Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Вендель Олег Михайлович звернувся в суд із позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.09.2015 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27.08.2015 р. і до її повноліття (справа № 473/3422/15-ц). На підставі цього рішення постановою від 17.08.2023 р. Першим відділом ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного МРУ МЮ (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження № 72566594 та згідно розрахунку станом на 01.05.2025 р. наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 85038,50 грн. 06.12.2016 року позивач одружився з [PERSON] , від шлюбу має сина [PERSON] , [INFO] . Ці факти підтверджуються свідоцтвами про шлюб та народження. Дружина не працює, займається домашнім господарством та доглядом за дитиною, не має доходів. Таким чином, дружина та малолітній син перебувають на утриманні позивача. З 02.04.2025\~року він\~проходить військову\~службу у\~в/ч\~ [NUMBER] \~по мобілізації.\~До цього\~моменту \~мав середньомісячний\~дохід 17\~400,00\~грн.\~Припускає,\~що в\~ЗСУ матиме\~менший дохід\~і не\~зможе сплачувати аліменти у такому розмірі та забезпечувати свою другу дитину та дружину. У зв`язку з чим, просить суд зменшити розмір аліментів з 1/4 всіх видів заробітку (доходу) позивача на 1/8 всіх видів його заробітку (доходу), що буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку доньки - [PERSON] , [INFO] . Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про слухання справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідач до суду не з`явилася, про дату, часу та місце розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явилася в судове засідання та не подала відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом з`ясовано, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.09.2015 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27.08.2015 р. і до її повноліття. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст. ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Верховний Суд України в Постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Вимогами ст. ст.13,81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів, позивач вказує на те, що на даний час на його утриманні перебуває працездатна дружина та малолітня дитина, а також те, що його ймовірний дохід через мобілізацію його до ЗСУ зменшиться. При цьому, не було надано письмових доказів, який розмір грошового забезпечення наразі має [PERSON] і наскільки погіршився його майновий стан, через що б він не зміг сплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Верховний Суд України в Постанові від 16.09.2020 року в справі № 565/2071/19 дійшов висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та беззаперечно підтверджували погіршення його майнового стану. Заявлені позивачем обставини, такі як мобілізація та народження іншої дитини, хоча й можуть теоретично впливати на фінансове становище особи, не були підкріплені достатньою доказовою базою у відповідності до вимог процесуального законодавства. Згідно зі статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У даному випадку, позивач не виконав свого обов`язку щодо доведення факту суттєвого погіршення його матеріального становища. Не були представлені, наприклад, документи, що підтверджують зниження заробітної плати, збільшення обов`язкових витрат, пов`язаних з мобілізацією (якщо такі були), або витрат на утримання другої дитини, які б виходили за межі звичайних витрат та об`єктивно перешкоджали виконанню існуючих аліментних зобов`язань. Крім того, друга дитина у позивача народилася у 2017 році. Примусове стягнення аліментів розпочалося з 2023 року. Проте, позивач звернувся до суду з відповідною позовною заявою щодо зміни розміру аліментів лише у 2025 році. Такий значний проміжок часу вісім років з моменту народження другої дитини та два роки з моменту початку примусового стягнення аліментів свідчить про відсутність об`єктивної та невідкладної потреби у негайній зміні розміру аліментних виплат. Фактично, позивач протягом тривалого часу не вважав, що ці обставини суттєво погіршують його матеріальне становище до тієї міри, щоб вимагати перегляду існуючих судових рішень. \~ \~ \~ \~ Відсутність своєчасного звернення до суду підриває аргументи позивача щодо непереборного характеру труднощів, які нібито виникли та вимагають негайного судового втручання. Окремо слід звернути увагу на те, що згідно із ч.8 ст.7СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахування мінтересів дитини. Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги те, що позивач переконливих доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України), на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, та слугувати самостійними підставами для зменшення їх розміру не може, крім того, розмір стягуваних аліментів за рішенням суду не є завищеним, тому суд вважає, що достатніх та законних підстав для зменшення розміру аліментів немає, а відтак в задоволенні позову слід відмовити. Додатково суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що у разі виникнення обставин передбачених ст. 192 СК України, які можуть бути підтверджені достовірними доказами, платник аліментів може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Outcome: dismissed