Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

В січні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 12.11.2021 року відповідач [PERSON] позичив у нього кошти в сумі 40000грн., які зобов`язувався повернути до 12.02.2022 року. На підтвердження відносин, що випливають з договору позики, відповідачем було власноручно написано розписку. Проте до цього часу відповідач не виконав взятих на себе грошових зобов`язань та ухиляється від їх виконання, хоча він неодноразово спілкувався з ним з приводу повернення коштів. Таким чином, між сторонами була дотримана форма договору позики, який оформлено розпискою, чим посвідчено передання позивачем відповідачеві коштів в розмірі 40000 грн. 12.11.2021 року. Відповідно до боргової розписки від 12.11.2021 року відповідач зобов`язувався повернути йому борг з сумі 40000грн. у строк до 12.02.2022 року. Та обставина, що оригінал розписки і досі перебуває у нього свідчить про те, що відповідач не виконав свої зобов`язання та не повернув йому, позикодавцю, свій борг. Із змісту укладеного між сторонами договору позики (боргової розписки) вбачається, що сторонами невизначено розмір процентів за користування грошима. За таких обставин розмір відсотків слід обраховувати виходячи із розміру облікової ставки НБУ. Згідно його розрахунків проценти за позикою від 12.11.2021 року складають 23946,85 грн. за період з 13.11.2021р. по 28.01.2025р. Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Так, розмір боргу відповідача згідно розписки від 12.11.2021 року станом на граничний день його повернення 12.02.2022 року, складає 40000 грн.. Заподіяні йому в результаті прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання збитки внаслідок інфляції становлять 13748,57 грн. за період з лютого 2022 року по грудень 2024 року, розмір трьох процентів річних від простроченої суми 40000 грн. за період з 12.02.2022 року (перший день прострочки) по 28.01.2025року (день звернення до суду) складає 3859,73грн. (40000грн. (сума боргу) х 3 % х 1174 (днів) / 365 ( кількість днів у році) = 3859,73). Таким чином, в загальній сумі стягненню з відповідача на його користь підлягають грошові кошти в розмірі 81555,15грн, а саме: 40000 + 23946,85 + 13748,57 + 3859,73. З врахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 81555,15 грн. заборгованості за договором позики та 1211,20 грн. судового збору. В судове засідання позивач не з`явився, в позовній заяві просить справу розглядати за його відсутності, проти винесення заочного рішення суду не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.11.2021 року між [PERSON] та [PERSON] \~укладено договір позики, згідно якого останній отримав від [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 40000грн., які зобов`язався повернути до 12.02.2022 р. Факт отримання грошових коштів [PERSON] \~підтверджується його борговою розпискою від 12.11.2021 року. До 12.02.2022 р. та після звернення [PERSON] до суду з позовом про стягнення коштів, [PERSON] \~не повернув позивачу кошти. Стаття 526 Цивільного кодексу України\~(далі \~ЦК України) визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За\~ст.1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка, підписана відповідачем, є саме таким документом. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як передбачено ч.1\~ст.1049 ЦК України,\~\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.1\~ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем проведено нарахування процентів відповідно до ст.1048 ЦК України, виходячи з розміру облікової ставки Національного банку України за період з 13.11.2021р. по 28.01.2025р. в сумі 23946,85 грн.. Проте, згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Договором позики від 12.11.2021р. сторони передбачили строк повернення грошових коштів до 12.02.2022 р. Отже, правомірним є нарахування відсотків на суму 40000 грн. за період з 12.11.2021р. до 12.02.2022 р., що становить 917,81 грн., а саме: (40000 х 8,5% ) : 365 днів х 27 днів = 251,51 грн.; (40000 х 9% ) : 365 днів х 42 дня = 414,25грн.; (40000 х 10% ) : 365 днів х 23 дня = 252,05грн. В іншій частині (з 13.02.2022р. по 28.01.2025р.) позовні вимоги є безпідставні і до задоволення не підлягають. Також, у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання відповідачем, позивач відповідно до частини другої статті 625 ЦК України просить стягнути з відповідача інфляційні втрати 13748,57 грн. за період з лютого 2022 року по грудень 2024 року та 3% річних за період з 12.02.2022 року (перший день прострочки) по 28.01.2025року (день звернення до суду) в сумі 3859,73грн. При цьому позивачем не обґрунтовано нарахування інфляційних втрат та 3% річних відповідно до положень ст.625 ЦК України та п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України за період з 24.02.2022р. по 28.01.2025року. Згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введений воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року, який триває і на даний час. З врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути за період з 13.02.2022р. по 23.02.2022р.: інфляційні втрати в сумі 152,65грн. ( 40000 х 1,016 - 40000 = 388,57/28 х23 = 152,65); 3% річних в сумі 36,16грн. (40000/100 х 3/365 х11). Стороною відповідача не було подано суду доказів на підтвердження належного виконання своїх зобов`язань, та свого розрахунку, який би спростовував розрахунок заборгованості поданий позивачем. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача, слід стягнути 40000 грн. заборгованості за договором позики від 12.11.2021 року, проценти в сумі 917,81 грн., 3% річних у розмірі 36,16 грн., інфляційні втрати у розмірі - 152,65 грн., а разом 41106,62 грн. В задоволенні решти вимог, слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 610,44грн. (81555,15/100= 815,55; 41106,62 /815,55= 50,40%; 1211,20/100х 50,40). На підставі викладеного та

Outcome: partial