Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

У березні 2025 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором надання банківських послуг «Monobank» від 02.10.2019 року у розмірі 51412,13 грн станом на 03.10.2024 року та судові витрати по справі. В обґрунтування позову зазначено, що 02.10.2019 року [PERSON] звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 02.01.2019 року. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір та зобов`язалася виконувати його умови. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 35000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі). Станом на 03.09.2023 року у відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення п.п. 5.17 п.5 Розділу ІІ Умов, відбулось Істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 03.09.2023 року направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості. Проте, відповідач на контакт не виходив та не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості у зв`язку з чим станом на 03.10.2024 року заборгованість становить 51412,23 гривень, в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) - 51412,23 гривень, заборгованість за пенею 0,00 гривень, заборгованість за порушення грошового зобов`язання 0,00 гривень. Порушення відповідачем зобов`язань по укладеному договору про надання банківських послуг «Monobank» від 02.10.2019 року щодо своєчасного погашення кредиту зумовило звернення АТ «Універсал Банк» до суду із відповідним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.03.2025 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 08.04.2025 року відповідачем [PERSON] через систему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення у справі, в яких останній визнає свою заборгованість перед банком у розмірі 50353,54 грн. Зазначив, що внаслідок воєнного стану в Україні він залишився без постійного місця проживання та стабільного джерела доходу. Станом на сьогодні тимчасово не працевлаштований, однак має намір та бажання погасити борг добровільно, у зв`язку з чим просив врахувати його скрутне матеріальне становище та надати йому можливість погашення заборгованості перед банком частинами - щомісячними платежами по 5000 грн протягом 10 місяців. Також просив врахувати наявність форс-мажорних обставин, пов`язаних із воєнними діями в Україні, які значно ускладнили його фінансове становище. 11.04.2025 року від представника позивача АТ «Універсал Банк» Мєшніка К.І. через систему «Електронний суд» до суду надійшли додаткові пояснення у справі, відповідно до яких представник просив суд зменшити суму позовних вимог з 51412,23 грн до 50353,54 грн та стягнути з відповідача вказану суму, з якої: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 47 325,54 грн; судові витрати у розмірі 3028,00 грн - судовий збір. Зазначив, що з деталізованої виписки про рух коштів по картковому рахунку відповідача та наданого разом з позовною заявою розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався отриманою кредитною карткою та частково погашав утворену заборгованість, але станом на 09.04.2025 року має заборгованість перед АТ «Універсал Банк» у розмірі 50 353,54 грн. Ця заборгованість складається з повністю використаного Боржником кредитного ліміту у сумі 34940,00 грн та суми овердрафту (мінусу по картці), яка становить - (мінус) 15 413,54 грн. Зауважив, що відповідачем було оформлено 4 заяви на послуги «Покупка частинами» на загальну суму 92717,00 грн (21499,00 + 43999,00 + 23420,00 + 3799,00 = 92717,00 грн). Також відповідачем було оформлено 4 заяви послуги «Кредит готівкою» на загальну суму 131400,00 грн (36000,00 + 40000,00 + 7000,00 + 48400,00 = 131400,00 грн). А також відповідачем було оформлено 1 заяву послуги «Розстрочка» на загальну суму 5323,08 грн. Дані послуги оформлюються у мобільному додатку «Monobank» та затверджуються електронним цифровим підписом. Відповідно до умов користування для списання щомісячного платежу, клієнт має поповнити карту на суму регулярного платежу, якщо на рахунку недостатньо коштів, то сума регулярного платіж списується в овердрафт. Відповідно до виписки про рух коштів по картці всього за весь час користування карткою Боржником було проведено поповнень карткового рахунку на суму 530587,06 грн, та зроблено витрат по картці на суму 570940,60 грн. Отже, сума коштів, яка станом на 09.04.2025 року не була повернута Банку становить 50353,54 грн. (570 940, 60 грн - 530 587,06 грн = 50 353,54 грн). Щодо договору реструктуризації заборгованості представник зазначив, що після отримання Пуш повідомлення з Вимогою сплати боргу 03.09.2023 року між позивачем та відповідачем 11.10.2023 року була укладена Угода про реструктуризацію заборгованості за Договором про надання банківських послуг (додається), таким чином сторони фактично визнали та зафіксували розмір заборгованості. Відповідно до домовленостей визначених Угодою відповідач здійснив авансовий платіж 8 900,00 грн 11.10.2023 року. Отже в договорі про реструктуризацію сторони встановили і відповідач визнав, що станом на 11.10.2023 року у нього виникла заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank», яка залишилась не погашеною на день укладання Угоди про реструктуризацію заборгованості 11.10.2023 року. Проте в подальшому прострочив сплату щомісячних платежів, що відображається як у Деталізованій виписці так і в Пуш повідомленнях від 10.08.2024, 29.08.2024, 02.09.2024 року. У зв`язку з чим на підставі п.5. Угоди про реструктуризацію у відповідності до ч.2 ст.212 ЦК України, Угода була розірвана, а положення Договору, які діяли до набрання чинності Угодою, поновили свою дію з дати укладання цієї Угоди. Крім того, представник звертає увагу, що на момент подання позову заборгованість за Договором відповідача становила 51412,23 грн, але вже після розрахунку заборгованості, що поданий разом з позовною заявою у період з 04.10.2024 року по 09.04.2025 року, відповідач сплатив частину заборгованості. Щодо нарахування судового збору представник посилався на п.3.6, 8.12., 9.14 Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк». Таким чином, відповідно до Деталізованої виписки про рух коштів по картковому рахунку з врахуванням судового збору, станом на 09.04.2025 року заборгованість відповідача за Договором про надання банківських послуг складає 50353,54 грн. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26.02.2025 року №4273-IX, який набрав чинності 25.04.2025 року, з 30.04.2025 року змінено найменування Ленінського районного суду міста Дніпропетровська на Новокодацький районний суд міста Дніпра. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу в порядку спрощеного провадження без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі з урахуванням наданих письмових пояснень. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 02.10.2019 року [PERSON] звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг «Monobank» від 02.10.2019 року, на підставі якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок (а.с.17). Положеннями п.2 анкети-заяви визначено, що ця анкета-заява разом з умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк», тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту і паспортом споживчого кредиту, складають договір про надання банківських послуг, укладання якого [PERSON] підтверджує і погоджується виконувати його умови. Крім цього, у п. 6 підписаної відповідачем анкети-заяви [PERSON] просив вважати його власноручний підпис або його аналоги (у тому числі електронний цифровий підпис) обов`язковим під час здійснення операцій за всіма рахунками, що відкриті або будуть відкриті в банку. З цією метою засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, який буде використовуватись для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Підтвердив, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятись ним та\\або банком з використанням електронного цифрового підпису. Також п. п. 10, 11 вищезазначеної анкети-заяви передбачено, що відповідач надав право та доручив АТ «Універсал Банк» здійснювати договірне списання коштів з усіх його рахунків, відкритих у банку без додаткових його розпоряджень, для погашення будь-яких інших його грошових зобов`язань перед банком, що випливають з умов договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений у майбутньому між ним та банком. Усе листування щодо договору просив здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору. На підтвердження умов кредитування АТ «Універсал Банк» надало суду копію анкети-заяви відповідача [PERSON] до договору про надання банківських послуг (а.с.17), витяг з Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» та Витяг з Тарифів за карткою Monobank в АТ «Універсал Банк», які розміщені на сайті http://www.universalbank.com.ua/та/або https://www.monobank.com.ua/ (а.с.18-30), паспорт споживчого кредиту (а.с.33), розрахунок заборгованості (а.с.8-16). Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до довідки АТ «Універсал Банк» від 09.04.2024 року про наявність рахунку [PERSON] було відкрито рахунок № [NUMBER] , тип рахунку «Чорна картка» в гривні зі строком дії картки до квітня 2030 року. В матеріалах справи також наявна довідка АТ «Універсал Банк» від 09.04.2024 року про розмір встановленого кредитного ліміту, з якої вбачається, що [PERSON] було встановлено 02.01.2019 року кредитний ліміт в розмірі 5000 грн, який неодноразово збільшувався та зменшувався. Крім того, у справі наявні підписана відповідачем шляхом накладення електронного цифрового підпису заява клієнта №N20.30.0000847552 від 18.12.2020 року та паспорт споживчого кредиту «Розстрочка» про оформлення [PERSON] кредитної послуги (кредиту) «Розстрочка» з лімітом 7000 грн на строк 3 місяці, фіксованою процентною ставкою 0,00001% на рік і розміром щомісячного платежу 2466,33 грн, а також таблицею обчислення загальної вартості кредиту. Також, у матеріалах справи містяться: заява клієнта №N20.30.0001720825 від 13.09.2020 року та паспорт споживчого кредиту «Покупка частинами» про оформлення [PERSON] кредитної послуги (кредиту) «покупка частинами» з лімітом 3799,00 грн на строк 3 місяці, фіксованою процентною ставкою 0,00001% на рік і розміром щомісячного платежу 1266,34 грн, а також таблицею обчислення загальної вартості кредиту; заява клієнта №N20.30.0002310837 від 25.12.2020 року та паспорт споживчого кредиту «Покупка частинами» про оформлення [PERSON] кредитної послуги (кредиту) «покупка частинами» з лімітом 43999,00 грн на строк 7 місяців, фіксованою процентною ставкою 0,00001% на рік і розміром щомісячного платежу 5499,88 грн, а також таблицею обчислення загальної вартості кредиту; заява клієнта №N20.30.0002828287 від 7.03.2021 року та паспорт споживчого кредиту «Покупка частинами» про оформлення [PERSON] кредитної послуги (кредиту) «покупка частинами» з лімітом 23420,00 грн на строк 2 місяці, фіксованою процентною ставкою 0,00001% на рік і розміром щомісячного платежу 7806,67 грн, а також таблицею обчислення загальної вартості кредиту, які підписані шляхом накладення відповідачем електронного цифрового підпису. У матеріалах справи також наявні: заява клієнта №N20.30.0004146399 від 04.10.2021 року та паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою» про оформлення [PERSON] кредитної послуги (кредиту) «Кредит готівкою» з лімітом 7000,00 грн на строк 3 місяці, фіксованою процентною ставкою 0,00001% на рік і розміром щомісячного платежу 2466,33 грн, а також таблицею обчислення загальної вартості кредиту; №N20.30.0005051271 від 20.01.2022 року та паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою» про оформлення [PERSON] кредитної послуги (кредиту) «Кредит готівкою» з лімітом 48400,00 грн на строк 4 місяці, фіксованою процентною ставкою 0,00001% на рік і розміром щомісячного платежу 13019,60 грн, а також таблицею обчислення загальної вартості кредиту, які підписані шляхом накладення відповідачем електронного цифрового підпису. В пунктах 11, 12 вищевказаних заяв відповідач погодився з тим, що заяви разом з Умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | Universal Bank, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту становлять кредитні договори. Підписанням заяв підтвердив, що ознайомлений з Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank | Universal Bank, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно з вимогами діючого законодавства) та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Також у матеріалах справи наявні докази укладення між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] угоди про реструктуризацію заборгованості, за умовами якого відповідачем 11.10.2023 року було сплачено авансовий платіж у розмірі 8901,00 грн, проте в подальшому прострочив сплату щомісячних платежів, що відображається як у виписці по рахунку так і в Пуш повідомленнях від 10.08.2024 року, 29.08.2024 року та 02.09.2024 року. У зв`язку з чим на підставі п. 5. Угоди про реструктуризацію відповідно до ч. 2 статті 212 Цивільного кодексу України, Угода була розірвана, а положення Договору, які діяли до набрання чинності Угодою, поновили свою дію з дати укладання цієї Угоди. Укладення відповідачем відповідної угоди також свідчить про визнання ним існування заборгованості за кредитним договором. З наявної у матеріалах справи виписки від 09.04.2025 року про рух коштів по картці клієнта [PERSON] по рахунку за період з 02.10.2019 року по 09.04.2025 року судом встановлено, що відповідач дійсно користувався кредитними коштами та здійснював операції, а зі змісту вказаної виписки станом на 22.01.2022 року також вбачається, що відповідачу було підвищено кредитний ліміт до 25000,00 грн, який станом на 09.04.2025 року становив 34940,00 грн; заборгованість 50353,54 грн.; баланс на початок періоду 5000,00 грн; баланс на кінець періоду становить - (мінус) 15413,54 грн; сума витрат за період 570940,60 грн; сума зарахувань за період 530587,06 грн. Таким чином, станом на 09.04.2025 року заборгованість [PERSON] за Договором про надання банківських послуг від 02.10.2019 року становить 50353,54 грн, яка включає заборгованість за кредитом та 3028 грн стягнутого позивачем судового збору, тобто за різницею цих сум, заборгованість складає 47325,54 грн. При цьому суд наголошує, що розмір судового збору та порядок його розподілу між учасниками справи визначається виключно за рішенням суду, яке ухвалюється за результатами розгляду спору. Суд, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України враховує розмір задоволених позовних вимог, а також обставини, які звільняють певних осіб від сплати судових витрат, відтак позивач має право на отримання від відповідача судових витрат виключно після набрання законної сили судовим рішенням. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Із прийняттям ЗУ «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Норми ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Отже, після підписання анкети-заяви від 02.10.2019 року у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виникло зобов`язання відкрити поточний рахунок і встановити кредитний ліміт відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання платіжних карток згідно з тарифами та повернути кредит. Також судом встановлено, що [PERSON] неодноразово оформлялись заяви на надання йому розстрочок в межах кредитного ліміту, які були підписані відповідачем шляхом накладення електронного підпису відповідача, як передбачено його умовами, та в яких він підтвердив своє ознайомленні і згоду з Умовами і правилами обслуговування, Тарифи, Таблицями обчислення вартості кредиту та Паспортами споживчих кредитів, які були надані банком позичальнику через мобільний додаток. Тобто, на підставі укладеного кредитного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, яким користувався на власний розсуд, здійснюючи оформлення додаткових кредитних послуг, за користування якими повинен був сплачувати регулярні платежі та відповідні проценти, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Зі змісту виписки про рух коштів по картці також судом встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами, періодично здійснював погашення заборгованості. Враховуючи вищезазначене та наявні в матеріалах справи докази