Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] та [PERSON] . Позовна заява обґрунтована тим, що позивач, [PERSON] , [INFO] , є рідним братом малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які відповідно до наказу служби у справах дітей Дмитрушківської сільської ради від 11.02.2025 №06/01-07 «Про тимчасове влаштування малолітніх [PERSON] , [PERSON] , в сім?ю [PERSON] » проживають разом з ним та його громадянською дружиною, [PERSON] , по [ADDRESS] . Батько дітей, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Проте, за місцем реєстрації практично не проживає, що підтверджується довідкою Ятранівського старостинського округу Ладижинської сільської ради. Веде бродячий спосіб життя, не працює, зловживає алкогольними напоями. Житловий будинок по [ADDRESS] , де зареєстровані [PERSON] та малолітні [PERSON] , [PERSON] знаходиться у напіврозваленому стані. Санітарно-гігієнічні умови незадовільні, відсутні елементарні умови для проживання дітей: постільна білизна брудна, засоби гігієни, продукти харчування. Присутній стійкий неприємний запах. Відразу після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , діти залишилися проживати з батьком. Так як [PERSON] немає постійного місця проживання, веде бродячий спосіб життя, малолітні [PERSON] , [PERSON] переїздили з ним з місця на місце. Декілька місяців вони проживали у м. Умані, де винаймали житло. Так як [PERSON] зловживав алкогольними напоями, не доглядав за будинком, їх виселили. Згодом, він знайшов нову співмешканку, з якою проживав біля двох місяців, у с. Куна, Гайсинського району. [PERSON] не працював, зловживав алкогольними напоями, часто залишав малолітніх на сторонніх людей, а то й без догляду дорослих. Крім того, діти не навчалися, не відвідували дошкільну установу. Дані факти підтверджуються довідкою Кунського старостинського округу Гайсинського району Вінницької області. Тому, з квітня 2023 року малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають з позивачем, він з дружиною піклується про них. Діти відвідують навчальний заклад. Позивач та його дружина забезпечують їх всім необхідним для навчання, виховання та розвитку. На підставі викладеного просить суд ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення із дня пред`явлення цього позову і до досягнення дітьми повноліття. 2. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 17.03.2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу надіслано копію ухвали судді та копію позовної заяви з додатками рекомендованим листом, який він отримав 25.03.2025, про що свідчить особистий підпис в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення №0690901503156. Ухвалою суду від 04.06.2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Представник третьої особи Служби у справах дітей Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області в судове засідання не з`явилась, попередньо до суду подала заяву в якій просила розгляд справи проводити без участі представника. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дмитрушківської сільської ради Уманського району Черкаської області в судове засідання не з`явилась, попередньо до суду подала заяву в якій просила розгляд справи проводити без участі представника, вказала, що позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. 3. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти, відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ч.1 та ч.5 ст.56 ЦПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. У відповідності до ч.1 ст.59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до приписів ч.1 та ч.3 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд встановив, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10.03.2018 року, [PERSON] народилась [INFO] (актовий запис №101 від 10.03.2018). ЇЇ батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . (а.с. 13) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01.03.2016 року, [PERSON] народилась [INFO] (актовий запис №145 від 01.03.2016). ЇЇ батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . (а.с. 18) Матір дітей [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 01.10.2022 року.(а.с. 29) Позивач [PERSON] є братом малолітніх [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 15.07.1999 р., відповідно до якого батьком вказаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . (а.с. 12). Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою : [ADDRESS] .(а.с. 14,20) За вказаною адресою зареєстрований також батько дітей [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою №25/13-18/13-19 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 23.01.2025 р. (а.с. 31). [PERSON] , згідно характеристики наданої старостою с. Ятранівка, за час проживання в селі зарекомендував себе посередньо. Згідно довідки-характеристики, наданою старостою Кунянського старостинського округу №22 від 10.05.2025, [PERSON] , проживаючи в період з грудня 2023 по листопад 2024, зарекомендував себе з негативної сторони, вів аморальний спосіб життя, постійно вживав алкогольні напої, не займався належним чином вихованням дітей. На нього неодноразово надходили скарги стосовно його неадекватної поведінки. (а.с.32,36) Згідно довідки №239 від 26.11.2024, виданої Доброводівським старостинським округом Дмитрушківської сільської ради Уманського району Черкаської області малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають з серпня 2024 р. за адресою: [ADDRESS] разом зі своїм братом [PERSON] та його співмешканкою [PERSON] та її сином [PERSON] .(а.с.25) Згідно акту обстеження умов проживання від 11.02.2025 за адресою: [ADDRESS] встановлено, що для малолітніх в будинку створені належні умови, вони мають відокремлене місце для відпочинку та підготовки до уроків, забезпечені належним харчуванням, одягом, взуттям, шкільним приладдям та підручниками. (а.с. 34). Як вбачається з листів Доброводівського ліцею імені Миколи Руденка Дмитрушківської сільської ради №23/01-26 від 27.01.2025 та №24/01-26 від 27.01.2025 діти [PERSON] та [PERSON] охайні, доглянуті, школу без поважних причин не пропускають. Брат [PERSON] завжди приводить і забирає дітей з уроків, тримає зворотний зв`язок з класним керівником, цікавиться успішністю та шкільним життям сестри, відвідує батьківські збори. Батько [PERSON] із дітьми не спілкується, у вихованні участі не бере, з класним керівником на зв`язок не виходив. (а.с. 27,28). Наказом начальника служби у справах дітей Дмитрушківської сільської ради №06/01-07 від 11.02.2025 малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] тимчасово влаштовано в сім`ю рідного брата по матері [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] .(а.с.7) Згідно висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ладижинської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ,, затвердженого рішенням Ладижинської сільської ради №97 від 22.04.2025, зважаючи на те, що батько дітей не виконує своїх батьківських обов`язків, зловживає спиртними напоями, не приділяє належну увагу вихованню дітей, не цікавиться їх самопочуттям, здоров`ям, фізичним, духовним і моральним розвитком, з метою захисту прав та інтересів малолітніх дітей, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] . Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім цього, відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. У силу статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно з частинами 1-4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167). Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно зі ст. 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Окрім цього, системний аналіз норм сімейного права дає підстави вважати, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків / одного з батьків батьківських прав. Такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19 (провадження № 61-14351св21). Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. На підставі наведеного вище, суд дійшов переконання, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання встановлених законом батьківських обов`язків по вихованню своїх дітей, не проявляє жодного інтересу до них та не опікується ними, тому є підстави для задоволення позову та позбавлення його батьківських прав. При цьому суд звертає увагу, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, але при цьому, водночас вважає, що у даному випадку він є виправданим, адже зібрані та досліджені докази підтверджують ухилення відповідача від виконання визначених чинним законодавством батьківських обов`язків та небажання їх виконувати. На підставі викладеного суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З приводу позовної вимоги про стягнення аліментів з [PERSON] то суд зазначає таке. За змістом вимог ч.2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аліменти - це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону . Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України встановлено ,що частка заробітку(доходу) матері, батька ,яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову та на підставі п. 1 ч. 1 ст.367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення із дня пред`явлення цього позову і до досягнення дітьми повноліття. У відповідності до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу аліментів за один місяць. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп. (за позовну вимогу про стягнення аліментів) Враховуючи те, що відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, позивач в судовому засіданні не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд дійшов висновку про можливість, на підставі ст. 280 ЦПК України, ухвалити заочне рішення.

Outcome: approved