Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

Позивач звернувся із позовною заявою до суду з позовною заявою до Заводського відділу державної служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що [INFO] , помер батько позивача [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] . 04.03.2024 року позивач звернувся до Приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Моісєєнко Д.О., з метою відкриття спадкової справи. Однак під час перевірки документів Приватним нотаріусом на об`єкт нерухомого майна (спадкового майна), було виявлено обтяження у вигляді арешту майна накладеного на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належала на праві власності померлому батьку [PERSON] [PERSON] . Позивач з`ясувала, що арешт на вказану квартиру був накладений на підставі обтяження нерухомого майна слугує Постанова ДВС Заводського РУЮ м.Дніпродзержинська №АМ 132204 від 03.08.2004 року. Зазначає, що із відповіді Заводського ВДВС у м.Кам`янське, зазначається, що в Автоматичній системі виконавчих проваджень відсутні данні про виконавче провадження на підставі якого винесено арешт на майно боржника. Передані до архіву органу державної виконавчої служби виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягає знищенню. Та зазначає, що вищевикладений відділ не має можливості надати більш детальну інформацію щодо арешту нерухомого майна за постановою №АМ 132204 від 03.08.2004 року. Вбачається, що у виконавчій службі відсутні будь-які данні щодо виконавчого провадження. Відповідно зазначає, що наявність обтяження на нерухоме майно (спадкове майно), яке має триваючий характер (20 років) та порушує права Позивача як власника майна, відсутність процедурної можливості зняти арешт з нерухомого майна у позасудовому порядку, слугує правовою підставою для звернення до суду з позовом про зняття арешту з нерухомого майна. 21 жовтня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та справу призначено до підготовчого судового засідання. 16 червня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідача Заводського відділу державної служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у судове засідання не з`явилась, про слухання справи повідомлена належним чином, заяв клопотань не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень частини першої статті 11 Закону України "Про виконавче провадження", в редакції від 21.04.1999 року, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Судом встановлено, що відповідно до договору міни від 22.04.2002 року зареєстровано в реєстрі №2791, засвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського округу Жидковим В.Ю., зазначається, що між [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з другої сторони, був укладений Договір міни, що полягав у наступному: [PERSON] зробив обмін особисто належного майна - 4 частки домоволодіння за номером [ADDRESS] , належну йому на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого 04.03.1998 року на Дніпродзержинській філії Придніпровської товарної біржі, N? 391, та зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації м. Дніпродзержинська 29.03.2001, а реєстровій книзі N? 5 за реєстровим №1230, з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на особисто належне їм майно - квартиру за номером [ADDRESS] , належну їм на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане 07.10.1997 року відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому м. Дніпродзержинська, зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації м. Дніпродзержинська в реєстровій книзі N? 112 за реєстровим №20752. (а.с.19). Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 09.12.2023 року.(а.с.23). Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис №2588, серії [NUMBER] .(а.с.14). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме: квартири, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано обтяження на підставі постанови, АМ 132204, 03.08.2004, ДВС Заводського РУЮ м.Дніпродзержинська.(а.с.17). Судом встановлено, що згідно з відповіддю Заводського відділу державної служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 23.07.2024 p. № 77200 про зняття арешту з нерухомого майна, накладеного відповідно до постанови АМ132204 від 03.08.2004, ДВС Заводського РУЮ м. Дніпродзержинська накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . В Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутні дані про виконавче провадження на підставі якого винесено арешт на майно боржника. Відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 07 червня 2017 року №1829/5, вимог п.п. 9.10 - 9.15 « про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» (зі змінами), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18 грудня 2009 року N? 2392/5 - строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Передані до архіву органу державної виконавчої служби виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Відділ не має можливості надати більш детальну інформацію щодо арешту нерухомого майна за постановою АМ132204 від 03.08.2004. (а.с.18). Згідно Постанови від 03.08.2004 року серії АМ№132204 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження накладено арешт на все майно [PERSON] , а саме квартира [ADDRESS] на підставі стягнення аліментів з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , 1989 року народження у розмірі частини на користь матері [PERSON] (а.с.28). Встановлено, що згідно Витягу про реєстрацію в Спадковій справі №76069483, спадкова справа, в якій спадкодавець [PERSON] , відкрита під № [NUMBER] . (а.с.15) Зазначається, що спадщину після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , прийняла його дочка [PERSON] , [INFO] . Інших спадкоємців передбачених законом України ст..ст.1261-1265 ЦК України, немає. (а.с.16). Відповідно до ч. 1\~ст.\~1220\~ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1218\~ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності зі ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Позивач [PERSON] , є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] . Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій. Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно до ч. 1, 2\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Як роз`яснено п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові №2/0301/806/11 від 13 липня 2022 року зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом ... При цьому суд апеляційної інстанції підставно врахував те, що наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Встановивши вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що за таких обставин наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника (більше 10 років) є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Встановивши, що позивач володіє майном у встановленому законом порядку та наявність арешту, який накладений постановою про арешт майна боржника та оголошенням заборони на його відчуження АМ№132204 від 03.08.2004 року перешкоджають власникові вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном. Таким чином, враховуючи характер, суть та підстави заявлених позивачем вимог, норми права, якими вони регулюються, суд приходить до висновку, що накладене обтяження обмежує позивача у праві володіння, користування та розпорядження. Отже, враховуючи зазначені позивачем обставини та надані нею докази в обґрунтування позову в їх сукупності, приймаючи до уваги, що позивачем надано належні і допустимі докази, суд вбачає, що наявний арешт (обтяження) майна порушує речові права позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту, а заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч.1\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Згідно до ст.141ЦПК України,судовий збір покладається насторони пропорційнорозміру задоволенихпозовних вимог. Іншісудові витрати,пов`язані зрозглядом справи,покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача;2) у разівідмови впозові -на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з позовною заявою зазначено залишити витрати по сплаті судового збору за позивачем.

Outcome: approved