент смерті [PERSON] , у висновку експерта відсутнє застереження відносно того, чи змінилась вартість будинку за рахунок здійснених поліпшень або за рахунок інфляційних процесів. Щодо наданих позивачем квитанцій та товарних чеків зауважив, що на кожному з них зазначено прізвище « [PERSON] », в той час коли будь-які відомості про [PERSON] у цих документах відсутні. Позивачем не доведено істотності покращення майна, збільшення його реальної вартості за рахунок саме її вкладу у це майно, наявності трудового або грошового вкладу взагалі, як і того, що такий вклад було здійснено особисто позивачем. Таким чином, [PERSON] не дотримано жодної із встановлених вимог для визнання будинку [PERSON] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя у порядку ст. 62 СК України (т. 4 а.с. 226-230). Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 23.07.2021 прийнято до розгляду уточнений позов, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (т. 4 а.с. 244). Розпорядженням голови Верховного Суду №10/0/9-22 від 16.03.2022 Котелевському районному суду Полтавської області визначено територіальну підсудність справ Борівського районного суду Харківської області та Дергачівського районного суду Харківської області. Відповідно до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідне рішення є підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Котелевського районного суду Полтавської області від 18.11.2022, справа №619/4022/15-ц передана головуючому судді Шолудько А.В. (т. 5 а.с. 1, 2). Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 28.02.2023 справу №619/4022/15-ц прийнято до провадження та призначено справу до розгляду по суті (т. 5 а.с. 4). 31.10.2023 ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області витребувано у приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Пугачової І.В. інформацію про спадкоємців померлої [PERSON] (т. 5 а.с. 45, 46). Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 11.01.2024 залучено до участі у справі правонаступника відповідача [PERSON] , яка померла [INFO] - [PERSON] (т. 5 а.с. 68, 69). 11.01.2024 ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області, що зазначена у протоколі судового засідання, уточнено склад третіх осіб й виключено із числа третіх осіб - Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дергачівського районного управління юстиції Харківської області, як таку що припинила діяльність як юридична особа (т. 5 а.с. 71-72). Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Векленко Віталій Іванович, який діє на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АХ №1056818 від 27.10.2023 (т. 5 а.с. 63), у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, відповідно до вимог п. 3, 4 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130 (т. 6 а.с. 126, 128, 131). Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 23.06.2025 постановлено проведення розгляду справи без участі позивачки та представника позивачки. Під час судового розгляду адвокат Векленко В.І. позов підтримав з підстав зазначених у ньому та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (т. 6 а.с. 130), подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову заперечує у повному обсязі (т. 5 а.с. 164). Відповідач [PERSON] під час судового розгляду позовні вимоги не визнав у повному обсязі, та пояснив у судовому засіданні, що спірне нерухоме майно належало брату [PERSON] на праві приватної власності, прибудови він побудував та проводив внутрішні роботи без участі [PERSON] . Після розірвання шлюбу [PERSON] проживав один, але мав інтимні стосунки з [PERSON] , а потім зі [PERSON] , яка час-від-часу приїздила до нього, та з якою він часто сварився та неодноразово припиняв і поновлював стосунки. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, відповідно до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України (т. 6 а.с. 129), про причини неявки суд не повідомила та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подала. Представник відповідачів - адвокат Котляр Андрій Олексійович, який діє на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АХ №1151613 від 02.10.2023 (т. 5 а.с. 28) та ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АХ №1179305 від 21.03.2024 (т. 5 а.с. 101), під час судового розгляду позовні вимоги [PERSON] не визнав у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача [PERSON] , представника позивача - адвоката Векленка В.І. та представника відповідачів - адвоката Котляра А.О., допитавши свідка, приходить до переконання, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю, з наступних підстав. [PERSON] помер [INFO] , місце смерті смт Козача Лопань Дергачівського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Козачолопанської селищної ради Дергачівського району Харківської області 14.10.2013 (т. 1 а.с. 197). Після смерті [PERSON] на належне йому майно відкрилася спадщина, у тому числі на 77/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 17.03.1993 та договором дарування від 22.05.1995 (т. 1 а.с. 113-116). Право власності за [PERSON] на 63/100 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано у Слатинському малому підприємстві технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 09.07.1993 за реєстровим номером 931 в реєстровій книзі №4 (т. 1 а.с. 114 на звороті). Право власності [PERSON] на 14/100 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано у Слатинському комунальному підприємстві технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 17.06.2011 за реєстровим номером 931 в реєстровій книзі №4 (т. 1 а.с. 116 на звороті). На підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 20.07.1993 [PERSON] виділено з основної частини будинку житлову кімнату 1-4, коридор 1-5, коридор 1-3, сіни 1-1, кухню 1-6, 1-7; зі службових будівель і споруд виділено вбиральню «ж», зливну яму, сарай «Г» та «М», погріб «Г», колодязь №6, частину огорожі, земельну ділянку №3, та визнано за [PERSON] право власності на 23/100 частин будинку. Право власності [PERSON] на 23/100 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано у Слатинському малому підприємстві технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 11.05.1995 за реєстровим номером 931 в реєстровій книзі №4 (т. 1 а.с. 141). Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 21.01.2019 у справі 619/4022/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання шлюбу неукладеним, анулювання актового запису про укладання шлюбу, визнано шлюб між [PERSON] та [PERSON] не укладеним та анулювано актовий запис про укладання шлюбу №32 від 05.10.2013, здійснений виконавчим комітетом Козачолопанської селищної ради Дергачівського району Харківської області (т. 3 а.с. 66-68). Постановою Харківського апеляційного суду від 04.02.2020 рішення суду залишено без змін (т. 4 а.с. 21-23). Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Положеннями ч. 2, ч. 4 ст. 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Законодавець визнає можливість створення сім`ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, що зазначено у ст. 74 СК України. У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.1999 року за №5-рп/99 визначено таку обов`язкову ознаку поняття «член сім`ї», як ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08.12.2021 у справі №369/16486/18. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів, є обов`язком суду при їх оцінці. Відповідно до актів від 27.03.2014, складених депутатом Козачолопанської селищної ради Горбась С.В., в присутності сусідів [PERSON] , 1945 року народження, [PERSON] , 1970 року народження, обстежено домоволодіння [ADDRESS] , при обстеженні встановлено, [PERSON] , 1957 року народження, мешкає за даною адресою з 1990 року по теперішній час; до 2023 року в даному помешканні проживав [PERSON] , 1957 року народження, який в 2013 році помер. [PERSON] був тяжко хворий, інвалід ІІ групи, потребував постійного догляду. Шварова з 1997 року по 2013 рік доглядала за ним (т. 1 а.с. 8, 9). Згідно з довідкою до Акта огляду МСЕК серії 10ААБ №170545 від 12.07.2012 [PERSON] , [INFO] , встановлена група інвалідності - друга з 12.07.2012, огляд повторний (т. 1 а.с. 10). У довідці, складеної 04.03.2022 депутатом Дергачівської міської ради Нікітіна В.М., голови вуличного комітету Губки, зазначено, що [PERSON] з 1990 року не проживає за адресою: [ADDRESS] , а проживала в [ADDRESS] , і в даний час проживає по вищевказаній адресі (т. 1 а.с. 12). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПУ України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі (постанова Верховного Суду від 05.09.2019 по справі №234/16272/15-ц). Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (постанова Верховного Суду від 11.12.2019 по справі №320/4938/17). Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 25.06.2015 у справі 619/2427/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення від спадкування встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , спадкова справа 55193119, номер у нотаріуса 434/2013; встановлено, що також визнається сторонами, підтверджено доказами свідків, викликаних зі сторони позивача, так і зі сторони відповідачів, що [PERSON] належним чином доглядала за померлим, надавала йому всю необхідну допомогу, піклування, а також належним чином виконувала обов`язок дружини по утримання і забезпеченню чоловіка (т. 1 а.с. 132 - 140; т. 6 а.с. 132-140). Згідно з наданими Харківською митницею ДФС завіреними копіями декларацій про доходи за період з 1998 по 2011 роки колишнього співробітника [PERSON] та копії декларацій за період з 1998 по 2008 рік [PERSON] , у своїх деклараціях про доходи [PERSON] зазначає як члена сім`ї: [PERSON] - дружиною, а [PERSON] при заповнені своїх декларацій про доходи зазначає як члена сім`ї: [PERSON] - чоловіком (т. 1 а.с. 157-188). Суд вважає, що надані позивачкою письмові пояснення свідків (т. 1 а.с. 190-195) є неналежними доказами, оскільки вказані особи не допитані безпосередньо судом у ході судового розгляду, на їх виклику у судове засідання для допиту в якості свідків представник позивача не наполягав, та 01.06.2025 подав до суду заяву про відмову від повторного виклику свідків (том 1 а.с. 111). Відповідно до статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Ухвалюючи рішення суд враховує, що відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] розірвано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 03.05.1990 зроблено запис за №148. Також, розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] зареєстровано 15.08.1991 року, актовий запис №546 (т. 1 а.с. 198, 199). Згідно з ст. 44 Кодексу про шлюб та сім`ю України, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Таким чином, з наведеного можна дійти висновку, що позивачка [PERSON] дійсно спільно проживала з [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю як чоловік й дружина без реєстрації шлюбу. Вказані обставини підтверджуються дослідженими у ході розгляду справи доказами. Позивачка просить встановити факт, що має юридичне значення, спільного проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без шлюбу з 01.03.1990 по 10.10.2013 у спорі про поділ спільного сумісного майна. Відповідно до ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Згідно з п. 1 Розділу VII «Прикінцеві положення» Сімейного кодексу України, цей Кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01.01.2004. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01.01.2004 року, норми Сімейного кодексу України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Положення Кодексу про шлюб та сім`ю України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене Сімейним кодексом України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Відповідно до ч. 2 ст. 13 Кодексу про шлюб та сім`ю України, права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Таким чином, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України, тобто з 01.01.2004. Кодекс про шлюб та сім`ю УРСР не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу. З огляду на вказане, встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружина без реєстрації шлюбу у період до 01.01.2004 не передбачено Кодексом законів про шлюб та сім`ю України. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року (справа №204/5407/17). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] в період часу з 01.01.2004 по 10.10.2013. Однак, Велика Палата Верховного Суду вважає, що висновки судів про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 по справі №523/14489/15-ц). Також відповідно до заявлених [PERSON] позовних вимог, вона просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , оскільки їй та [PERSON] належало 77/100 частки житлового будинку на праві спільної сумісної власності, де її частка складає - 38/100, а решта 39/100 частки складає спадщина після померлого [PERSON] , спадкоємцями якого є вона й відповідачі в рівних частках, а саме по 13/100 частки кожному. Згідно з ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Частиною четвертою статті 368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Таким чином, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором У постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №490/6060/15-ц зазначено, що особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте),а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб необхідно вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Як встановлено у судовому засіданні 77/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , не є майном на яке поширюється режим спільної сумісної власності, оскільки спірний житловий будинок подарований [PERSON] на підставі договорів дарування від 17.03.1993 та від 22.05.1995, та є особистою власністю останнього. Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності. Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до, та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. При цьому для застосування передбачених частиною першою статті 62 СК України правил, істотне збільшення вартості майна (у даній справі - 77/100 частки житлового будинку) повинне відбутися саме внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, а не інших чинників (зокрема, загальної зміни цін на ринку нерухомості, інфляційних процесів), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна внаслідок невід`ємних поліпшень. У висновку судової будівельно-технічної експертизи №6740/20333, складеного 31.10.2017 судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса, вказано, що: 1) залишкова вартість заміщення домоволодіння по [ADDRESS] станом на 31.03.1990 складає 14829 руб. (чотирнадцять тисяч вісімсот двадцять дев`ять); 2) ринкова вартість зазначеного вище житлового будинку з надвірними будівлями станом на 10.10.2013 складає 440052 грн (чотириста сорок тисяч п`ятдесят дві); 3) ринкова вартість даного житлового будинку з надвірними будівлями станом на момент проведення експертизи складає 1717070 грн (один мільйон сімсот сімнадцять тисяч сімдесят); 4) у дослідженні зазначено, які поліпшення (покращення) були проведені у даному житлового будинку у період часу з 31.03.1990 по 10.10.2013; 5) вартість зазначеного вище будинку з надвірними будівлями у період часу з 31.03.1990 по 10.10.2013 змінилась за рахунок проведених поліпшень (покращень). Також у висновку зазначено, що: 1) відповідно до довідки №46 КПТІ «Інвентаризатор» від 04.07.2017 [6]: «Слатинське КПТІ «Інвентаризатор» повідомляє, що при проведенні обстеження житлового будинку [ADDRESS] за період з 07.05.2014 на теперішній час змін не виявлено». Відповідно до даних технічного паспорту [2 а.с.22-27] житловий будинок з прибудовами складається з наступних приміщень: коридору 1-1 площею 14,8 кв.м.; житлової кімнати 1-2 площею 13,6 кв.м.; житлової кімнати 1-3 площею 13,5 кв.м.; житлової кімнати 1-4 площею19,3 кв.м.; коридору 1-5 площею 7,2 кв.м.; кухні 1-6 площею 14,9 кв.м.; котельні 1-7 площею 4,8 кв.м.; коридору 1-8 площею 3,1 кв.м.; кладової 1-9 площею 1,9 кв.м.; тамбуру І площею 4,3 кв.м.; коридору 2-1 площею 5,0 кв.м.; передпокою 2-2 площею 13,5 кв.м.; житлової кімнати 2-3 площею 19,3 кв.м.; житлової кімнати 2-4 площею 42,0 кв.м.; кухні 2-5 площею 12,5 кв.м.; ванної 2-6 площею 4,5 кв.м.; тамбуру ІІ площею 5,1 кв.м. Загальна площа житлового будинку з прибудовами складає 199,3 кв.м. На земельній ділянці розташовані наступні будівлі і споруди: житловий будинок літ. «А-1» 1960 р. побудови; прибудова літ. «Аґ-1» 1989 р. побудови; веранда літ. «а» 1960 р. побудови; тамбур літ. «а1» 1991 р. побудови; прибудова літ. «а2» 1989 р. побудови; прибудова літ. «а3» 1990 р. побудови; прибудова літ. «а4» 1973 р. побудови; ганок літ. «а5» 1973 р. побудови; сарай літ. «Б» 1962 р. побудови; літня кухня літ. «В» 1991 р. побудови; навіс літ. «в» 1991 р. побудови; сарай літ. «Г» 1973 р. побудови; погріб літ. «г» 1962 р. побудови; сарай літ. «Д» 1982 р. побудови; сарай літ. «Е» 1990 р. побудови; вбиральня літ. «Ж» 1973 р. побудови; вбиральня літ. «3» 1991 р. побудови; вигрібна яма літ. «И» 1980 р. побудови; вигрібна яма літ. «К» 1989 р. побудови; гараж літ. «Л» 1991 р. побудови; сарай літ. «М» 1991 р. побудови; гараж літ. «Н» 1992 р. побудови; сарай літ. «О» 1992 р. побудови; сарай літ. «Р» 1996 р. побудови; альтанка літ. «С» 2002 р. побудови; колодязь літ. «№» 2012 р. побудови; колодязь літ. «№6»; огорожі літ. №1-5, 7-14; 2) відповідно до наданих на дослідження матеріалів встановлено, що в житловому будинку в період з 31.03.1990 по 10.10.2013 проведено наступні будівельні роботи (поліпшення): збільшення площі житлового будинку; проведено переобладнання в будинку та влаштовано 2 ванні кімнати і відповідні комунікації до них (водопостачання, каналізація); газифіковано житловий будинок; проведення робіт з капітального ремонту (зміна покрівлі даху, зміна в частині житлового будинку оздоблення стін, стелі, підлоги тощо); змінено віконні і дверні прорізи; 3) відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи [3] та технічного паспорту [2 а.