Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

I. Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Адвокат Левицька Ірина Степанівна, яка діє в інтересах [PERSON] , шляхом формування документів у підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», звернулась до суду з позовом до Львівської міської ради за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - П`ята Львівська державна нотаріальна контора Львівської області, про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем. Відповідно до прохальної частини заяви, позивач просить: - встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , із померлою [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, покликається на те, що [INFO] померла [PERSON] , яка постійно та на день смерті проживала із заявником [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На випадок своєї смерті померла розпорядилась майном, склавши заповіт на заявника [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить: 1/2 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] , інші 1/2 частки у праві власності заявник успадкував після смерті чоловіка померлої [PERSON] . За заявою позивача П`ятою львівською державною нотаріальною конторою Львівської області відкрито спадкову справу за № 50/2025. Листом державного нотаріуса П`ятої львівської державної нотаріальної контори Львівської області від 27.01.2025 заявника повідомлено, що ним порушено термін для прийняття спадщини та для оформлення спадкових справ необхідно надати рішення суду про продовження терміну для прийняття спадщини або встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Зазначає, що заявник зареєстрований та фактично проживає у с. Підгородці Стрийського району Львівської області та після смерті чоловіка померлої - [PERSON] , заявник забрав [PERSON] проживати до себе, оскільки остання була особою похилого віку, хворіла та потребувала постійного догляду. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 21.03.2025 відкрито провадження у справі, розгляд постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 07.04.2025 від П`ятої львівської державної нотаріальної контори Львівської області до суду надійшла копія спадкової справи № 50/2025 після смерті [PERSON] . Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 08.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач та його представник просили заявлені вимоги задовольнити у повному обсязі, з мотивів наведених у позовній заяві, а в подальшому подали клопотання про слухання справи без їх участі. Представник відповідача в процесі розгляду справи не заперечила проти задоволення позовної заяви, в подальшому подала заяву про розгляд справи без її участі, відповідно до якої при прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору у судове засідання не з`явився, подав до суду письмове клопотання про здійснення судового розгляду за його відсутності. З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, у тому числі під час підготовчого провадження у справі, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони провадження, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. II. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. У відповідності до частини 1 статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Так, судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Сколівським відділом ДРАЦС у Стрийському районі Львівської області ЗМУ МЮ (м. Львів) від 14.09.2021 серії [NUMBER] , про що зроблено відповідний актовий запис №564 ( а.с. 40). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно у вигляді 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Заявник звернувся до державного нотаріуса П`ятої львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, листом від 27.01.2025 державний нотаріус Зворецька Л.П. повідомила, що з поданих заявником документів вбачається, що термін для прийняття спадщини пропущений, відтак заявнику необхідно звернутися до суду для продовження терміну для прийняття спадщини або для встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Також, судом встановлено, що з метою відновлення та захисту своїх спадкових та майнових прав позивач звертався із заявою про встановлення факту постійного проживання в порядку окремого провадження. Однак, ухвалою від 13.02.2025 позивачу було відмовлено у відкритті провадження за зазначеною заявою, з огляду на наявність спору про право. Відповідно до змісту заповіту від 19.07.2019, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки сімейного лікаря від 29.01.2025, пацієнтка [PERSON] , [INFO] , перебувала під диспансерним наглядом в ЛА ЗПСМ с. Підгородці та лікувалась в сімейного лікаря [PERSON] з лютого 2020 року - по вересень 2021 року. Факт проживання [PERSON] до смерті разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , також підтверджується показами свідків, допитаних у судовому засіданні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Отже, заявник вважав, що спадщину прийняв порядку частини 3 статті 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, але звернувшись до нотаріальної контори, для оформлення своїх спадкових прав, отримав відмову та роз`яснення, в якому зазначено, що його заява щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] надійшла після спливу 6-ти місячного строку, встановленого статтею 1273 ЦК України, в зв`язку з чим йому було рекомендовано звернутися до суду із заявою про продовження терміну для прийняття спадщини або про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у редакції на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним місцем проживання спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Згідно з частиною 1 статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї. Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. У пункті 23 Постанови № 7 від 30.05.2007 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом у судовому засіданні встановлено те, що померла [PERSON] , дійсно проживала за адресою: [ADDRESS] , однією сім`єю та вела спільне господарство разом з [PERSON] . Отже, в силу частини 3 статті 1268 ЦК України, заявник вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Крім того, суд вважає належними та такими, що заслуговують на увагу пояснення позивача про те, що причиною неоформлення спадщини у строки та за процедурою визначеною законом є те, що він з березня 2022 року був мобілізований та протягом двох років перебував на військовій службі, що об`єктивно перешкоджало йому звернутися до нотаріуса. Суд вважає, що встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини має для заявника юридичне значення, а саме право на прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки він в інший спосіб не може реалізувати своє право на прийняття спадщини. За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити заяву про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Розподіл судових витрат слід провести відповідно до ст.141 ЦПК України. Водночас, вирішуючи питання розподілу судових витрат, враховуючи принцип диспозитивності процесу, суд приходить до висновку, що такі слід залишити за позивачем, представник якого заявила відповідне клопотання у судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: approved