Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-03 00:00:00

05 червня 2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності. Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Хмельницької районної державної нотаріальної контори, посвідченого виконкомом Малиницької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 08 грудня 2000 року та зареєстрованого в реєстрі за № 73 позивачка є власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] на території Малашовецької сільської ради Хмельницької області. 16 жовтня 2008 року рішенням № 5 засідання 17 сесії V скликання Малашовецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у приватну власність земельні ділянки громадян с. Волиця та с. Малашівці, а саме: [PERSON] та [PERSON] - 0,51 га. На підставі зазначеного рішення управлінням Держкомзему у Хмельницькому районі Хмельницької області [PERSON] помилково було видано державні акти на право власності на земельні ділянки 0,25 га (державний акт серії ЯЖ № 354805 виданого 28 серпня 2009 року) наданої для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельну ділянку розміром 0,26 га (державний акт серії ЯЖ 954906) для ведення особистого підсобного господарства, при умові, що рішення № 5 від 18.10.2008 затверджено технічну документацію із землеустрою як [PERSON] так і [PERSON] . Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 12 грудня 2012 року у цивільній справі № 2218/14311/2012 позов [PERSON] було задоволено частково та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га серії ЯЖ № 954905 від 23.08.2009 року для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] та державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,26 га серії ЯЖ № 954906 від 23.08.2009 року для ведення особистого селянського господарства; визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] та на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,26 га для ведення особистого селянського господарства. Означене рішення не було оскаржене і набрало законної сили 25.12.2012 року. Однак, незважаючи на те, що рішенням сесії сільської ради позивачці було затверджено технічну документацію про передачу їй у власність визначену частку земельних ділянок та вказане рішення не скасовано, право її порушене скасуванням виданих державних актів на право власності на земельні ділянки в розмірі 1/2 їх частини судом, що позбавляє її права на реєстрацію права цих земельних ділянок у передбаченому законом порядку. Натомість відповідач [PERSON] зареєстрував своє право на 1/2 частину земельних ділянок, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав. У зв`язку з наведеним, позивачка просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,25 та для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] та на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,26 га призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 09 червня 2025 року по справі відкрито провадження та ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання у справі. Позивачка [PERSON] в підготовче засідання не з`явилась, 16 червня 2025 року подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, 16 червня 2025 року подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що позов визнає, просив задовольнити позовні вимоги. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З огляду на викладене та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню відповідно до норм частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України. Визнання відповідачкою позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі викладеного та

Outcome: approved