Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики з процентами від 11.06.2021 - 7000,00 грн., за договором позики з процентами від 27.06.2021 - 320 доларів США, за договором позики з процентами від 19.12.2021 - 11000,00 грн., за договором позики з процентами від 15.02.2022 - 8800,00 грн., за договором позики з процентами від 26.09.2022 - 11500,00 грн. та 1211,20 грн. судового збору. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 11.06.2021 відповідач взяв у нього в борг кошти в сумі 5000,00 грн., які зобов?язувався повернути до 11.10.2021 та сплатити за надання позики щомісячний процентний платіж 500,00 грн., що разом до часу повернення боргу становить 2000,00 грн. Також 27.06.2021 відповідач ще добрав у позику кошти у сумі 200 доларів США, які зобов?язувався повернути до 27.12.2021 та сплатити за надання позики щомісячні процентні платежі по 20 доларів США, що разом до часу повернення позики складає 120 доларів США. Також 19.12.2021 відповідач ще взяв у борг кошти у сумі 5000,00 грн., які зобов?язувався повернути до 19.12.2022 та сплатити за надання позики щомісячні процентні платежі по 500,00 грн., що разом до часу повернення позики складає 6000,00 грн. Також 15.02.2022 відповідач ще взяв у борг 4000,00 грн., які зобов?язувався повернути до 15.02.2023 та сплатити за надання позики щомісячні процентні платежі по 400,00 грн., що разом до часу повернення позики складає 4800,00 грн. А також 26.09.2022 відповідач ще взяв у борг кошти у сумі 5000,00 грн., які зобов?язувався повернути до 26.10.2023 та сплатити за надання позики щомісячні процентні платежі по 500,00 грн., що разом до часу повернення позики складає 6500,00 грн., що свідчить про неповернення відповідачем боргу до цього часу, що змусило його звернутися до суду за захистом своїх прав. Зважаючи на те, що упродовж достатньо тривалого часу після неодноразових нагадувань відповідачу про боргові зобов?язання перед ним, останній до цього часу йому не повернув жодних коштів, тобто, порушив умови договорів позики (боргових розписок), тому відповідач йому винен: 5000,00 грн. позичкових коштів та 2000,00 грн. процентних платежів за позику від 11.06.2021; 200 доларів США позичкових коштів та 120 доларів США процентних платежів за позику від 27.06.2021, що в еквіваленті на гривню станом на 26.05.2025 (час складання позову) за офіційним курсом НБУ за 1 долар США 41,34 грн. становить (320 * 41,34) = 13228,80 грн.; 5000,00 грн. позичкових коштів та 6000,00 грн. процентних платежів за позику від 19.12.2021; 4000,00 грн. позичкових коштів та 4800,00 грн. процентних платежів за позику від 15.02.2022; 5000,00 грн. позичкових коштів та 6500,00 грн. процентних платежів за позику від 26.09.2022, що разом становить 51528,80 грн. Крім того, в позовній заяві позивач просить розглянути даний позов без його участі, а також не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у передбаченому законом порядку шляхом направлення поштових повідомлень. Окрім цього, відповідача повідомлялося про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України (а.с. 23). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 03.06.2025 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику учасників справи та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Окрім того відповідачу було надано строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін Ухвалою суду від 20.06.2025 постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін, відповідача викликано в судове засідання шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України. Відповідач відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обгрунтувань позивача суду не надав, хоча був повідомлений про розгляд даної справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Враховуючи, що відповідач, хоча і був належним чином повідомлений про розгляд даної справи, відзиву на позов та клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін не подав, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, тому протокольною формою ухвали суд постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: [PERSON] 11.06.2021 взяв позику у [PERSON] в сумі 5000,00 грн. та зобов`язався повернути у строк до 11.10.2021 зі сплатою щомісячного платежу процентів у розмірі 500,00 грн., що підтверджується складеною ним розпискою від 11.06.2021 (а.с. 4). Крім того, [PERSON] 27.06.2021 взяв позику у [PERSON] в сумі 200,00 доларів США та зобов`язався повернути у строк до 27.12.2021 зі сплатою щомісячного платежу процентів у розмірі 200,00 доларів США, що підтверджується складеною ним розпискою від 27.06.2021 (а.с. 8). Також [PERSON] 19.12.2021 взяв позику у [PERSON] в сумі 5000,00 грн. та зобов`язався повернути у строк до 19.12.2022 зі сплатою щомісячного платежу процентів у розмірі 500,00 грн., що підтверджується складеною ним розпискою від 19.12.2021 (а.с. 5). Крім того, [PERSON] 15.02.2022 взяв позику у [PERSON] в сумі 4000,00 грн. та зобов`язався повернути у строк до 15.02.2023 зі сплатою щомісячного платежу процентів у розмірі 400,00 грн., що підтверджується складеною ним розпискою від 15.02.2022 (а.с. 7). Також [PERSON] 26.09.2022 взяв позику у [PERSON] в сумі 5000,00 грн. та зобов`язався повернути у строк до 26.10.2023 зі сплатою щомісячного платежу процентів у розмірі 500,00 грн., що підтверджується складеною ним розпискою від 26.09.2022 (а.с. 6). Таким чином судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу повернення суми позики. Оцінка суду: врахувавши доводи позивача, викладені в позовній заяві, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши письмові докази, даючи їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого. Згідно з частиною першою статті 509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (частини перша, друга статті 205 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, разом з тим після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16 та підтримані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Відповідно до частини першої статті 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. За статтями 525, 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У постанові Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі № 288/1361/15-ц (провадження № 61-4212св18) зазначено, що відповідно до положень частин першої, другої статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Зміст наведених норм у сукупності свідчить про те, що прийняття часткового виконання позикового зобов`язання підлягає документальному оформленню та має підтверджуватися відповідною розпискою позикодавця про одержання часткового погашення боргу за позикою або розпискою про неможливість повернути борговий документ у зв`язку з неповним (частковим) поверненням позики. При цьому відповідна розписка видається кредитором на вимогу боржника та залишається у боржника. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати із датою складення розписки, яка посвідчує цей факт, однак, у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі коштів у борг; за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року в справі № 6-79цс14, який підтриманий у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 752/19567/14-ц. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~1048\~ЦК України\~позикодавець має\~право на\~одержання від\~позичальника процентів\~від суми\~позики,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~Розмір і\~порядок одержання\~процентів встановлюються\~договором.\~Якщо договором\~не встановлений\~розмір процентів,\~їх розмір\~визначається на\~рівні облікової\~ставки Національного\~банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Частина 1 статті 612\~ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. При цьому суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду в справі № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року щодо повернення позики в тій же валюті, в якій отримана. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що наявність оригіналів боргових розписок від 11.06.2021, 27.06.2021, 19.12.2021, 15.02.2022 та 26.09.2022 у позивача, які він надав суду, вказує про невиконані зобов`язання відповідачем та підтверджує факт укладення договорів позики, а також вказує про наявність боргу. Водночас відповідачем не надано будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували неукладення чи відсутність його волевиявлення на час укладення спірних договорів позики, а також доказів погашення ним суми заборгованості. З урахуванням наведених положень закону, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що між сторонами виникли відносини позики, і [PERSON] свої зобов`язання за спірними розписками належним чином не виконав, зокрема, у встановленому порядку та строки не повернув позики та проценти за користування ними, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості: за договором позики 11.06.2021 у розмірі 7000,00 (сім тисяч) гривень, з яких: 5000,00\~грн.\~заборгованості за\~основною сумою\~боргу та\~2000,00\~грн.\~заборгованості за\~відсотками,за договором позики від 27.06.2021 у розмірі 320 (триста двадцять) доларів США, з яких: 200,00 доларів США заборгованості за основною сумою боргу та 120,00 доларів США заборгованості\~за відсотками,за договором позики від 19.12.2021 у розмірі 11000,00 (одинадцять тисяч) гривень, з яких: 5000,00\~грн.\~заборгованості за\~основною сумою\~боргу та\~6000,00\~грн.\~заборгованості за\~відсотками,за договором позики від 15.02.2022 у розмірі 8800,00 (вісім тисяч вісімсот) гривень, з яких: 4000,00\~грн.\~заборгованості за\~основною сумою\~боргу та\~4800,00\~грн.\~заборгованості за\~відсотками,за договором позики від 26.09.2022 у розмірі 11500,00 (одинадцять тисяч п`ятсот) гривень, з яких: 5000,00 грн. заборгованості за основною сумою боргу та 6500,00 грн. заборгованості за відсотками, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами: відповідно ч. 1 ст. 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути сплачений при поданні позову судовий збір в сумі 1211,20 грн. (а.с. 3). На підставі викладеного, ст.ст. 4, 13, 77, 81, 141, 263 ЦПК України, ст.ст. 202, 205, 207, 509, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 629, 1046-1050, 1052 ЦК України, та

Outcome: approved