с. 22-27] на земельній ділянці в [ADDRESS] , розташований житловий будинок з прибудовами та надвірні будівлі і споруди інвентаризаційною вартістю 456778 грн. У період з 31.03.1990 по 10.10.2013 були добудовані наступні будівлі і споруди: тамбур літ. «а1» (1991 рік) інвентаризаційна вартість 8155 грн; літня кухня літ. «В» (1991 рік) інвентаризаційна вартість 75698 грн; навіс літ. «в» (1991 рік) інвентаризаційна вартість 703 грн; вбиральня літ. «З» (1991 р.) інвентаризаційна вартість 2317 грн; гараж літ. «Л» (1991 р.) інвентаризаційна вартість 17593 грн; сарай літ. «М» (1991 р.) інвентаризаційна вартість 10304 грн; гараж літ. «Н» (1992 р.) інвентаризаційна вартість 12574 грн; сарай літ. «О» (1992 р.) інвентаризаційна вартість 7075 грн; сарай літ. «Р» (1996 р.) інвентаризаційна вартість 5142 грн; альтанка літ. «С» (2002 р.) інвентаризаційна вартість 3427 грн; № колодязь літ. № (2012 р.) інвентаризаційна вартість 12855 грн; №6 колодязь літ. №6 інвентаризаційна вартість 3401 грн; огорожі літ. №1-5, 7-14,15 інвентаризаційна вартість 54251 грн. Також експерт зазначає, що дослідження визначення інфляційних процесів не є завданням будівельно-технічної експертизи (т. 2 а.с. 123-153). Надані позивачкою квитанції до прибуткового касового ордера Слатинського КПІ «Інвентаризатор» №229, №230 від 23.03.2011, №556 видані на ім`я [PERSON] не зазначають, за які послуги і роботи були оплачені; в товарних чеках від 07.07.2010, від 09.07.2010, від 30.08.2011, від 12.06.2012, від 22.06.2012, від 16.07.2012, від 17.07.2012, від 25.09.2012, від 11.10.2012 на ім`я кого видані дані чеки, що дані матеріали були використанні на ремонт і поліпшення спірного житлового будинку, інші чеки не відносяться до часу спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу (т. 1 а.с. 142-149). Позивачкою не доведено, що спірний житловий будинок за час спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу в період часу з 01.01.2004 по 10.10.2013 істотно збільшився у своїй вартості внаслідок саме спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Не надано доказів, що отримані грошові кошти в сумі 35000,00 доларів США, згідно з договором купівлі-продажу квартири від 10.09.2010, були використані [PERSON] на ремонт чи поліпшення житлового будинку, крім того в рішенні Дергачівського районного суду від 25.06.2015, при обґрунтуванні своїх позовних вимог про усунення від спадкування, [PERSON] зазначає, що вказані грошові кошти йшли на лікування [PERSON] , що також підтверджується копією позовної заяви від 19.05.2014 (т. 1 а.с. 126-130). Також свідок [PERSON] 29.01.2025 у судовому засіданні пояснила, що вона з 1978 року по січень 1990 року перебувада у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , у шлюбі мали доньку, спільно проживали за адресою: [ADDRESS] в одній половині будинку, в іншій - батьки чоловіка та брат [PERSON] , будинок мав окремі входи. Під час спільного проживання в середині 80-х років у своїй частині робили капітальний ремонт, а у 1987-1989 роках по всій ширині будинку побудували прибудову, поштукатурили, встановили вхідні двері, переробили сантехніку. Саме коли розірвали шлюб не пам`ятає, але це було в 1990 році. Позивача [PERSON] вона не знає. Щодо спадкування [PERSON] частки житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , після померлого [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218, 1220-1221 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. За змістом ст. ст. 1222-1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). На підставі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України) Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частиною першою статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Главою 86 ЦК України, а також Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Згідно з ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі №753/8671/21, постанова Верховного Суду від 18 вересня 2023 року у справа №582/18/21). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі №227/3750/19 зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Суд вважає, що без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку можливе у випадку, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Позивачкою не надано до суду й не підтверджено належними доказами, що у неї існують перешкоди для оформлення права власності на спадкове майно в нотаріальному порядку після надання нотаріусу необхідних документів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 3 ст. 12 ЦПК України, ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на нерухоме майно необхідно відмовити у повному обсязі. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Відповідно до ч. 1, п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із проведенням експертизи. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у позов не підлягає до задоволення у повному обсязі, судові витрати, понесені [PERSON] , покладаються на позивача. Про понесення судових витрат відповідачем не заявлено. Отже, судові витрати сторін у справі розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed