Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] через представника - адвоката Ткаченко Ю.О., звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що з 21.08.2001 вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26.11.2021 розірвано. За час перебування у шлюбі ними набуте спільне майно, а саме: 07.10.2015 автомобіль Nissan «JUKE», 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] , вартість якого становить 432 626,00 грн., яким користується відповідач; 23.11.2013 - автомобіль Mitsubishi «PAJERO», реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, вартістю 442 383,00 грн., яким користується позивач. Право власності на вказані автомобілі зареєстровано за відповідачем. У зв`язку з тим, що вказане майно набуте ним та відповідачем під час шлюбу, а отже є спільним майном подружжя, яке підлягає поділу, автомобілі є неподільними речами, позивач, в порядку поділу спільного майна подружжя, просить: 1) визнати за ним право власності на автомобіль Mitsubishi «PAJERO», реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску; 2) визнати за відповідачем право власності на автомобіль Nissan «JUKE», 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] . Крім того, враховуючи, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є не тільки предмети матеріального світу, а й майнові права та обов`язки, і при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь сплачену ним вже після розірвання шлюбу заборгованість за комунальні послуги, яка утворилася під час перебування у шлюбі, у розмірі 63 483,97 грн. Ухвалою суду від 18.06.2024 заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову задоволено, накладено арешти на автомобілі Mitsubishi «PAJERO», реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, та Nissan «JUKE», 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] . Ухвалою судді від 29.07.2024 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2024 справа передана на розгляд судді Тихій О.О. Ухвалою суду від 02.04.2025, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що відповідач частково визнає позов, в частині запропонованого позивачем варіанту поділу автомобілей, враховуючи те, що дійсно у користуванні позивача знаходиться автомобіль Mitsubishi «PAJERO», а відповідач користується автомобілем Nissan «JUKE». Проти задоволення позову в частині стягнення з відповідача половини від сплаченої суми комунальних послуг, що становить 63 483,97 грн., заперечував, зазначивши про необгрунтованість заявлених вимог, оскільки заявлена до стягнення сума не є боргом подружжя, сплачена вже після розірвання шлюбу, власником квартири, за адресою якої надавалися комунальні послуги, є позивач, який в порядку регресу може звернутися з позовом до осіб, які також мають обов`язок нести разом з ним витрати по оплаті комунальних послуг, про відшкодування свої витрат. Також зазначив, що у квартирі [ADDRESS] також зареєстровані інші повнолітні особи, які також повинні сплачувати за комунальні послуги, а отже стягнення з відповідача половини від сплаченої суми є необгрунтованим. Крім того, за час проживання у вказаній квартирі, що належить позивачу, відповідач також сплачувала за комунальні послуги, а з вересня 2023 року виїхала звідти. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 29.08.2001 між сторонами зареєстровано шлюб, який рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26.10.2021 розірвано. За час перебування у шлюбі сторонами придбані автомобіль Nissan «JUKE», 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] , та автомобіль Mitsubishi «PAJERO», реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску. Обидва автомобілі зареєстровані за відповідачем, що підтверджується відповідно свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів [NUMBER] (дата реєстрації 07.10.2015) та [NUMBER] (дата реєстрації 23.11.2013). За приписами ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього зареєстровано лише за одним з подружжя. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, який її спростовує (зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц). Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У ході розгляду справи не встановлено наявність ані шлюбного договору, ані будь-яких інших договорів, які б встановлювали режим поділу спільного сумісного майна між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч.ч. 1, 2, 4 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та обставини справи, беручи до уваги презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ним в період шлюбу, визнання відповідачем позову в частині запропонованого позивачем варіанту поділу спільного майна, що складається з двох автомобілів, які є неподільними речами, суд приходить до висновку, що спірні автомобілі Nissan «JUKE», 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] , та Mitsubishi «PAJERO», реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, є спільною сумісною власністю сторін, а тому підлягають поділу між ними шляхом визнання за позивачем [PERSON] права приватної власності на автомобіль Mitsubishi «PAJERO», реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, та припинення за відповідачем [PERSON] права власності на вказаний автомобіль; визнання за відповідачем [PERSON] права приватної власності на автомобіль Nissan «JUKE», 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] . Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми сплаченої заборгованості за комунальні послуги суд зазначає наступне. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Отже, об`єктом права спільної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї. Верховний Суд у постанові від 01 вересня 2022 року у справі № 245/9244/17 (провадження № 61-5729св22) дійшов висновків, що виходячи зі змісту статей 60, 65 СК України, при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19). Виконання грошових зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок особистих коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого з подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України. Так, згідно з ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Тобто співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Аналогічний за змістом правовий висновок висловлено ВС у постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). В обгрунтування заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача половини від сплаченої суми боргу за комунальні послуги, що надані за адресою: [ADDRESS] , що становить 63 483,97 грн., позивачем надані наступні докази: роздруківка рахунку ТОВ ФК «ГЕРЦ» - міського єдиного розрахункового центру, про нараховані платежі за комунальні послуги станом на серпень 2023 року, згідно з яким сума до сплати становить 93 553,53 грн, сплачено у серпні 2023 року - 33 414,41 грн; квитанція № 1/2 від 13.10.2023 ТОВ ФК «ГЕРЦ» про сплату послуг з постачання електроенергії на користь ТОВ «Київські енергетичні послуги» у сумі 678,56 грн.; квитанцію АТ «Універсал Банк» від 22.09.2023 на суму 20 609,18 грн., одержувач - ТОВ ФК «ГЕРЦ»; квитанцію «Універсал Банк» від 27.09.2023 на суму 12 156,20 грн., одержувач - ТОВ ФК «ГЕРЦ»; квитанцію АТ «Універсал Банк» від 10.10.2023 на суму 78 220,42 грн., одержувач - BRANCH 10026-0149; квитанції АТ «Ощадбанк» від 10.10.2023 на суми 31,10 грн, 446,30 грн, 35,20 грн, 30 000,00 грн, 44 862,10 грн, 18803,50 грн. Проте, з виставленого ТОВ ФК «ГЕРЦ» рахунку станом на серпень 2023 року, а також наданих позивачем квитанцій про сплачені ним у вересні та жовтні 2023 року комунальні послуги, не вбачається, за який саме період позивачем здійснено вказані платежі, тобто неможливо встановити період, за який нараховано плату за комунальні послуги та відповідно погашено заборгованість, а отже відсутні підстави вважати що заявлений до стягнення борг є спільним боргом сторін як подружжя. З квитанції АТ «Універсал Банк» від 10.10.2023 на суму 78 220,42 грн., одержувач - BRANCH 10026-0149, взагалі не вбачається, що вказана сума коштів сплачена за комунальні послуги. Обгрунтовуючи позов в цій частині тим, що борг є спільним боргом подружжя, позивачем не надано доказів того, коли ним набуто право власності на квартиру, у який період часу відповідач була зареєстрована у житлі та користувалася наданими житлово-комунальними послугами, хто ще з повнолітніх дієздатних осіб зареєстрований та проживає у квартирі, що є важливим для правильного вирішення питання про розподіл обов`язку по оплаті комунальних послуг з огляду на те, що відповідач не є співвласником квартири, і єдиним власником квартири є позивач, що визнано під час розгляду справи представником позивача та не підлягає доказуванню згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Крім того, відповідачем, у свою чергу, також надано ряд квитанцій про оплату комунальних послуг у період з вересня 2021 року по серпень 2023 року, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості дійти однозначного висновку про те, що сплачені відповідачем суми не є частиною тієї самої заборгованості, що також погашена позивачем, з метою уникнення покладення на відповідача обов`язку подвійної сплати за комунальні послуги за один і той самий період. Отже, оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не доведено, що сплачена ним заборгованість за комунальні послуги є спільним боргом подружжя, який має бути поділений порівну, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача частини грошей, які витрачені позивачем особисто після розірвання шлюбу на погашення такої заборгованості. За наведених обставин позов в цій частині не підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат здійснюється судом у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частин 7, 8 статті158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Враховуючи викладене, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 18.06.2024 щодо накладення арешту на автомобілі Mitsubishi «PAJERO», реєстраційний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, та Nissan «JUKE», номерний знак [NUMBER] , 2011 року випуску, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial