Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

До Приморського районного суд ум.Одеси надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, у якій позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь безпідставно утримувані грошові кошти у розмірі 126\~570,00 гривень, 3% річних 11401,70 гривень, 61991,34 гривень інфляційних втрат. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у січні 2019 року позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 3000,00 доларів США для вирішення питання відновлення та оформлення необхідних документів на нерухоме майно та земельну ділянку. Письмовий договір не укладався, позивач стверджує, що факт передання коштів підтверджується перепискою у месенджері. 15.05.2019 позивач повідомив про своє рішення припинення подальших дій щодо виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань і повернення 3 тисяч доларів США. Постановою Одеського апеляційного суду від 13.09.2022 по справі № 522/17548/21 встановлено, що «зі вказаної переписки у месенджері Viber вбачається підтвердження факту знайомства позивача з відповідачем, а також те, що відповідач повинен був надати допомогу позивачу у вирішенні питання стосовно відновлення та оформлення необхідних документів на нерухоме майно та земельну ділянку. Щодо вартості таких послуг, то переписка містить відомості про те, що відповідач отримав від позивача за виконання послуги за оформлення документів на нерухоме майно суму у розмірі 3000,00 доларів США. При цьому у переписці відповідач не заперечував проти отримання саме такої суми від позивача. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Приморського районного суду м. Одеси Чорнусі Ю.В. Ухвалою суду від 12.02.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання на 15.04.2025. 27.03.2025 від представника відповідача - адвоката Гришко С.О. через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити у задоволенні позову з підстав недоведеності. Відзив обґрунтований тим, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.01.2022 по справі № 522/17548/21 було відмовлено [PERSON] у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення грошових коштів. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що суд не вбачає беззаперечного факту передання позивачем відповідачу 3000,00 доларів США та факту отримання таких коштів відповідачем. Постановою Одеського апеляційного суду від 13.09.2022 рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.01.2022 змінено у мотивувальній частині рішення, в іншій частині рішення суду залишено без змін. Позивач надав лише переписку з месенджера, яка вже досліджувалась судом. Зазначає, що позивач не надав належним письмових доказів, які б підтверджували факт передачі позивачем та отримання відповідачем коштів у розмірі 3000,00 доларів США. У судове засідання 15.04.2025 з`явились представник позивача адвокат Сільницький І.В., представник відповідача адвокат Гришко С.О. Розгляд справи відкладено на 12.05.2025 у зв`язку з направленням представником позивача до суду заяви про збільшення позовних вимог, яка на момент проведення судового засідання до суду не надійшла. 15.04.2025 після судового засідання до суду кур`єрською службою доставки від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову, і якій позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти у розмірі 126 570,00 гривень, 3% річних 11401,70 гривень, 61991,34 гривень інфляційних втрат. У судове засідання 12.05.2025 з`явились представник позивача адвокат Сільницький І.В., представник відповідача адвокат Гришко С.О. Ухвалою суду від 12.05.2025 прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову. У зв`язку із прийняттямдо розгляду заяви про зміну предмету позову, розгляд справи відкладено на 03.06.2025. 23.05.2025 від представника відповідача через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник просить відмовити у задоволенні позову. У відзиві представник відповідача зазначає, що позивач, окрім переписки у месенджері, не надав суду належних і допустимих доказів передання коштів позивачем відповідачу, у позові відсутні обґрунтування нарахування 3% річних та інфляційних саме з 14.01.2022, відсутні докази передачі коштів та відмови у поверненні коштів. Вважає, що переписка у месенджері не є належним доказом укладення договору. 28.05.2025 від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у якій представник просить позов задовольнити. У відповіді на відзив посилається на те, що рішення апеляційного суду встановлено, що з переписки вбачається, що сторони знайомі, що відповідач повинен був надати допомогу позивачу у вирішенні питання стосовно відновлення та оформлення необхідних документів на нерухоме майно та земельну ділянку. Переписка містить відомості про те, що [PERSON] отримав від Антощенка М.М. 3000,00 доларів США. Посилається на преюдиційність встановлених фактів. Зазначає, що просить стягнути з відповідача еквівалент 3000,00 доларів США у гривні. Судове засідання 03.06.2025 не відбулось у зв`язку з оголошенням в м. Одесі та Одеській області повітряної тривоги та недопуском учасників справи до приміщення суду. Розгляд справи відкладено на 26.06.2025. У судове засідання 26.06.2025 з`явились представник позивача адвокат Сільницький І.В., представник відповідача адвокат Гришко С.О. Представники сторін підтримали свої вимоги та доводи, викладені у заявах по суті. На підставі ч. 1 ст.\~244\~Цивільного процесуального\~кодексу України 26.06.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав проголошення судового рішення до 07.07.2025. Повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та надавши оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно\~ст.\~55\~Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих\~Конституцією\~і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Згідно ч. 3 ст. 11 ЦК України Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 527 ЦК України). Статтею 525\~ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ст.\~610\~ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України). Положеннями ст.\~629\~ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що у вересні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовм до [PERSON] про стягнення грошових коштів у розмірі 81000,00 гривень, 3% річних у розмірі 6075,00 гривень та інфляційних втрат у розмірі 12276,30 гривень. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що у січні 2019 року позивачем були передані відповідачу грошові кошти у розмірі 3 000,00 доларів США для вирішення питання про відновлення та оформлення необхідних документів на нерухоме майно та земельну ділянку, оскільки відповідач був рекомендований як засновник товариства, що займається вирішенням питань у даній сфері, проте у подальшому позивачу стало відомо, що вирішенням таких питань відповідач займається у приватному порядку. На підтвердження факту передання грошових коштів письмовий договір не укладався, однак, даний факт був підтверджений відповідачем письмовою перепискою Viber та записами телефонних розмов з позивачем, які відбувалися у присутності свідків. У наступному, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та неодноразові звернення до відповідача із вимогою про повернення безпідставно отриманих грошових коштів позивача лишились безрезультатними. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.01.2022 у справі № 522/17548/21 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Постановою Одеського апеляційного суду від 13.09.2022 у справі № 522/17548/21 рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 січня 2022 року змінено, викладено його мотивувальну частину у редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду залишено без змін. У мотивувальній частині постанови апеляційний суд зазначив: «зі вказаної переписки у месенджері Viber вбачається підтвердження факту знайомства позивача з відповідачем, а також те, що відповідач повинен був надати допомогу позивачу у вирішенні питання стосовно відновлення та оформлення необхідних документів на нерухоме майно та земельну ділянку. Щодо вартості таких послуг, то переписка містить відомості про те, що [PERSON] отримав від [PERSON] , за виконання послуги з оформлення документів на нерухоме майно, суму у розмірі 3 000 доларів США (а.с. 40, 66, 84). При цьому, у переписці відповідач не заперечував проти отримання саме такої суми від позивача…. Таким чином, з урахуванням викладеного, колегія суддів доходить до висновку, що відповідач прийняв на себе зобов`язання щодо оформлення прав позивача на нерухомість, що передбачає надання певних послуг, про що свідчить також переписка у Вайбері, а отже, між сторонами маються правовідносини, що випливають з інституту зобов`язального права, і на них не можуть поширюватись приписи норм з безпідставного отримання майна, оскільки набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним….. Як на підставу задоволення своїх вимог, [PERSON] посилається на те, що відповідачем зберігаються грошові кошти без достатньої правової підстави у зв`язку із тим, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання щодо відновлення та оформлення правовстановлюючих документів на ім`я позивача на нерухоме майно та земельну ділянку не виконав.Інших доказів щодо підтвердження безпідставності отримання грошових коштів матеріали справи не містять. Отже, встановлене свідчить про те, що між сторонами існують договірні правовідносини, що виключає застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України.» У цій справі позивач посилається на ті ж обставини передання грошових коштів відповідачу у розмірі 3000,00 доларів США та невиконання ним взятих на себе зобов`язань, однак із позовних вимог виключені слова - «безпідставно утримувані» грошові кошти. Позивач зазначає, що грошові кошти підлягають поверненню відповідачем позивачу, оскільки відповідач свої зобов`язання не виконав. При цьому позивач посилається на обставини, встановлені Одеським апеляційним судом у справі № 522/17548/21. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У пунктах\~60,\~63\~Рішення Європейського\~суду з\~прав людини\~у справі\~«Ющенко та інші проти України» (заяви №№ 73990/01, 7364/02, 15185/02 і 11117/05) констатовано: «… право на справедливий судовий розгляд, яке передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції та розтлумачене в контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності, містить вимогу непіддання сумніву рішення суду, коли він остаточно вирішив питання (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, п. 61)»; за відсутності будь-яких ознак того, що в іншому судовому провадженні мали місце якісь вади, Суд вважає, що нове вирішення тих самих питань може звести нанівець завершене раніше провадження, а це несумісно з принципом юридичної визначеності. Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, провадження № 12-144гс18, преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. За таких обставин, суд вважає такими, що не підлягають доказуванню обставини: факту знайомства позивача з відповідачем, а того, що відповідач повинен був надати допомогу позивачу у вирішенні питання стосовно відновлення та оформлення необхідних документів на нерухоме майно та земельну ділянку; переписка містить відомості про те, що [PERSON] отримав від [PERSON] , за виконання послуги з оформлення документів на нерухоме майно, суму у розмірі 3 000 доларів США, а також, що між сторонами існують правовідносини, що випливають з інституту зобов`язального права. Позивач не надав суду доказів, з яких можливо встановити точний зміст зобов`язальних правовідносин, які існують між [PERSON] та [PERSON] . В матеріалах справи відсутні докази, з яких можливо встановити які саме зобов`язання брав на себе відповідач та в які строки він зобов`язаний був їх виконати, чи існувала між сторонами домовленість про порядок повернення отриманих коштів у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань відповідачем, чи існувала між сторонами домовленість про порядок припинення правовідносин. У судовому засіданні представник позивача повідомив, що між сторонами був укладений договір про надання послуг. Як заначено у позовній заяві, письмовий договір не укладався. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 2 ст. 651 ЦК України). У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3 ст. 651 ЦК України). За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість його одностороннього розірвання. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути передбачені законом або безпосередньо в договорі. Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 2 ст. 903 ЦК України). Згідно ст. 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Наведені норми чинного законодавства не передбачають право сторони договору про надання послуг, розірвати його в односторонньому порядку. Норми глави 63 ЦК України не передбачають підстав для повернення суми оплати за договором про надання послуг у разу порушення строків виконання зобов`язань виконавцем. Позивачем не надані суду докази, з яких суд міг би встановити наявність домовленості між сторонами щодо права позивача в односторонньому порядку відмовитись від договору про надання послуг та розірвати його в односторнньому порядку, а також щодо погодження сторонами умов про наявність обов`язку виконавця повернути оплату, у разі порушення строків виконання зобов`язань. Відповідно до ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Вимога про розірвання договору позивачем не заявлена. Наявність підстави для повернення здійсненої оплати позивачем не доведена. У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Згідно із ч. ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову задоволенні позовних вимог, судовий збір не підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed