Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

Представник Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернувся до суду із вищевказаним позовом. Згідно із прохальною частиною його уточненої редакції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 10 травня 2011 року в загальній сумі 30 300 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що з метою отримання банківських послуг відповідач підписав заяву від 10 травня 2011 року № б/н. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банком був встановлений кредитний ліміт і він свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а відповідач своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилася вказана вище заборгованість. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і, відповідно, без фіксації його перебігу та заперечень щодо такого порядку від учасників не надходило і судом не встановлено. Відповідач, у свою чергу, скерував до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що проти позову він заперечує у повному обсязі. У обґрунтування заявленого [PERSON] повідомив, що дійсно є користувачем послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та має заборгованість перед ним за поточним тілом кредиту. Разом із тим, [PERSON] вживалися заходи щодо добровільного погашення спірної заборгованості. Окрім цього, [PERSON] вказує, що позивач при зверненні до суду із цим позовом не врахував положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання простроченої заборгованості у період дії воєнного стану в Україні». Дослідивши матеріали справи, суд установив наступні фактичні обставини та відповідно ним правовідносини. Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 10 травня 2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 33). У анкеті-заяві, серед іншого, зазначено, що [PERSON] згоден із тим, що ця анкета-заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Має місце у заяві й застереження про те, що Умови і правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Клієнт зобов`язався виконувати вимоги Умов і правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. У подальшому, 06 квітня 2022 року [PERSON] підписана оновлена заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Згідно з наданими банком розрахунком, за відповідачем рахується заборгованість за договором про надання банківських послуг № б/н від 10 травня 2011 року станом на 15 травня 2024 в сумі: 34 300 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 34 300 грн; (а.с. 20-32). Разом із тим, [PERSON] після пред`явлеення цього позову сплатив позивачу 4 000 грн (а.с. 169). Нормами законодавства вказані правовідносини врегульовані наступним чином. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Отже, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтями 1046, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовані зазначені правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову із огляду на наступне. Так, зі змісту позовної заяви убачається, що у травні 2011 року відповідач звернувся до позивача із метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим банк відкрив відповідачеві картковий рахунок та встановив на нього кредитний ліміт. Водночас, банк у анкеті-заяві, яку відповідач заповнив при зверненні до нього в травні 2011 року, послався на Умови і Правила надання банківських послуг, ознайомлення із якими згідно із підписом відповідача не підтверджено. Ураховуючи викладене, можливо дійти висновку, що матеріали справи не містять у собі жодних доказів того, які саме Умови і Правила розумів відповідач, та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання відповідачем анкети-заяви містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитом, зміну процентної ставки, відповідальності за неналежне виконання умов договору саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови і Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір процентної ставки за користування кредитом, відповідальності за неналежне виконання умов договору витяги з Умов і Правил не можна вважати складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не підписані відповідачем. Отже, недодержання письмової форми кредитного договору щодо процентної ставки та відповідальності за неналежне виконання умов договору не дає підстав розцінювати умови, прописані у витягах із Умов і Правил, як невід`ємну складову частину змісту договору, а тому суд не вважає надані позивачем витяги з відповідних документів складовою частиною кредитного договору, оскільки в анкеті-заяві відсутні домовленості сторін про сплату процентів. Підсумовуючи викладене вище, можливо дійти висновків, що матеріали справи не містять підтверджень, стосовного того які саме Умови і Правила надання банківських послуг відповідач розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17, від якої наразі не відступлено. Окрім цього, у матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту щодо різних типів кредитних продуктів, який підписаний [PERSON] 15 липня 2021 року (а.с. 52-55). Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту від 15 липня 2021 року, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Зазначене відповідає правовим висновкам Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 травня 2022 року в справі № 393/126/20. Також, матеріалами справи підтверджується, що 06 квітня 2022 року відповідач підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 34-45). Проте, зі змісту заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 06 квітня 2022 року та Паспорту споживчого кредиту від 15 липня 2021 року, які підписані відповідачем, вбачається, що в тексті цієї заяви не має жодного застереження про те, що вона разом з Паспортом споживчого кредиту є складовою або невід`ємною частиною анкети-заяви № б/н від 05 травня 2011 року. При цьому, за вимогами позову позивач просить стягнути заборгованість саме за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 05 травня 2011 року, щодо якого справедливим є посилання на відсутність підтверджень узгодження сторонами нарахування процентів. Ураховуючи вищевикладене, із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що на виконання вимог умов кредитного договору № б/н від 05 травня 2011 року [PERSON] сплатив позивачеві грошові кошти, частину із яких банком було безпідставно віднесено на погашення заборгованості за процентами, хоча, як зазначалося вище, умовами кредитного договору процентна ставка за користування кредитними коштами не встановлювалася, як і не встановлювався відповідний кредитний ліміт. Окрім цього, із матеріалів справи також убачається, що позивачем беззаперечними доказами не доведено погодження сторонами кредитного ліміту та порядку його встановлення, здійснення розрахунків, коли коштів на поточному рахунку недостатньо, розміру і порядку нарахування процентів за користування кредитним лімітом, права стягнення сум нарахованих процентів за рахунок тіла кредиту (овердрафт), а тому правомірність дій банку щодо віднесення частини коштів на погашення процентів, сплачених відповідачем на погашення кредиту, не підтверджуються, оскільки не відповідає умовам кредитного договору, укладеного між сторонами. За таких обставин та зважаючи на наданий позивачем розрахунок заборгованості (а.с. 20-32) можливо дійти висновку, що банк безпідставно відніс: 3 588,60 грн на погашення заборгованості за простроченим тілом кредиту, 4 418,52 грн на погашення заборгованості за процентами та 2 568,87 грн на погашення заборгованості за простроченими процентами. Відтак, усі вищевказані грошові кошти повинні були зараховуватися банком на погашення заборгованості за поточним тілом кредиту, а отже борг [PERSON] мав складати 19 724,01 грн (30 300 - 3 588,60 - 4 418,52 - 2 568,87). Ураховуючи викладене, цей позов підлягає до часткового задоволення. Стосовно посилання відповідача на неврахування позивачем Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання простроченої заборгованості у період дії воєнного стану в Україні» слід зауважити, що звернення\~ АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за захистом своїх прав до суду є його Конституційно грантовим правом, а не формою взаємодії із відповідачем. За таких обставин, вищевказані твердження позивача є безпідставними. У порядку ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог підлягають до стягнення понесенні останнім судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial