Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

ПрАТ "СК "УНІКА" (далі - позивач) звернулось до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення страхового відшкодування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що11.10.2022 о 14 год. 30 хв., у м. Київ, по вул. Братиславській сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «DAF», днз [NUMBER] , яким керував відповідач та автомобіля марки «Hyundai Tucson», днз [NUMBER] . У результаті ДТП обидва автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 14.11.2022 по справі №754/10170/22 відповідача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. На момент дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси власника автомобіля «Hyundai Tucson», днз [NUMBER] , були застраховані в ПрАТ «СК «УНІКА» сертифікатом добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 370016/4615/0000485 від 08.09.2022. Власник автомобіля «Hyundai Tucson», днз [NUMBER] , звернувся до позивача із заявою №4969390228 про подію з ознаками випадку згідно договору КАСКО № 370016/4615/0000485. Дана заява була розглянута пошкодження застрахованого автомобіля визнано страховим випадком, у зв`язку з чим на позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі: 106 049,18 грн. Сума несплачених страхових платежів 32 869 грн. була вирахувана із суми відшкодування. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 207322232, у зв`язку з чим ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок позивача в розмірі 115 830 грн. Отже, сума виплати страхового відшкодування, яке позивач просить стягнути із відповідача становить 23088,18 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.02.2025 постановлено здійснити перехід розгляду справи з порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін; призначено судове засідання у приміщенні суду. 12 травня 2025 року від представника відповідача, адвоката Зачепіло З.Я. надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Вказала, що при визначені суми нанесеної шкоди пошкодженому транспортному засобу не було враховано коефіцієнту зносу; позивачем не доведено сплату різниці страхового відшкодування у розмірі 23088,18 грн.; позивач не має право на отримання вказаної суми замість потерпілої особи; у відповідача не виник обов`язок компенсувати суму страхового відшкодування 23088,18 грн. 10 липня 2025 року представник позивача у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, подали клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11.10.2022 о 14 год. 30 хв., у м. Київ, по вул. Братиславській сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «DAF», днз [NUMBER] , яким керував відповідач та автомобіля марки «Hyundai Tucson», днз [NUMBER] . У результаті ДТП обидва автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 14.11.2022 по справі №754/10170/22 відповідача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Також судом встановлено, що майнові інтереси власника автомобіля «Hyundai Tucson», днз [NUMBER] , були застраховані в ПрАТ «СК «УНІКА» на підставі сертифікату добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 370016/4615/0000485 від 08.09.2022. Позивачем було сплачено власнику автомобіля «Hyundai Tucson», днз [NUMBER] , страхове відшкодування у розмірі 106 049 грн. 18 коп., що підтверджується платіжним дорученням №054384 від 07.11.2022 року, заяви №4969390228 про подію з ознаками випадку згідно договору КАСКО № 370016/4615/0000485, протоколу №38669 огляду колісного транспортного засобу від 26.10.2022; рахунку на оплату №2107 від 18.10.2022; страхового акту № 4969390228 від 03.11.2022. Копії вказаних документів долучені до матеріалів справи. При цьому відповідно до змісту рахунку на оплату №2107 від 18.10.2022 встановлено, що загальний розмір шкоди, який заподіяний автомобіля «Hyundai Tucson», днз [NUMBER] становить 138918,18 грн. Із змісту страхового акту № 4969390228 від 03.11.2022 встановлено, що позивач утримав із розміру страхового відшкодування суму майбутніх страхових платежів сертифікату добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 370016/4615/0000485 від 08.09.2022у розмірі 32869 грн. На підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 207322232 встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант». ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок позивача в розмірі 115 830 грн., що підтверджується платіжним дорученням №32446 від 26.12.2022, копія якого долучена до матеріалів справи. Вказані обставини не заперечуються сторонами у поданих ними заявах по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача встановлена та доказуванню не підлягає. Отже, розмір страхового відшкодування у сумі 23088,18 грн., яке позивач вимагає стягнути з відповідача, є різницею між розміром шкоди заподіяної шкоди автомобіля «Hyundai Tucson», днз [NUMBER] становить 138918,18 грн. та сумою страхового відшкодування виплаченого позивачу ТДВ СК «Альфа-Гарант» у розмірі 115 830 грн. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до п. 3 ст. 30 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається умовами договору. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування при настанні страхового випадку. Відповідно до статті 979 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про страхування», за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортних засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із приписами п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок зі виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законом. Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до ч. 3 с. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. У відповідності до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. З матеріалів справи вбачається, що різниця між фактично сплаченим страховим відшкодуванням за договором добровільного страхування транспортного засобу та отриманою позивачем сумою страхового відшкодування за страховим полісом відповідача складає 23088,18 грн., що є сумою збитків, яка не відшкодована позивачу. Відповідач заперечуючи вказану суму позовних вимог оскільки вважає, що позивач не здійснював страхової виплати на таку суму, відповідно не має права на її відшкодування, вважає, що ці кошти не відносяться до витрат страхової компанії, тому, що перебувають поза межами суми виплати страхового відшкодування. Згідно ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Як встановлено судом, у страховому акті № 4969390228 від 03.11.2022 позивач здійснив утримання із розміру страхового відшкодування суму майбутніх страхових платежів сертифікату добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 370016/4615/0000485 від 08.09.2022 у розмірі 32869 грн. Отже, страховим актом № 4969390228 від 03.11.2022 відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог відповідно до ч. 1 ст. 601 ЦК України. Із викладеного слідує, що загальний обсяг шкоди, зафіксований у матеріалах справи та заподіяний відповідачем, унаслідок ДТП є більшим, та превалює на тим розміром коштів, що сплачений позивачем у якості суми страхового відшкодування на користь потерпілого, що зумовлено характером та природою правовідносин між позивачем (страховиком) та потерпілим (страхувальником) та взаєморозрахунками між ними на суму, що становить різницю між указаними сумами - 23088,18 грн. Відповідна природа правовідносин між указаними суб`єктами (взаємозалік за зобов`язаннями між цими сторонами) не впливає на обсяг загальної суми шкоди, що належить компенсувати у межах цієї справи відповідачеві на користь позивача у порядку регресу, та у всякому разі такі взаєморозрахунки не можуть слугувати підставою для зменшення загальної суми завданого збитку, розмір якого підтверджений матеріалами справи та сторонами не оспорюється. Щодо посилань відповідача, що при визначені суми нанесеної шкоди пошкодженому транспортному засобу не було враховано коефіцієнту зносу, то в матеріалах справи відсутні докази наявності зносу пошкодженого транспортного засобу. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих позивачем доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 3028 грн., який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved