Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

До Кременчуцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на частку земельної ділянки в порядку спадкування, яку позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та земельну ділянку площею 0,1365 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем за заповітом та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину житлового будинку у зв`язку з тим, що наявні спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку у спадщині дружина померлого [PERSON] та донька [PERSON] . В подальшому позивач та відповідачі звернулися до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. Однак нотаріусом було відмовлено у його видачі у зв`язку з тим, що їх частки на житловий будинок не відповідають часткам на земельну ділянку. Враховуючи вищевикладене, позивач просить визнати за ним право власності за заповітом на 2/3 частки земельної ділянки площею 0,1365 га з кадастровим номером 5322484403:03:002:0341, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; за [PERSON] право власності за законом на 1/6 частку земельної ділянки площею 0,1365 га з кадастровим номером 5322484403:03:002:0341, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; за [PERSON] право власності за законом на 1/6 частку земельної ділянки площею 0,1365 га з кадастровим номером 5322484403:03:002:0341, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26 березня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 28 квітня 2025 року призначено справу до судового розгляду та витребувано у приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Говорухи Вікторії Сергіївни спадкову справу, відкриту після [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 07 липня 2025 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання\~права власності\~на частку\~земельної ділянкиприйнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом. В обґрунтування зустрічної позовної заяви представник позивача за зустрічним позовом зазначає, що після смерті [PERSON] спадщину отримали його син [PERSON] , дружина [PERSON] так як має право на обов`язкову частку у спадщині, та донька [PERSON] , яка також має право на обов`язкову частку у спадщині. 15.02.2025 року нотаріусом було видано свідоцтво про право власності на 1/2 частку житлового будинку, який був набутий подружжям під час шлюбу, а також на 1/12 частку даного будинку, оскільки [PERSON] має право на обов`язкову частку у спадщині. В подальшому при зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом було відмовлено, оскільки частки спадкоємців на житловий будинок не відповідають їх часткам на земельну ділянку. Просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1365 га, кадастровий номер 5322484403:03:002:0341, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно, розташоване на цій земельній ділянці, та на 1/12 частку земельної ділянки, площею 0,1365 га, кадастровий номер 5322484403:03:002:0341, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою [ADDRESS] , в порядку спадкування після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] . Представник позивача за зустрічним позовом заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] , оскільки такі вимоги суперечать чинному законодавству, та просить задовольнити вимоги зустрічної позовної заяви. Позивач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, зустрічні вимоги залишив на розсуд суду. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] та її представник адвокат Пінчук Ю.В. заперечували щодо задоволення первісної позовної заяви та підтримали вимоги зустрічної позовної заяви з підстав, викладених в ній. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні визнала позовні вимоги первісного позивача та не заперечувала проти задоволення зустрічних позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, встановив наступне. Відповідно до вимог\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності\~ЦПК України\~випадках. Згідно\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11 липня 2024 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с.7). Відповідно до копії заповіту, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Бухаровою С.К. 04 вересня 1997 року, [PERSON] зробив розпорядження, що все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповідає [PERSON] (а.с.6). За змістом статей 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу\~(стаття 1223 ЦК України). \~Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~1241\~ЦК України,\~малолітні,\~неповнолітні,\~повнолітні непрацездатні\~діти спадкодавця,\~непрацездатна вдова\~(вдівець)\~та непрацездатні\~батьки спадкують,\~незалежно від\~змісту заповіту,\~половину частки,\~яка належала\~б кожному\~з них\~у разі\~спадкування за\~законом (обов`язкова\~частка). Згідно ч.ч. 1, 3\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1\~ст. 1269 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до досліджених копій матеріалів спадкової справи №37/2024, відкритої до майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , наявний чинний заповіт [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Бухаровою С.К. 04 вересня 1997 року, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №77726512 від 22.07.2024 року (а.с.54 з/б-55). Відповідно до копії свідоцтва про одруження [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб 20 квітня 2001 року. Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.59). Відповідно до копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] , [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.48 з/б, 51 з/б). Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.52). 22 липня 2024 року [PERSON] та [PERSON] подали заяви про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті їх батька [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.45,49). Таку ж заяву подала 17 вересня 2024 року дружина померлого [PERSON] (а.с. 57). Відповідно до листа Крюківської районної державної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №5441/01-27 від 07.08.2024 року, [PERSON] , [INFO] , знятий з реєстрації місця проживання у зв`язку зі смертю з адреси: [ADDRESS] з 11.07.2024 року. Станом на день смерті [PERSON] за вищевказаною адресою разом з померлим зареєстрована [PERSON] , [INFO] (а.с.56). Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. 15 лютого 2024 року позивач та відповідачі за первісним позовом звернулися до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Говорухи В.С. із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] та вказали, що до складу спадщини входить земельна ділянка площею 0,1365 га, кадастровий номер 5322484403:03:002:0341, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.60 з/б-63). 15 лютого 2025 року приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Говорухою В.С. [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на 1/2 частку в праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.69). 15 лютого 2025 року приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Говорухою В.С. [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/12 частку житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.70). 15 лютого 2025 року приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Говорухою В.С. [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/12 частку житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.71 з/б). 15 лютого 2025 року приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Говорухою В.С. [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.73). Проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 49/02-31 від 15 лютого 2025 року приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Говорухою В.С. було відмовлено сторонам по справі у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, а саме земельну ділянку площею 0,1365 га, кадастровий номер 5322484403:03:002:0341, що розташована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з невідповідністю їх часток у праві спільної власності на житловий будинок та земельну ділянку. Так, житловий будинок належить спадкоємцям в таких частках: [PERSON] -1/3 частка житлового будинку, [PERSON] 1/12 частка житлового будинку, [PERSON] -1/12 частка житлового будинку. В той же час на земельну ділянку повинні бути видані свідоцтва про право на спадщину в таких частках: [PERSON] 2/3 частки земельної ділянки, [PERSON] 1/6 частки земельної ділянки, [PERSON] 1/6 частки земельної ділянки (а.с.82-83). З роз`яснень п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що при наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до копії Державного акту на право власності на землі серії ІІІ-ПЛ №056833 від 20.11.2000 року, [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка розташована на території с. Мала Кохнівка Потоківської сільської ради площею 0,14 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 1 Кременчуцькою нотаріальною конторою 12.07.2000 року, реєстраційний номер №3-1213 (а.с.109). Відповідно до копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.07.2000 року, [PERSON] продав [PERSON] земельну ділянку площею 0,14 га, розташовану на території с. Мала Кохнівка Потоківської сільської ради площею 0,14 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель (а.с.108). Факт належності даної земельної ділянки [PERSON] підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-3201452122024 від 12.12.2024 року, згідно якого земельній ділянці був присвоєний кадастровий номер 5322484403:03:002:0341, місце розташування за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1365 га, власник [PERSON] на підставі Державного акту від 20.11.2000 III-ПЛ 056833 (а.с.114-115). Відповідно до копії звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки ТОВ «Офіс з оцінки нерухомого майна», кадастровий номер 5322484403:03:002:0341, що розташована за адресою: [ADDRESS] , від 04.03.2025 року ринкова вартість даної земельної ділянки становить 124000 грн. (а.с.15-16). Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.03.2015 року, житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] (а.с.65). Факт належності даного житлового будинку [PERSON] також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №413503761 від 15 лютого 2025 року (а.с.67 з/б-68). Статтею 14\~Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Частиною першою статті 15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої\~статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 86\~ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно з статтею 1225\~ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. На підставі частини першої статті 120\~ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. Згідно з частиною першою статті 377\~ЦК України до\~особи,\~яка набула\~право власності\~на житловий\~будинок (крім\~багатоквартирного),\~будівлю або\~споруду,\~переходить право\~власності,\~право користування\~на земельну\~ділянку,\~на якій\~вони розміщені,\~без зміни\~її цільовогопризначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Системний аналіз змісту наведених норм статті 120\~ЗК України та статті 377\~ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20), не відступаючи від правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, зробила висновок, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статті 120\~ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. Таким чином, виходячи з системного аналізу положень статей 372, 377, 1225\~ЦК України та статей 89, 120 ЗК України, суд дійшов висновку, що оскільки сторони по справі є власниками частини спірного житлового будинку, прийнявши спадщину після смерті батька та чоловіка, зокрема, у вигляді часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку під цим будинком, мають право на ту частину земельної ділянки, на якій цей будинок розміщений, а також на частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Отже, за відсутності угоди між співвласниками про порядок користування земельною ділянкою, розмір часток співвласників на земельну ділянку визначається, виходячи з розміру їх часток у будинку, який розташований на цій земельній ділянці, тому розмір частки позивача [PERSON] у праві власності на земельну ділянку складає 1/3 частини, яка відповідає його успадкованій частці у праві власності на будинок за заповітом. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 466/9302/15-ц (провадження № 61-5308св19), від 17 жовтня 2018 року у справі № 490/6406/16-ц (провадження № 61-7173св18). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, та за [PERSON] необхідно визнати право власності за заповітом на 1/3 частки земельної ділянки площею 0,1365 га з кадастровим номером 5322484403:03:002:0341, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи викладені норми чинного законодавства, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню та за [PERSON] необхідно визнати право власності на частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою [ADDRESS] , виходячи з розміру її частки у будинку, який розташований на цій земельній ділянці, згідно свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на 1/2 частку земельної ділянки у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно, та на 1/12 частку вищевказаної земельної ділянки в порядку спадкування після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] . Щодо вимог позивача за первісним позовом [PERSON] про визнання права власності за [PERSON] та [PERSON] , суд враховує положення ст. 4 ЦПК України, згідно якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. [PERSON] реалізувала своє право шляхом звернення до суду з зустрічним позовом, в той час [PERSON] не позбавлена права в разі необхідності звернутися до суду для захисту своїх прав. На даний час [PERSON] не зверталася до суду з відповідним позовом, який підлягає вирішенню та матеріали справи не містять доказів, що [PERSON] уповноважила [PERSON] діяти в її інтересах, тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial