Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

У січні 2025 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Клечановську Юлію Іванівну звернувся до суду із позовною заявою до Гостомельської селищної військової адміністрації про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої позовні вимоги мотивував тим, що [INFO] помер його батько\~ [PERSON] , а згодом після його смерті, [INFO] померла й мати [PERSON] , яка, як спадкоємець першої черги, прийняла спадщину після смерті свого чоловіка. Відтак, після смерті матері позивача - [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] не розпорядилася належним їй майном на випадок смерті шляхом складання та посвідчення заповіту, а тому спадкування має здійснюватися за законом згідно черги спадкування. Він є спадкоємцем першої черги. Жодних спорів між спадкоємцями щодо спадщини після смерті матері не виникало. У встановлений законом шестимісячний строк він не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки не був обізнаний з вимогами законодавства та вважав, що фактично прийняв спадщину, з огляду на те, що володів документом, котрий підтверджує право власності на частку будинку, оскільки за життя його батько [PERSON] подарував йому 51/100 частину житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відтак, Позивач, вважаючи, що оскільки він є належним співвласником нерухомого майна, може в будь-який час завершити оформлення правовстановлюючих документів на житловий будинок після смерті матері, пропустив строк для прийняття спадщини, що є поважною причиною. З метою переоформлення спадкового майна позивач звернувся до приватного нотаріуса, проте отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. Із підстав, наведених вище, просив суд визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , строком у три місяці з дня набрання рішенням законної сили. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2025 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання, витребувано у приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьова Івана Сергійовича належним чином засвідчену копію спадкової справи №155/2024, після майна померлої [PERSON] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 квітня 2025 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, представник надав заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримали. Представник Гостомельської селищної військової адміністрації надав заяву про розгляд справи у відсутність представника, просив суд вирішити спір відповідно до вимог чинного законодавства. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5ст.\~268\~ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно Постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року № 761/38266/14 (61-1091св21) якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено,\~що відповідно\~до свідоцтва\~про народження\~серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS] , виданого на підставі Рішення виконавчого комітету Горенської сільської ради народних депутатів, від 25.10.1996 року, [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Договором дарування АЕВ № 194411 від 26.06.2001 року підтверджується, що [PERSON] за життя подарував своєму сину - [PERSON] 51/100 частину житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , зареєстрованим 02 серпня 2003 року виконкомом Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 61. [INFO] померла мати Позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , зареєстрованим 15 серпня 2011 року Виконавчим комітетом Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 55. Так, мати Позивача, як спадкоємець після смерті свого чоловіка (батька Позивача), вважалася такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала з останнім на час його смерті. 27 листопада 2024 року Позивач звернувся до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьова І.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті його матері, в рамках заведеної спадкової справи № 155/2024. Постановою № 1016/02-31 від 27.11.2024 року відмовив Позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що при підготовці документів до видачі свідоцтва про право на спадщину було з`ясовано, що спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини, встановлений ч. 1 ст. 1270 Цивільного Кодексу України, тому згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України, він має право звернутися до суду для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли, судом не встановлено. Відповідно до ст. 15, 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Статтею 11\~ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). За приписами ст.\~1223\~ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені уст. 1261-1265 цього Кодексу. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1220,1222,1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1ст. 1272 ЦК України). Як роз`яснено Верховним Судом України у п. 26 постанови Пленуму від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" суди відкривають провадження у справі за позовом особи про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачем у цій справі є територіальна громада в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а саме Гостомельська селищна військова адміністрація. Відповідно до ч. 3 ст.\~1272\~ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст.\~1272\~ЦК України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Тобто суд, розглядаючи такі позови встановлює саму по собі наявність причин, що унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини, та оцінює їх з точки зору поважності. Дослідивши надані позивачем докази, виходячи із встановлених обставин, суд дійшов висновку про наявність об`єктивних перешкод для подання позивачем заяви про прийняття спадщини у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку, зокрема те, що він не був обізнаний з вимогами законодавства та вважав, що фактично прийняв спадщину, так як володів документом, котрий підтверджує його право власності на частку будинку, оскільки за життя [PERSON] подарував йому 51/100 частину житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відтак, Позивач, вважав, що оскільки він є належним співвласником нерухомого майна, може в будь-який час завершити оформлення правовстановлюючих документів на житловий будинок після смерті матері, з огляду на що пропустив строк для прийняття спадщини. Положеннями ст.\~17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Відповідно до ст.\~6\~Європейської конвенції\~з прав\~людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Виходячи з рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979 року, ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Як вбачається з матеріалів справи, позивач обґрунтовує пропуск строку звернення із заявою про прийняття спадщини тим, що будучи законним співвласником нерухомого майна, вважав, що може в будь-який час завершити оформлення правовстановлюючих документів на житловий будинок після смерті матері, з огляду на що й пропустив строк для прийняття спадщини. Проте позивач також вчинив всі необхідні дії, які свідчать про прийняття спадщини, оскільки від неї він в установленому порядку не відмовлявся. Таким чином, інших спадкоємців на майно не існує та у випадку задоволення позову, права, свободи та інтереси інших осіб не будуть порушені. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що причини пропуску позивачем строку для своєчасного подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини є поважними. Враховуючи, що позивач в інший спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може, а також той факт, що у відповідача відсутні заперечення з приводу заявлених позивачем позовних вимог, суд дійшов висновку, про можливість надати позивачу додатковий строк для прийняття спадщини. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява від 10 лютого 2010 року № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v.), серія A,303-A, п. 29). На підставі викладеного,

Outcome: approved