Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

У травні 2025 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», через свого представника Какун А.С., звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, де просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 22 992,50 грн, з яких: 7 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 2\~047,50 грн сума заборгованості за відсотками; 13 945,00 грн - сума заборгованості за пенею. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. На обґрунтування позову вказано, що 20.05.2024 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором сторін, було укладено договір позики №2675336, відповідно до якого позичальнику передано у власність грошові кошти для задоволення власних потреб, щляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним Договором у нього виникла заборгованість в розмірі 22\~992,50 грн, з яких: 7000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 2 047,50 грн сума заборгованості за відсотками; 13 945,00 грн сума заборгованості за пенею. 14.06.2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентствонеобхідних кредитів» та ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги за вищевказаними договорами позики, а саме за договором позики від 20.05.2024 року № 2675336 в розмірі 22\~992,50 грн, з яких: 7000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 2\~047,50 грн сума заборгованості за відсотками; 13 945,00 грн сума заборгованості за пенею; З огляду на наявну заборгованість відповідача за вказаним Договором позики, позивач звернувся до суду щодо її стягнення. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 03червня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Між іншим, вказаною ухвалою було також витребувано у позивача за договором позики розрахунки відсотків із вказівкою на період кредитування, а також пені із деталізацією розміру нарахованої пені за кожний окремий період її нарахування, загальний період нарахування пені та підстави її нарахування. На момент розгляду справи, ухвалу суду в частині витребування доказів виконано не було. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача у позові просила розглянути справу без її участі. Відповідач, про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином проте в судове засідання не прибув, про причини неявки в судове засідання не повідомив, відзиву та будь-яких клопотань про відкладення судового засідання не подавав. Суд на підставі ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Крім того, враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 20 травня 2024 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) було укладено договір позики № 2675336 (а.с. 5-7). З огляду на пункт 1 Договору, за його умовами Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти (позику), на погоджений умовами Договору строк (строк позики), для задоволення власних потреб (без конкретної споживчої мети), шляхом їх перерахування на банківський рахунок Позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (проценти) від суми позики. У відповідності до підпунктів 2.1 2.4 пункту 2 Договору визначено, що: сума позики складає 7 000,00 грн; строк позики/строк Договору складає 30 днів; процентна ставка/день дорівнює 0,975% в день, а за понадстрокове користування позикою 2,70% в день; пеня 2,7% в день; дата надання позики: 20.05.2024 року; дата повернення позики: 19.06.2024 року; орієнтовна загальна вартість позики складає 9 047,50 грн. Зі змісту пункту 6 Договору вбачається, що сторони обумовили можливість продовження строку користування позикою шляхом укладання додаткового договору. Крім цього, у пункті 18 Договору сторони передбачили, що за користування позикою понад встановлений Договором строк, Позикодавець має право нараховувати пеню в розмірі, визначеному п. 2 Договору за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства. Також сторони передбачили електронну форму укладання даного Договору з використанням інформаційно-комунікаційної системи, із застосування електронного підпису Позикодавця та електронного підпису Позичальника (пункт 21 Договору). Додатком 1 до Договору (а.с. 8) сторони визначили Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, яким узгодили дату видачі позики: 20.05.2024 року та дату платежу: 19.06.2024 року; проценти за користування на суму 2047,50 грн; загальний розмір кредиту на суму 9 047,50 грн. Договір та Додаток 1 до нього підписано відповідачем електронним підписом одноразового ідентифікатору: 1721Bu. З огляду на розрахунок заборгованості за Договором від 20.05.2024 року №26753364 (а.с. 17) вбачається, що відповідач не виконала зобов`язання з повернення позики та сплати відсотків за користування позикою, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 22\~992,50 грн, з яких: 7 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 2047,50 грн сума заборгованості за відсотками; 13945,00 грн сума заборгованості за пенею. Щодо права вимоги до відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, 14.06.2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (Клієнт) та ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів" (Фактор) укладено договір факторингу №14/06/21 (а.с. 12-14) за умовами якого, клієнт відступає факторові право грошових вимог до боржників, строк виконання яких настав. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною Договору. Згідно укладеної додаткової угодивід 28.07.2021 року № 42 (а.с.14) до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (Клієнт) додатково відступило ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів" право вимоги до боржників згідно реєстру боржників № 35 від 28.10.2024 року. На підставі вказаної Додаткової угоди клієнт передав факторові реєстр боржників № 35 від 28.10.2024 року, що підтверджується актом прийому передачі від 28.10.2024 року (а.с. 15). Як встановлено судом із Витягу з реєстру боржників № 35 від 28.10.2024 року (а.с. 16) ТОВ «ФК "Європейська агенція з повернення боргів" отримало також право вимоги до [PERSON] на заборгованість за договором позики № 2675336 в розмірі 22\~992,50 грн, з яких: 7000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 2047,50 грн сума заборгованості за відсотками; 13945,00 грн сума заборгованості за пенею. Встановивши наведені вище обставини, суд керується наступним. Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. З огляду на статтю 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі статтею 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з яким договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчених. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується у порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Проаналізовані судом докази дають підстави для висновку, що між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (Позикодавець) та [PERSON] були укладені два договори позики, де сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідачки для укладення таких договорів. Як зі змісту самих договорів так і зі змісту наведених вище правових норм, убачається дотримання сторонами договорів позики певного алгоритму дій, супутніх підписанню договорів (документів) в електронному виді, що мало б відбутись лише за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідачкою. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до частини першої статті 1049 та статті 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст 1050 ЦК України (постанова Великої Палати ВС від 28.03.2018 року у справі\~№444/9519/12). Зі змісту правового висновку Великої Палати ВС убачається, що в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочки виконання грошового зобов`язання. Таким чином, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договору, а у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань зі своєчасного повернення кредиту права кредитора захищаються шляхом нарахування процентів річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Зазначена правова позиція є сталою та узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду викладеним в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі № 723/304/16-ц, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року по справі № 638/13683/15-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 та інш. В ході розгляду справи встановлено, що ТОВ «ФК\~«1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів» виконала свої зобов`язання за договорами, надавши відповідачу кредитні кошти. Однак, в порушення умов кредитних договорів, відповідачка свої зобов`язання не виконувала, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за кредитними договорами. Натомість, нараховані відповідачці проценти виходили за межі встановленого строку кредитування (правомірного періоду користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування), що на думку суду є необґрунтованим. Крім цього, зі змісту пункту 18 Прикінцевих та\~перехідних положень ЦК України вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього\~Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до\~Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»\~з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який у подальшому був неодноразово продовжений Указами Президента України із затвердженням відповідними Законами України та діє безперервно до теперішнього часу. Договір позики № 2675336 було укладено 20.05.2024 року, в період дії воєнного стану в Україні, що прямо забороняло проводити нарахування відповідачу пені за простроченим кредитом. При цьому, жодного доказу на підтвердження розміру нарахованої відповідачу пені суду надано не було, відповідну ухвалу суду в частині витребування таких доказів позивачем не виконано, що унеможливлює встановити підстави нарахування пені, період її нарахування та перевірити її обґрунтованість з огляду на умови Договору. Виходячи з цього, суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача пені за Договором позики від 20.05.2024 року № 2675336 відсутні. Висновки суду за результатами судового розгляду справи. Згідно з частиною 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Вказана правова позиція закріплена в постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у № справі № 2-1055/11. Позивач належним чином обґрунтував право вимоги до відповідачки, що підтверджується наданими договором факторингу, актом приймання передачі Реєстру боржників та Витягами з реєстру боржників в частині переданої позивачу заборгованості відповідачки за договорами позики. При цьому, факт укладання договору позики між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (Позикодавець) та [PERSON] суд вважає встановленим та доведеним. Так, за договором позики від 20.05.2024 року № 2675336 сторони передбачили, що за користування позикою понад встановлений Договором строк, Позикодавець має право нараховувати пеню в розмірі, визначеному п. 2 Договору за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства. Як вбачається з розрахунку заборгованості за Договором 20.05.2024 року № 2675336 відповідачу було нараховано пеню в розмірі 13 945,00 грн за понадстрокове користування позикою. Встановивши наведене, суд приходить до висновку про безпідставність нарахування відповідачці такої пені в розмірі 13 945,00 грн з огляду на пункт 18 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК\~України, яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування простроченні позичальник звільняється від відповідальності у виді пені за невиконання грошового зобов`язання за договором позики. Таким чином, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором позики № 2675336 в розмірі 9\~047,50 грн, з яких: 7000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу та 2047,50 грн сума заборгованості за відсотками. В задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 13945,00 грн заборгованості за пенею за таким Договором слід відмовити. Підсумовуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково, а з відповідача підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 9\~047,50 грн, з яких: 7000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу та 2047,50 грн сума заборгованості за відсотками. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Підтверджені витрати сторін у даній справі складаються з: суми судового збору сплаченого позивачем за звернення до суду в розмірі 3028,00 грн. Вирішуючи питання щодо розміру судового збору, який покладається на відповідача у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог позивача, суд виходить з наступного. Ціна пред`явленого позову складає 22992,50 грн, а розмір задоволених позовних вимог складає 9\~047,50 грн, тобто 39,35% від ціни позову. Таким чином, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача становить 1191,51 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial