Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на її утримання як дружини у розмірі частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з 16 січня 2025 року до досягнення їх доньки - [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] . На теперішній час дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. На даний час вона не має змоги працювати, оскільки перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на її утримання, тому змушена звернутися до суду. 30 травня 2025 року до суду надійшло заперечення на позовну заяву, яким відповідач просив відмовити у задоволенні позовної заяви. В обґрунтування зазначив, що судовим наказом Кривоозерського районного суду Миколаївської області з нього стягуються аліменти на утримання дитини - [PERSON] , 2024 року народження, в розмірі частини усіх видів його заробітку (доходу), тому позивач отримує 12000 грн. щомісяця. Крім того, у нього є створилася інша сім`я, що перебуває на його утриманні, він має постійні витрати також на батьків, які є пенсіонерами, отримують мінімальну пенсію, хворіють, та також потребують матеріальної допомоги. Окрім цього, в період з 06 червня 2022 року по 15 вересня 2024 року допомагав позивачу матеріально, добровільно переказував чималі грошові кошти. Наразі він є військовослужбовцем, під час військової служби отримав травму колінного суглобу, погіршився стан його здоров`я, який постійно потребує витрат на лікування. Стягнення з нього аліментів в розмірі частки всіх його доходів на утримання дружини стане для нього надмірним тягарем. 19 червня 2025 року до суду надійшла відповідь на заперечення на позовну заяву позивача, яким просила задовольнити позов в повному обсязі, при цьому посилаючись на те, що гроші, які перераховані відповідачем [PERSON] були надані для фінансування процедури штучного запліднення (ЕКО), що було їх спільним рішенням, а утримання своєї родини є правом останнього, яке він здійснює за власною волею та за наявності для того відповідних можливостей, що в свою чергу не звільняє відповідача від обов`язку утримувати дружину до досягнення дитиною трьох років. Позивач на теперішній час не працює та здійснює догляд за дитиною, тому не може самостійно забезпечити гідне матеріальне становище. Обов`язок відповідача щодо утримання дружини є переважним, ніж обов`язок щодо утримання батьків та новоствореної сім`ї. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони з 21 січня 2023 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Первомайським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 15 січня 2025 року(а.с.6). Станом на день подачі до суду позовної заяви шлюб між сторонами не розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Первомайським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 12 липня 2024 року(а.с.7). Даними довідки ОСББ "М.Грушевського" від 13 січня 2025 року підтверджується, що [PERSON] проживає в орендованій квартирі [ADDRESS] . Разом із нею за цією адресою проживає донька [PERSON] , 2024 року народження(а.с.8). Даними довідки Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) за вих..№12.1-13/105 від 12 березня 2025 року підтверджується, що [PERSON] перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 18 листопада 2024 року по [INFO] (а.с.20). Позивач вказує, що відповідач матеріальної допомоги на її утримання та утримання дитини не надає, хоча має таку можливість. Положеннями ст.75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно положень ст.84 СК України, право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини, ч.1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч.2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч.3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч.4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч.5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч.6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Положення ч.4 ст.84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застосування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 червня 2019 у справі № 201/2097/17 (провадження № 61-26230 ск 18) визначальним на підставі цієї норми закону є наявність у дружини права на утримання, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища. Відповідно до положень правової позиції, викладеної у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 листопада 2021 у справі № 487/5798/20 (провадження № 61-13023св21) тлумачення частини другої статті 84, частини другої статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу. Відповідачем надано до суду довідку військово-лікарської комісії ВЧ [NUMBER] №3551 від 27 березня 2025 року, згідно якої діагноз: Наслідки абсцесу головного мозку (2005 р.), лікованого оперативно (28 жовтня2005) у вигляді зміцнілих рубців, заміщеного дефекту тім?яної кістки (S-20 см'), кістково-атрофічних змін у лівій лобній частці (Т90.5), цефалгічного та вестибуло-атактичного синдромів; часткової атрофії зорового нерву обох очей при звуженні меж поля зору до: 15°- 30° р спронових меридіанах, до 40°- 45° у верхньому та назальних меридіанах правого ока; до 25° у нижньо-назальному та назальному меридіанах лівого ока; простого міопічного астигматизму ст. 0,75D правого ока при гостроті зору з корекцією 0,9 (Н47.2, Н52.2) з помірним порушенням функції. Травма, Ні, не пов?язана з проходженням військової служби. Застаріле пошкодження медіального меніска правого колінного суглобу, синдром медіопателярної складки, ліковане оперативно (25 січня 2024), у вигляді зміцнілих рубців з незначним порушенням функції (М23.2). Захворювання, ТАК, пов?язане з проходженням військової служби. На підставі статей 26-б, 75-б, 61-в графи ІІ Розкладу хвороб придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв?язку, оперативного забезпечення, охорони. Такі особи є непридатними да служби у підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях, у спецспорудах. Відповідач стверджував, що має сім`ю, яка складається із цивільної дружини - [PERSON] та двох її неповнолітніх дітей, однак доказів спільного проживання та їх утримання відповідачем суду не надано. Відповідач здійснює утримання батьків-пенсіонерів, що підтверджено даними платіжних інструкцій, доданих до заперечення. Крім того, позивачем додано докази того, що дійсно вони з [PERSON] зверталися до клініки "Надія Одеса" щодо застосування допоміжних репродуктивних технологій та проходили курс лікування із застосуванням ін`єкцій і т.п. процедур, які були дорого вартісними. З платіжних інструкцій грошових переказів вбачається перерахування відповідачем [PERSON] коштів [PERSON] , [PERSON] на протязі 2022-2025 років, що є добровільною допомогою і не є аліментними зобов`язаннями. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд приймає до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Враховуючи надані сторонами докази, невизнання відповідачем позовних вимог щодо стягнення з нього аліментів, стан його здоров`я (отримав травму, погіршився стан його здоров`я, який потребує витрат на лікування) та матеріальне становище платника аліментів, який є військовослужбовцем, суд вважає, що виходячи з принципу розумності та справедливості, з відповідача підлягає стягненню аліменти на користь позивача на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісяця до досягнення дитиною трьохрічного віку. Саме такий розмір аліментів буде максимально відповідати всім окресленим вище принципам розрахунку, оскільки, має забезпечити позивачу отримання від батька дитини матеріального утримання. Також слід зазначити, що термін сплати аліментів на утримання позивача є короткочасним, а саме: з дня звернення до суду і до досягнення дитиною трьох років, а тому сплата аліментів у визначеному судом розмірі не може суттєво впливати на матеріальний стан відповідача. Водночас суд роз`яснює, що сторони не позбавлені права звернутись до суду з позовом про зміну розміру аліментів у разі зміни їх матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я, в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України (ст. 192 СК України). Зазначене є підставою для часткового задоволення позову. Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Аліменти підлягають стягненню з моменту подання позову (ч.1 ст.79 СК України). Згідно положень ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За такого, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн..

Outcome: partial