Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 09.08.2008 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьком яких записаний відповідач. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 08.09.2015 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з нею та перебувають на її утриманні. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 06.10.2015 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини заробітку відповідача щомісяця, починаючи з 28.07.2015 до повноліття дітей. Позивач зазначає, що відповідач покинув дітей, ніякої уваги їм не приділяє. Крім того, відповідач не виявляє бажання бачити дітей, жодного разу за роки війни не бачив дітей, навіть в режимі он-лайн, що є не припустимим, в той час, як діти, саме хлопці потребують уваги і зі сторони батька. Розвитком дітей не цікавиться, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток. Згідно розрахунку заборгованості по стягненню аліментів від 28.09.2022, наданого Індустріальним ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції м. Харків при примусовому виконанні виконавчого листа №619/3108/15, виданого 30.10.2015 Дергачівським районним судом Харківської області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , заборгованість [PERSON] станом на 01.10.2022 року складає 177075,50 грн. Лише після того як вона звернулася до суду з позовом про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, останній почав сплачувати борги. Згідно характеристики на дітей [PERSON] , виданою Дергачівським ліцеєм №2 Дергачівської міської ради встановлено, що діти живуть з матір`ю [PERSON] , вітчимом та молодшим братом. Матеріальним забезпеченням дітей опікується мати та вітчим. Класний керівник контактних даних батька дітей - [PERSON] не має, серед учасників батьківської групи його не було. Класний керівник за три роки праці в даному класі з [PERSON] не спілкувалася. На батьківські збори приходить мати. Якщо була потреба додатково зустрітися батькам з вчителями щодо навчання чи поведінки дітей, то до школи також приходила мати. Діти ніколи не згадували про спілкування з батьком, в той час як ділилися враженнями про інших членів сім`ї. Хлопці енергійні, займаються спортом. Відповідно до довідок КП "Полтавський районний клінічний центр первинної медичної допомоги" Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 24.05.2024, діти [PERSON] та [PERSON] знаходяться на обліку у даному закладі. Мають задовільний стан здоров`я. Всі рекомендації лікаря мамою виконуються в достатній мірі, на огляд з`являються згідно рекомендацій. При всіх відвідуваннях лікаря дітей супроводжує мати - [PERSON] . Позивач зазначає, що відповідач абсолютно не виконує обов`язки, що покладені законом на батьків по відношенню до дітей: не піклується про моральний розвиток синів, оскільки не проводить часу з ними та навіть не намагається цього робити. Не надає матеріальної допомоги, навіть під час війни. Адже, моральний вплив на дітей можливий безпосереднього через спілкування з дітьми, у вихованні. Позивач по справі має дохід, постійне місце мешкання. Має задовільні умови для проживання дітей. Згідно акта обстеження будинку /квартири/ від 08.05.2024, складеного депутатом Терешківської с/ради Полтавського району, встановлено, що позивач мешкає з трьома синами та чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Особисті речі [PERSON] відсутні, разом не проживає з позивачем. Враховуючи вказані підстави позивач вважає, що відповідач систематично не виконує покладених на нього батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні дітей, чим фактично самоусунувся від участі у вихованні та утриманні спільних дітей, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.06.2024 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.04.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомила, що підтверджується матеріалами справи. Представник позивача - адвокат Головко В.В. в судовому засіданні доводи наведені позивачем в позовній заяві підтримала повністю та просила задовольнити позовній вимоги із зазначених в позові підстав. Представник позивача підтвердила те, що позивач разом з дітьми переїхала проживати в Полтавську область, а відповідач проживає в м. Харкові. Від допиту зазначених в позові свідків представник позивача відмовилась. Проти розгляду справи в заочному порядку представник позивача не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Про причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідачем у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подавався. Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області - Петріченко О. просила розглядати справу без участі представника служби, при ухваленні рішення врахувати інтереси дітей та висновок Служби у справах дітей. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несусь відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст.7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. За наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. З викладеного вище вбачається, що позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.08.2008 року, який було зареєстровано Малоданилівською селищною радою Дергачівського району Харківської області, актовий запис № 39. Від шлюбу у сторін народилося двоє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьком яких в свідоцтвах про народження записаний відповідач [PERSON] , а матір`ю позивач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії [NUMBER] та серії [NUMBER] виданими Малоданилівською селищною радою Дергачівського району Харківської області 10.04.2009 року. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 08.09.2015 року по справі № 619/2725/15-ц шлюб між сторонами розірвано. На підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 06.10.2015 року по справі № 619/3108/15-ц з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.07.2015 і до повноліття дітьми повноліття. 04.09.2020 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 95. Як на одну з підстав для позбавлення відповідача батьківських прав позивач посилається на те, що відповідач не виявляє бажання бачити дітей, жодного разу за роки війни не бачив дітей, навіть в режимі он-лайн, розвитком дітей не цікавиться, не піклується ні про їх фізичний та ні про духовний розвиток. Згідно доданих до позову матеріалів вбачається, що позивач разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, за адресою: [ADDRESS] , а як внутрішньо-переміщені особи фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою позивач також проживає разом з чоловіком [PERSON] та малолітнім сином [PERSON] , [INFO] . Згідно матеріалів справи, відповідач зареєстрований в [ADDRESS] . Відповідно до ч. 4 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Службою у справах дітей виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області лише 11.03.2025 року надано суду рішення виконавчого комітету Терешківської сільської ради від 10.03.2025 року № 31 про затвердження висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З наданого висновку вбачається, що згідно акту обстеження умов проживання складеного Службою комісійно із ЦНСП Терешківської сільської ради від 29.11.2024 та акта обстеження будинку/квартири від 08.05.2024 складеного депутатом Терешківської сільської ради та сусідами, встановлено, що [PERSON] проживає з трьома синами, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та чоловіком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Службою встановлено, що ознаки, які б вказували на проживання та спільний побут [PERSON] відсутні, з дітьми не спілкується. Висновок служби у справах дітей ґрунтується на тому, що [PERSON] , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, не опікується лікуванням, не відвідує навчальний заклад в якому навчаються діти, не цікавиться їх успіхами у навчальному процесі, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, не виявляє бажання бачитись із дітьми, не спілкується з дітьми навіть за допомогою мобільного зв`язку. У висновку зазначено, що [PERSON] проживає в Харківській області. Станом на 01.02.2025 року має заборгованість по аліментам, яка складає 22372,00 грн. Дії (бездіяльність) [PERSON] повністю співпадають із ознаками, викладеними у п.2.ч.1.ст.164 Сімейного кодексу України та п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», оскільки він не бере участі у вихованні, не виявляє турботи щодо своїх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Виходячи з наведеного виконавчий комітет Терешківської сільської ради, як орган опіки та піклування вважає, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків: не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі, жодним чином не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу тощо, а тому з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей, у зв`язку з чим Служба у справах дітей вважає за доцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав. Відповідно до ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Разом з тим, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини, що передбачено ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України. З вказаного висновку служби у справах дітей судом встановлено, що позивач [PERSON] звернулася до Служби у справах дітей виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області із заявою про вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав лише 29.01.2025 року, тобто через тривалий проміжок часу після звернення 30.05.2024 року до суду з даною позовною заявою. Судом встановлено, що раніше позивач до виконавчого комітету Терешківської сільської ради з письмовими зверненнями з приводу доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] не зверталась, нею була подана позовна заява з даного питання відразу до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, що підтверджується відповіддю на запит суду в.о. начальника служби у справах дітей Петріченко О. від 05.11.2024 року (а.с. 69). З викладеного вище можна зробити висновок, що раніше у позивача були відсутні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно спільних дітей. Суд критично відноситься до висновку Служби у справах дітей виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області, оскільки він фактично ґрунтується на поясненнях лише позивача [PERSON] (матері дітей), щодо неналежного виконання відповідачем [PERSON] своїх батьківських обов`язків. Разом з цим, висновок не містить конкретних фактів умисного порушення відповідачем свого обов`язку щодо належного виховання та утримання дітей, не наведено даних про роботу цього органу, відповідального за захист прав дітей, спрямовану на об`єктивне визначення ставлення батьків до дітей, не зазначено, чому саме позбавлення батьківських прав відповідача піде на користь інтересам дітей [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У статті 12 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Суд звертає увагу на те, що висновок Служби у справах дітей не містить відомостей про думку самих дітей [PERSON] та [PERSON] , яким на час розгляду справи виповнилося по 16 років. Будь яких пояснень дітей з приводу доцільності позбавлення їхнього батька [PERSON] батьківських прав до висновку Служби у справах дітей та до позовної заяви не додано. Судом також встановлено, розглядаючи питання про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав не було опитаного батька дітей щодо його ухилення від виконання батьківських обов`язків. Висновок не місить відомостей про те, що Службою встановлювалось місце проживання [PERSON] та здійснювався його виклик для з`ясування обставин зазначених у позові, оскільки у висновку зазначено, що [PERSON] проживає в Харківській області, без зазначення точної адреси. У зв`язку з чим, суд вважає що даний висновок складений без урахування думки батька [PERSON] та дітей [PERSON] та [PERSON] , а тому не є обґрунтованим. Враховуючи вище викладене, суд позбавлений можливості встановити, що відповідач умисно ухиляється від безпосереднього виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дітей, враховуючи віддаленість місця проживання відповідача та позивача, яка разом з дітьми проживає в Полтавській області. Враховуючи, що висновок Служби у справах дітей має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду, у зв`язку з чим суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, щодо наявності беззаперечних підстав вважати, що відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, що є необхідною умовою для позбавлення його батьківських праві відносно дітей [PERSON] та [PERSON] . Як на одну з підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав позивач також посилається на те, що відповідач мав заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей, яка станом на 01.10.2022 року складала 177 075,50 грн. Судом встановлено, що згідно розрахунку заборгованості складеного старшим державним виконавцем Індустріального ВДВС у м. Харкові СМУМЮ від 02.12.2024 року за виконавчим листом № 619/3108/15-ц за яким з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 06.10.2015 року, починаючи з січня 2023 року відповідачем [PERSON] щомісячно сплачувались аліменти до червня 2024 року (за винятком травня 2024 року), в жовтні 2024 року нараховано та сплачено аліменти в розмірі 3196,00 грн. Згідно даного розрахунку, станом на 01.12.2024 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів складає лише 15980,00 грн., який є незначним в порівнянні з розміром заборгованості станом на 01.10.2022 року, який складав 177075,50 грн. З викладеного вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів сплачувалась [PERSON] добровільно, що також не спростовується позивачем про що нею зазначено в позові. Іншого розрахунку складеного на час розгляду справи по суті, який би підтверджував наявність значної заборгованості відповідача перед позивачем зі сплати аліментів та давав підстави вважати про свідоме ухилення відповідача від матеріального забезпечення дітей, до матеріалів справи не додано. Представником позивача в судовому засіданні інших підстав для позбавлення батьківських прав відповідача ніж ті, що зазначені позивачем в позовній заяві не зазначено та не надано відповідних доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів, що поведінка відповідача, як батька дітей, свідчить про свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками та про ухилення його від виконання обов`язків відносно дітей. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Враховуючи, що у матеріалах справи немає беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку батька щодо ухилення від участі у вихованні дітей, умисне і свідоме нехтування батьківськими обов`язками, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, з метою збереження зв`язків між батьком та дітьми, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав із зазначених вище підстав. Розподіл судових витрат, суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

Outcome: dismissed