неодноразового використання відповідачем кредитних продуктів «Розстрочка», «Кредит готівкою», які було підписано відповідачем шляхом накладення електронного цифрового підпису, що підтверджується матеріалами справи, за умовами яких передбачалось, зокрема, здійснення щомісячних платежів, а також зі змісту підписаних відповідачем заяв на оформлення вказаних кредитних продуктів вбачається його погодження, зокрема, з Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, Тарифами, що він підтвердив підписанням таких заяв. Отже, судом встановлено, що АТ «Універсал Банк» у повному обсязі виконало прийняті на себе зобов`язання, надавши кредиті ресурси відповідачу в повному обсязі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. Таким чином судом встановлено, що між позивачем і відповідачем був укладений кредитний договір у електронній формі, погоджено всі його істотні умови. Вказаний договір раніше не оспорювався відповідачем та не визнавався судом недійсним. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 16 ЦК України передбачено, що одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд звертає увагу на те, що належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаної норми закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. У постанові Верховного Суду від 23 березня 2023 року у справі №910/3105/21 зазначено, що виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Виписки по особовому рахунку (картковому рахунку) можуть бути належним доказом заборгованості щодо тіла кредиту за кредитним договором, який суду необхідно оцінити відповідно до вимог процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору (постанова Верховного Суду від 04 вересня 2024 року в справі №426/4264/19). Відповідачем не було спростовано фактичне користування кредитними коштами, оформлення додаткових кредитних продуктів, що слідує з виписки про рух коштів за рахунком, яка міститься в матеріалах справи, і яка є належним доказом щодо заборгованості відповідача за кредитом, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року №75, та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постановах Верховного Суду. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач отримав та використав кредитні кошти, але не повернув їх у добровільному порядку, чим порушив умови договору про надання банківських послуг, визнає заборгованість перед банком та з урахуванням того, що за приписами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, за умов відсутності інших обставин, що мають істотне значення, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача заборгованості за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 02.10.2019 року у розмірі 47325,54 грн. Суд не вбачає підстав включати до заборгованості [PERSON] розмір судових витрат, нарахованих йому позивачем 16.12.2024 року до загальної суми заборгованості, оскільки доля судових витрат вирішується судом в порядку ст. 141 ЦПК України. Щодо розподілу судових витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшли додаткової пояснення по справі від 08.04.2025 року, в яких останній фактично визнав позовні вимоги, а при подачі позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн відповідно до платіжного доручення №33236291952, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви. Отже, наявні підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору (1514,00 грн) та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків (1514,00 грн). Що стосується клопотання відповідач про розстрочку виконання рішення суду на 10 місяців, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно з ч. 1-5 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом),- встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим цивільним судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 435 ЦПК, ця стаття не вимагає. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Рішенням Суду у справі Глоба проти України № 15729/07 від 05.07.2012 р. суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення або відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення. Отже, питання щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися цивільними судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018. Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 9901/598/19, який згідно положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин. Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, суд враховує, що відповідачем не обґрунтовано підстави для розстрочення виконання рішення, не підтверджено відповідними доказами щодо матеріального становища відповідача, зокрема, відомостями з центру зайнятості, згідно з якими [PERSON] перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітний та отримує допомогу по безробіттю, а посилання відповідача на наявність в країні військового стану не може слугувати підставою для розстрочення виконання рішення суду, оскільки відповідачем не надано доказів впливу цих обставин на його матеріальний стан та спроможність виконати рішення суду. З вказаних підстав, суд вважає, що в задоволенні заяви відповідача про розстрочку виконання рішення суду слід відмовити за необґрунтованістю. Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що відповідно до ст. 435 ЦПК України він має право після ухвалення рішення звернутися до суду із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду.

Outcome: partial