Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~Чорнобаївська селищна\~рада (далі\~-\~позивач)\~в інтересах\~малолітніх дітей\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~звернулася до\~Чорнобаївського районного\~суду Черкаської\~області з\~позовом до\~ [PERSON] \~(далі\~-\~відповідач)\~про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Чорнобаївської селищної ради розглянуто питання про доцільність відібрання дітей від матері [PERSON] , без позбавлення батьківських прав. Відповідач до своїх батьківських обов`язків ставиться безвідповідально, зловживає алкоголем, систематично залишає малолітніх дітей без нагляду на тривалий час. Діти завжди брудні, недоглянуті. Після чергового відвідування сім`ї [PERSON] , дітей було доставлено до приймального відділення КНП "Чорнобаївська багатопрофільна лікарня" для огляду. Під час огляду було встановлено, що [PERSON] був хворий, одяг дітей не відповідав віку та сезону. Після, чого дітей тимчасово влаштовано відповідно до п.31 постанови КМУ від 24.06.2008 року №866 "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини". У зв`язку з цим позивач, посилаючись на приписи СК України, просив відібрати дітей від матері [PERSON] , без позбавлення батьківських прав і стягнути з неї аліменти. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 27 березня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 18 червня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. [PERSON] пояснила, що [PERSON] на даний час зловживає спиртними напоями, поведінки по відношенню до дітей не змінила. Відповідач [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явилася. У встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подала, жодних заяв чи клопотань не надіслала. Поштове відправлення з копією ухвали суду та позовною заявою і доданими до неї документами, що надсилалося на адресу її реєстрації, повернулося без вручення. За таких обставин відповідач викликалася до суду шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, однак до суду не прибула. Згідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідач [PERSON] неодноразово викликалася до суду шляхом направлення судових повісток на адресу місця проживання, що зареєстроване у встановленому законом порядку, разом з цим поштові відправлення повернулися до суду з відмітками про відсутність особи за адресою місця проживання, а тому відповідач [PERSON] вважається такою, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. Відповідач є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 9, 10, 11, 12, 13). Відповідач [PERSON] за місцем проживання характеризується негативно, зловживає алкогольними напоями, веде аморальний образ життя, залишає дітей без нагляду, в будинку антисанітарні умови, запасу належних продуктів харчування немає. Таке відношення до утримання та виховання дітей несе загрозу їхньому здоров`ю та життю (а.с. 15). Відповідно до змісту актів обстеження умов проживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20, 21, 22), вставновлено, що умови проживання незадовільні, антисанітарія, на стінах грибок, постільна білизна брудна, відсутні продукти харчування. Відповідно до копії наказу начальника служби у справах дітей Чорнобаївської селищної ради від 14 березня 2025 року № 9 "Про тимчасове влаштування дітей, відібраних від матері в зв`язку з загрозою життю та здоров`ю", визначено влаштувати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у сім`ю патронатного вихователя [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28, 29). Згідно з рішенням Чорнобаївської селищної ради від 14 березня 2025 року № 33 вирішено відібрати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від матері [PERSON] в зв`язку з загрозою життю та здоров`ю дітей (а.с. 31). Відносно відповідача [PERSON] складені протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 2 ст. 184, ст. ст. 173, 185 КУпАП (а.с. 24,25, 26). Відповідно до ст. 170 СК України, право на звернення до суду з позовом про відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав, мають орган опіки та піклування та прокурор. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливим. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v.UKRAINE, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008р. «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 ч. 1 ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Пунктами 2-5 ч. 1 ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Таким чином оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своїх малолітніх дітей, суд дійшов висновку, що позов в частині відібрання дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав ґрунтується на вимогах закону, відповідає інтересам дітей, тому підлягає задоволенню. Відібрання дітей у батьків це санкція за невиконання батьківських обов`язків. Ця санкція є більш м`якою, порівняно з іншими, зокрема із позбавленням батьківських прав. Відібрання дитини не є крайнім і незворотним заходом. Відібрання дітей без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом і відповідно до ч. 3 ст. 170 СК України, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення дітей. Необхідно зауважити, що [PERSON] , від якої відібрані діти, не втрачає щодо них прав та обов`язків, обумовлених походженням. Мати не позбавлена права звернутися до суду з вимогою про повернення дітей, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню. Враховуючи, що на час розгляду справи діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] влаштовані на тимчасове проживання у сім`ю патронатного вихователя [PERSON] (с. Привітне Золотоніського району Черкаської області), суд вважає за доцільне залишити дітей на проживання у зазначеній родині. Відповідно до ч. 4 ст.170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. При таких обставинах, ураховуючи, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на період окремого проживання від матері потребують не лише догляду, а й матеріальної підтримки, а батьки зобов`язані утримувати своїх малолітніх дітей, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі аліменти на утримання дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційного розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, у розмірі 3028,00 гривень. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved