Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю разом із спадкодавцем, в якій вказує, що [INFO] померла його співмешканка [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Заявник, як особа, що проживала однією сім`єю разом із спадкодавицею [PERSON] більше п`яти років до дня її смерті, являється спадкоємцем четвертої черги, та мав намір звернутися із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, однак отримав усне роз`яснення, що відповідно до п. 4.6 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, факт проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили. Вважає, що як особа, яка постійно, безперервно проживала разом із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю більше 5 років, він вважається спадкоємцем за законом четвертої черги, які прийняли спадщину. Встановлення вказаного факту не пов`язано з наступним вирішенням спору про право. Заявник просить встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] , проживав однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , не менш як п`ять років, а саме з 1993 року до дня її смерті - [INFO] . Представник заявника в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Заінтересована особа: Корнинська селищна рада Житомирського району Житомирської області в судове засідання не з`явилась, надала до суд заяву в якій просила справу розглядати без участі представника Корнинської селищної ради, яка не заперечує у задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні допитано свідків: [PERSON] , яка є рідною сестрою [PERSON] . Свідок зазначила, що вони живуть разом з 1993 року в його будинку с. Білки, вели спільне господарство, але шлюб не було зареєстровано. Інших родичів немає, вона десь із Закарпаття. Вони приїздили одни до одного, були в гарних відносинах. Вони обоє працювали в колгоспі, був спільний бюджет. [PERSON] зненацька померла. Вона думала, що вони одружені офіційно, оскільки вони багато років проживали разом. [PERSON] , яка є його біологічною сестрою по батьковй лінії. [PERSON] та [PERSON] проживали як подружжя. Свідок з ним спілкувалась як брат та сестра. До неї відносилась як до невістки. Вони проживали десь з 1993 року. [PERSON] прийшла сама до [PERSON] , бо її чоловік помер. В [PERSON] була усиновлена дитина, але він загинув. Вона десь із Закарпатської області, Хустського району. ЇЇ родичі ніколи не приїздили до неї. Вони обоє працювали, вона на фермі, він тракторист. Вони планували зареєструвати шлюб. Суд, вислухавши представника заявника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 01 січня 2025 року виконавчим комітетом Корнинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, [PERSON] , померла [INFO] , про що складено актовий запис за № 1. Відповідно до довідки Білківського старостинського округу Корнинської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 15 травня 2025 року № 168, [PERSON] , [INFO] дійсно з 1993 року постійно проживав і мав спільну реєстрацію та вели спільне господарство разом з своєю цивільною дружиною [PERSON] , [INFO] до дня її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з довідки Білківського старостинського округу Корнинської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 05 червня 2025 року № 184, [PERSON] [INFO] , уродженка с. Дубрівка Ужгородського району Закарпатської області, яка померла [INFO] постійно проживала та була зареєстрована до дня її смерті за адресою: [ADDRESS] , разом з цивільним чоловіком [PERSON] [INFO] . Згідно листа приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області від 02 липня 2025 року № 195/01-16, розглянувши надані [PERSON] документи щодо оформлення спадщини за законом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на належне померлій спадкове майно - земельну ділянку, роз`ясний наступне: Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Заявником вчасно подано заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , як спадкоємцем 4-ї черги за законом. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Однак, відповідно до п. 4.6 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, факт проживання спадкоємців однією підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили. Підтвердження обставини постійного проживання спадкодавцем однією сім`єю на час відкриття спадщини, виключно за рішенням суду, якщо вони не перебували у родинних відносинах між собою. В зв`язку з тим, що не надано рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавицею більше п`яти років, тому свідоцтво про право на спадщину не може бути видано. Відповідно до довідки листа приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області від 02 липня 2025 року № 194/01-16, після смерті - [PERSON] , яка народилася [INFO] в селі Дубрівка Ужгородського району Закарпатської області та постійно до дня смерті була зареєстрована у [ADDRESS] та яка померла [INFO] , Мітніцьким Ю.Г. , приватним нотаріусом Житомирського районного, нотаріального округу Житомирської області, заведено спадкову справу. Спадкоємцем, який подав заяву про прийняття спадщини після її смерті є [PERSON] , [INFO] . Наведені вище докази в сукупності підтверджують факт спільного проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства, наявність взаємних прав та обов`язків заявника [PERSON] та його співмешканки [PERSON] . Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Положеннями ст. 1264 ЦК України регламентовано, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справу про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Пунктом 21 ППВСУ від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК (2947-14) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка. Згідно вимог ч.4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами по справі є, зокрема, показання свідків. Суд враховує показання допитаних під час судового розгляду свідків, оскільки їхні покази є належними і допустимими доказами і підтверджують доводи заявника та надані нею пояснення. Відповідно до частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 1993 року постійно спільно проживали та вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] . Наведене підтверджується довідками Білківського старостинського округу Корнинської селищної ради Житомирського району Житомирської області та показами свідків. Таким чином заявником доведено, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] має для нього юридичне значення, в іншому, окрім судового, порядку встановити такий факт він не має можливості, у зв`язку із чим суд вважає за можливе задовольнити заяву, оскільки встановлено, що заявник спільно проживав з померлою [PERSON] не менш як п`ять років до дня відкриття спадщини, їхнім взаєминам були притаманні ознаки шлюбу і сім`ї, що підтверджується дослідженими судом доказами. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених вимог [PERSON] . Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved