Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 20 травня 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач зазначає, що 09 березня 2011 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, який вони зареєстрували у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 1294. За час шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2013 року (справа № 344/12798/13-ц) шлюб між сторонами розірвано, малолітню дочку [PERSON] , залишено на виховання з матір`ю [PERSON] . До січня 2023 року донька [PERSON] , проживала з колишньою дружиною, в тому числі і 10 місяців за кордоном, без відома батька, куди вона виїхала після повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України. Однак після повернення з-за кордону донька відмовилася повторно виїжджати разом з матір`ю за межі України та висловила бажання проживати разом із позивачем. Своє рішення донька мотивувала тим, що матір зловживає алкогольними напоями, після чого «випадає з життя», не приділяє достатньої уваги дівчинці. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2023 року (справа №344/522023) визначено місце проживання [PERSON] з [PERSON] . З моменту повернення з-за кордону доньки, [PERSON] фактично забула про її існування. Вона самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням та утриманням [PERSON] не займається. На даний час неповнолітньою донькою відповідач не цікавиться. Позивач самостійно займається вихованням, утриманням та гармонійним розвитком доньки, дбає про її здоров`я, допомагає їй у навчанні, продовжує належним чином піклуватися про її розвиток. Так, під час перебування дівчинки за кордоном, мати не дбала про здоров`я дитини, завдавала дівчинці психологічних травм, не приділяючи їй належної уваги. Окремим ударом, за словами дівчинки, стало вживання матір`ю алкогольних напоїв, внаслідок чого дівчинка відчувала себе самотньою і нікому непотрібною. Всі ці обставини підтверджуються психологічною характеристикою психоемоційного стану дитини та сімейних відносин, зробленою після повернення дівчинки з-за кордону. Також це може підтвердити й сама дівчинка. Крім того, позивачем самостійно здійснювалося лікування дівчинки, коли вона повернулася з-за кордону. Також мати не приділяє увагу й вихованню та духовному розвитку дитини. Так, вона не цікавиться, як живе дівчинка, перестала цікавитися успіхами у навчанні дитини, її фізичним і духовним розвитком тощо. Останнього разу, коли відповідач дзвонила до своєї доньки, позивач помітив, що дівчинка розмовляла з нию неприязно, вона неохоче ділилася новинами зі свого життя, без будь-якого бажання відповідала на запитання матері та ділилася своїми думками і міркуваннями. Після цього [PERSON] цілий день жалілася на головний біль. Крім того, мати, перебуваючи за кордоном, вже понад півроку взагалі не телефонує дівчинці, не кажучи вже про зустрічі з дитиною. Крім того, [PERSON] зазначає, що не бажає бачити свою матір чи зустрічатися з нею через те, що вона абсолютно не цікавиться нею. Мати не здійснює й матеріального та фінансового забезпечення дівчинки. Всі матеріальні потреби задовольняються за рахунок позивача. Позивач вважає, що відповідач свідомо, умисно не виконує своїх батьківських обов`язків щодо виховання дівчинки За таких обставин позивач просить суд постановити рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] (а.с. 1-4). Процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 травня 2024 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с. 18-19). Ухвалою суду від 24 травня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін (а.с. 20-21). Ухвалою суду від 28 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за даним позовом до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с.94-95.101). Пояснення учасників справи у судовому засіданні. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали на підставах, викладених у позові, просили позов задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення суду не заперечували. У судове засідання відповідач не прибула, про причини неявки суд не повідомила, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, зокрема, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб сайті Судової влади України (а.с.98-99, 112-113). Від відповідача не надходив відзив на позов, а також жодних інших заяв та/або клопотань. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, у судове засідання не з`явилася, попередньо до суду подана заява про розгляд справи у відсутності представника третьої особи (а.с.50). Допитана у судовому засіданні неповнолітня [PERSON] суду пояснила, що не бажає спілкуватися з мамою, оскільки вона вживає алкогольні напої, не піклується про неї, не цікавиться її життям, била її. Бажає проживати з батьком та повертатися до матері за кордон не хоче. Під час провадження по справі свідок [PERSON] суду пояснила, щ з 2018 року по 2023 рік працювала фахівцем соціальної роботи соціальних служб сімей, дітей та молоді. У полі зору була сім`я [PERSON] за повідомленням її матері, оскільки дочка зловживала спиртними напоями, яку було взято на соціальний супровід. Під час спілкування було з`ясовано, що [PERSON] має низький виховний потенціал матері, було запропоновано роботу з психологом, звернення до спеціалістів для лікування. [PERSON] лікувалася у наркологічному диспансері. Проте вона не виконувала усі рекомендації соціальних працівників, не займалася вихованням своєї дочки [PERSON] . Оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явилася у судове засідання без поважних причин та не повідомила про причини свої неявки, відзиву не подала, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи, про що 07 липня 2025 року прийнята відповідна ухвала (а.с.120). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, вислухавши учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 09 березня 2011 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрував шлюб із [PERSON] , [INFO] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.5). Відповідно до копії свідоцтва про народження, батьками [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с.6). 24 вересня 2013 року рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, яке набрало законної сили 13 листопада 2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, малолітню дочку [PERSON] залишено на виховання з матір`ю [PERSON] (а.с.7). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2023 року, яке набрало законної сили 21 вересня 2023 року, визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] по [ADDRESS] (а.с.8-10). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2023 року, що набрало законної сили 06 вересня 2023 року, виправлено описку, допущену у резолютивній частина заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2023 року у цивільній справі №344/5220/22 (а.с. 10-11) Дитина [PERSON] зверталася за медичною допомогою (а.с. 12-13). 14 березня 2023 року Центром психологічної допомоги дітям Товариства з обмеженою відповідальністю «Серденько» складена психологічна характеристика психоемоційного стану дитини та сімейних відносин [PERSON] , [INFO] (а.с.14-16). Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 30 грудня 2024 року за № 1530 вирішено надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON] , [INFO] (а.с. 51-55). Комунальним закладом «Міський центр соціальних служб» Івано-Франківської міської ради була дана відповідь адвокату Кузику В.І. на його запит від 29 січня 2025 року щодо надання інформації про [PERSON] . Сім`я [PERSON] неповна (батьки розлучені у 2013 року), перебувала під соціальним супроводом МЦ ССС ДМ у період з 01.11.2021 по 19.04.2022 у зв`язку із шкідливими звичками матері та неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків, через що виникали конфлікти із бабусею [PERSON] , з якою вона спільно проживала. [PERSON] надавалася комплексна послуга соціального супроводу. У квітня 2022 року у зв`язку із повномасштабним вторгненням мати з дитиною виїхала до Німеччини (а.с.61).30 січня 2025 року Центром психологічної допомоги дітям Товариства з обмеженою відповідальністю «Серденько» складена психологічна характеристика психоемоційного стану дитини та сімейних відносин [PERSON] , [INFO] , з якої вбачається, що наявні теплі та довірчі стосунки з татом, спостерігаються негативні переживання, пов`язані з матір`ю (а.с. 62-64). 17 липня 2024 року Службою у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради складений Акт умов проживання за адресою місця проживання [PERSON] : [ADDRESS] , згідно якого для виховання та розвитку дитини створені належні умови (а.с.66). 27 лютого 2025 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] з виконання судового наказу № 344/1789/25, виданого 31 січня 2025 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини заробітку (доходу), але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з 30 січня 2025 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 68). Норми права, що підлягають застосуванню, та висновки суду за результатами розгляду справи. Згідно частини першої-другої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У пункті 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно частини четвертої статті 164 Сімейного кодексу України, під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до пунктів 15-16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно частини четвертої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Відсутність побачень з дитиною та навіть спроб їх здійснення свідчить про відсутність інтересу до дитини з боку відповідача, що відповідно до рішення «Хант проти України» є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 (провадження № 61-19984св21), проживання батька протягом значного часу на території іншої держави без участі у вихованні дітей, піклуванні про них тощо, а також обізнаність про їхню важку життєву ситуацію, пов`язану зі смертю матері, - достатні підстави для позбавлення його батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не піклується про свою неповнолітню дитину, не забезпечує дитині необхідного виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до внутрішнього світу свого доньки, не створює умов для отримання донькою освіти, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дочки. Судом встановлено, що мати, перебуваючи за кордоном, не маючи жодних перешкод у прибутті в Україну, не зустрічається та не спілкується з дитиною, що свідчить про відсутність інтересу до дитини з боку відповідача, За таких обставин, суд вважає, що відповідач свідомо ухилялася від виконання своїх обов`язків, не утримувала належним чином свою дитину, не приділяла достатньої уваги її розвитку. Суд переконаний, що мати не може повноцінно здійснювати свої батьківські обов`язки за допомогою телекомунікаційних систем, а відтак особа, яка свідомо змінює країну проживання, несе відповідні ризики порушення нормальних життєвих зв`язків та передбачених законом наслідків невиконання батьківських обов`язків. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , слід позбавити батьківських прав матір [PERSON] .. При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити, що позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє матір права спілкуватися з дитиною, бачитися з нею, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.ст. 58, 60 Цивільного кодексу України, ст.ст. 164, 165, 166 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved