Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-10 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 84830,45 грн., яка складається з 51293,01 грн. заборгованості за кредитом, 33537,44 грн. заборгованості за процентами та судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. Зазначає, що відповідач не виконував в повному обсязі умови договору та допустив утворення заборгованості, яку в добровільному порядку не погашає. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, в разі неявки в судове засідання відповідача, просила винести заочне рішення. Відповідач у судовому засіданні спочатку позовні вимоги визнав частково, а саме в частині тіла кредиту в сумі 42945,07 грн. та заперечував щодо стягнення із нього безпідставно нарахованих позивачем відсотків. Зазначив, що згоди на збільшення кредитного ліміту до 51293,01 грн. та самостійного списання відсотків та тіла кредиту із карткового рахунку банку не надавав. А тому вважає, що банком неправомірно були списані кошти із його карткового рахунку, шляхом збільшення кредитного ліміту. Останнє погашення заборгованості ним самостійно було здійснено 28.02.2022. Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що факт укладення договору кредитування №26253018954041 від 16.09.2012 між сторонами підтверджується копією заяви про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та пропозицією укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта), за якими АТ «Ренесанс капітал», правонаступником якого є АТ «ПУМБ», надав [PERSON] кредитний ліміт в сумі 1000 грн., який у подальшому банком самостійно було збільшено до 51300 грн. Згідно з наданим АТ «ПУМБ» розрахунком, за договором №26253018954041 від 16.09.2012 станом на 01.07.2024 загальний залишок заборгованості [PERSON] за кредитним договором в загальному розмірі становить 84830,45 грн., з яких: 51293,01 грн. заборгованість за кредитом; 33537,44 грн. заборгованість за процентами. За приписом ст.526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, як це унормовано положеннями ч.1 ст.1054 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. За правилами ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку,медичне,готельне,банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги, як це закріплено вимогамич.1,2 ст.633 ЦК України. Згідно з приписами ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем; електронний підпис є одноразовим ідентифікатором, це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; суб`єкт електронної комерції суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину. За правилами ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. З наданої представником позивача довідки про збільшення кредитного ліміту, вбачається, що 16.09.2012 [PERSON] було встановлено кредитний ліміт у розмірі 1000 грн., який неодноразово було збільшено, останній раз 26.05.2023 до 51300 грн. Судом встановлено, що заява про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та пропозиція укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) №26253018954041 від 16.09.2012, не містить умови, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту та одностороннього списання коштів з вказаного карткового рахунку наданого відповідачу. У постанові від 03 липня 2019 року, прийнятій у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зробила висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відтак, з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року (справа №393/126/20, провадження № 61-14545сво20 ) зроблений такий висновок про застосування норми права: «Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво-або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту». За змістом ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тому посилання позивача на те, що банк надав повну інформацію відповідачу щодо реальної річної процентної ставки, відсотків річних, розміру штрафів та комісії, зазначених в пропозиції укласти договір карткового рахунку та договору страхування (оферта), не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в пропозиції не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Як убачається з розрахунку АТ «ПУМБ» у відповідача станом на 01.07.2024 виникла заборгованість в розмірі 84830,45 грн., з яких: 51293,01 грн. заборгованість за кредитом; 33537,44 грн. заборгованість за процентами. При цьому з даного розрахунку заборгованості вбачається, що АТ «ПУМБ» нараховувало відповідачу відсотки на залишок поточної заборгованості за кредитом на підставі пропозиції укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферта), та утримувало ці відсотки із сум, сплачених відповідачем на погашення кредиту. Згідно наданої позивачем виписки по особовому рахунку за період з 11.11.2018 по 07.09.2022 з відповідача в позасудовому порядку шляхом автоматичного списання з його карткового рахунку банком в односторонньому порядку проводилося списування відсотків. Останнє погашення відповідачем заборгованості за відсотками за вищевказаним кредитним договором відбулося 08.02.2022. Інших виписок по вказаному особовому рахунку, матеріали справи не містять. Крім цього, як вбачається з розрахунку заборгованості, фактичне погашення відповідачем тіла кредиту відбулося 28.02.2022 в сумі 1115,53 грн., залишок непогашеної суми боргу (тіла кредиту) становить 42945,07 грн. Судом встановлено, що банком в самостійному порядку, без згоди відповідача, 03.03.2020 відповідачу було збільшено кредитний ліміт до 47024 грн. і в подальшому 26.05.2023 до 51300 грн. У період з 30.03.2022 по 30.11.2023 банком в односторонньому порядку, без згоди відповідача, було використане з карткового рахунку відповідача тіло кредиту (стандартна заборгованість) яка була переведена в прострочену, а саме: 30.03.2022 в сумі 545,32 грн., 01.04.2022 1658,9 грн., 12.04.2022 430,9 грн. 13.04.2022 400 грн., 19.04.2022 1182,9 грн., 30.04.2022 613,11 грн., 30.05.2022 642,17 грн., 30.06.2022 659,01 грн., 01.08.2022 474,63 грн., 30.08.2022 491,87 грн., 30.09.2022 1208,49 грн., 30.10.2022 2255,66 грн., 30.11.2022 1538,78 грн., 30.12.2022 1538,78 грн., 30.01.2023 1538,78 грн., 28.02.2023 1538,78 грн., 30.03.2023 1538,78 грн., 30.04.2023 1538,78 грн., 30.05.2023 1538,78 грн., 30.06.2023 1538,78 грн., 30.07.2023 1538,78 грн., 30.08.2023 1538,78 грн., 30.09.2023 1538,78 грн., 30.10.2023 1538,78 грн., 30.11.2023 1538,78 грн., що призвело до подальшого збільшення тіла кредиту з 42945,07 грн. до 51293,01 грн. Враховуючи викладене, з врахуванням позиції відповідача, щодо визнання позовних вимог в частині тіла кредиту на суму 42945,07 грн., суд приходить до висновку щодо неправомірності та безпідставності самостійного збільшення банком відповідачу кредитного ліміту та списання банком коштів з карткового рахунку відповідача, а тому вважає, що стягненню з відповідача [PERSON] підлягає сума в розмірі 42945,07 грн. Вирішуючи питання про розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає стягненню з відповідача, суд зазначає, що стягненню підлягає саме сума неповернутих коштів. Крім того, суд дійшов висновку, що сума, яка була стягнута з відповідача в позасудовому порядку шляхом автоматичного списання з її карткового рахунку, підлягає врахуванню при визначенні загального розміру заборгованості, оскільки стягненню з відповідача підлягає сума саме неповернутих коштів. Суд враховує правила ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Наведене також узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2019 року по справі №545/2248/17. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.3 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. З огляду на викладене вище, суд доходить висновку що позовні вимоги АТ «ПУМБ» про стягнення заборгованості за кредитом з [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, щодо часткового задоволення позовних вимог позивача в розмірі 42945,07 грн., а також стягнення витрат по сплаті судового збору, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1226,22 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial