Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані необхідністю захисту інтересів неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що 05.10.2014 між нею та [PERSON] укладено шлюб. Від шлюбу із відповідачем мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає із позивачем та перебуває на її повному утриманні. Так як подружнє життя із відповідачем не склалось, рішенням Красилівського районного суду від 11.10.2021 року шлюб розірваний. Вказує, що починаючи з 2021 року батьківських обов`язків щодо дитини відповідач не виконує та ухиляється від їх виховання. Зокрема, відповідач не цікавиться сином [PERSON] , його життям та здоров`ям, його успіхами та негараздами, жодного разу не відвідав його за місцем проживання, не зателефонував та взагалі не бачився із ним, не займається його вихованням, не піклується про його фізичний, духовний та моральний розвиток, не слідкує за його здоров`ям, не здійснює оздоровлення та не турбується лікуванням, не привітав із будь-яким святом та днем народження зокрема, не подарував дитині будь-якого подарунка. Крім того, відповідач не приймає будь-якої участь у матеріальному утриманні сина, не надає будь-якої матеріальної допомоги на його утримання та ухиляється від сплати аліментів, на даний час має 100 344,48 грн. заборгованості. Дитина повністю утримується позивачем. Зазначає, що останні чотири роки будь-яких батьківських обов`язків щодо власної неповнолітньої дитини відповідач не виконував та не виконує, син [PERSON] не пам`ятає відповідача та не бажає спілкуватись із ним. Тому, позивач вважає, що така поведінка відповідача є прямим проявом та доказом його свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків відносно власної неповнолітньої дитини та батьківського піклування щодо неї, відсутності у нього елементарних батьківських почуттів та любові до власної дитини, а також бажання бути їй батьком. Ухвалою суду від 01.04.2025 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 08.05.2025 ухвалою суду підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Позивач вказала, що 4 роки відповідач не приймає жодної участі у житті дитини [PERSON] . Хоча проживають в одному місті. При потребі наданні згоди батьків (на операцію) місяць просила батька надати згоду, хоча була потреба у терміновій операції. Востаннє спілкувались 2 роки тому, щоб взяти доручення на виїзд дитини за кордон. Дитина відповідача не цікавить. Аліменти не сплачує. Вказує, що відповідач знайшов іншу жінку, від якої також має дитину, з якою також згодом розійшовся і не допомагає. Вказує, що спілкується з нею, а [PERSON] - з сестрою (по батьку). Відповідач у судове засідання не з`явився. Судова кореспонденція надсилались відповідачу за зареєстрованою адресою місця проживання, однак повернута до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», «за закінченням терміну зберігання». Враховуючи норми п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи. Інші засоби зв`язку із відповідачем у матеріалах справи відсутні. Таким чином, судом було вжито усіх доступних заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи. Вказані обставини та норми статті 223 ЦПК України вказують на наявність підстав для розгляду справи без його участі. Відзиву на позов від відповідача до суду не надходило. Представник органу опіки та піклування Красилівської міської ради позовні вимоги підтримав. Заслухавши учасників процесу, суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини. 05.10.2014 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Красилівського районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 145. У шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва [NUMBER] , виданого РАЦС Краків Малопольське воєводство. Рішенням Красилівського районного суду у справі №677/581/21 від 11.10.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно судового наказу Красилівського районного суду у справі №677/1037/22 від 23.08.2022 постановлено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частина заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 17.08.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки Хмельницького відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області про наявність заборгованості зі сплати аліментів №4156/4 від 31.01.2025, виданої [PERSON] , встановлено, що на виконання судового наказу Красилівського районного суду №677/1037/22 від 23.08.2022 року відділом ДВС 27.03.2023 року відкрито виконавче провадження №71390595. Станом на 31.01.2025 року у [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів понад два роки з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та становить 100 344,48 грн. Згідно довідки Дружненського старостинського округу №210 від 19.12.2024 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету Красилівської міської ради Хмельницької області 06.02.2025 № 2122, з 2021 року [PERSON] одна займається вихованням та матеріальним забезпеченням сина. [PERSON] вже багато років поспіль не вітає сина з Днем народження чи з іншими святами, не відвідує його, не дарує подарунків, не надсилає грошових переказів. На зв`язок з дитиною батько вийшов лише один раз та обіцяв [PERSON] зустрітися, але обіцянки не виконав, через що хлопчик був дуже травмований. Працівники Служби у справах дітей спільно з поліцейським офіцером громади здійснили візит за місцем реєстрації [PERSON] для з`ясування обставин справи та обстеження умов проживання, про що складений акт № 23 від 16.01.2025 року, згідно якого під час візиту у будинку перебувала лише гр. [PERSON] , [INFO] - мати [PERSON] . Зі слів [PERSON] , її син перебуває за кордоном з 2018 року, востаннє приїздив до України перед початком повномасштабного вторгнення. Мати зазначає, що з сином не підтримує зв`язок. Вона розповіла, що [PERSON] веде аморальний спосіб життя, вживає наркотики, востаннє спілкувався з нею у травні 2024 року у дуже грубій формі. їй відомо лише, що [PERSON] перебуває у другому шлюбі і має дитину. У грудні 2024 року [PERSON] дізналася від колишньої невістки [PERSON] , що її син перебуває у місцях позбавлення волі Республіки Польщі. Повідомлення з такою звісткою від сина мати не отримувала. Офіційного підтвердження факту позбавлення волі [PERSON] також немає. Умови проживання малолітнього [PERSON] в Україні створені його матір`ю належним чином. Згідно з актом № 6 від 08.01.2025 року, у будинку проживають: [PERSON] , її матір - [PERSON] та малолітній [PERSON] . Під час візиту у будинку перебувала лише [PERSON] , [INFO] , так як [PERSON] та її син - [PERSON] живуть «на дві країни», саме на цей час вони перебувають у місті Кракові. Будинок складається з 5 житлових кімнат, кухні, коридора, веранди, ванної кімнати, що становить близько 200 м2. Прибудинкова територія впорядкована, у будинку чисто, просторо, затишно, тепло. Проведено сучасний якісний ремонт, є вся необхідна побутова техніка. Для дитини створено комфортні умови проживання, виділена окрема кімната зі спальним місцем, придбано багато іграшок та інших засобів для повноцінного розвитку та розваг. Все це для дитини забезпечує його матір [PERSON] та бабуся [PERSON] . Про недотримання батьком дитини вищезазначених норм у своїх письмових свідченнях зазначили бабуся дитини та сусіди. [PERSON] , бабуся дитини, у своїй заяві свідчить про те, що [PERSON] понад 3 роки не бере участі у вихованні свого сина [PERSON] , не надає жодної фінансової і матеріальної допомоги, не відвідує дитину і не спілкується з ним по телефону. Вона зазначає, що останні 3 роки він часто бував у стані алкогольного сп`яніння та під дією наркотичних речовин. Зі слів [PERSON] , її колишній зять позичив у неї велику суму грошей (більше 2 тис. доларів), мовби-то на машину для сім`ї, але виявилось - на ігрові автомати. Гроші до цього часу так і не повернув. [PERSON] , яка проживає у с. Дружне, свідчить про те, що [PERSON] багато років не бере ніякої участі у вихованні свого сина [PERSON] , на його День народження не з`являється, не вітає, не цікавиться його життям. [PERSON] зазначає, що неодноразово бачила [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння. [PERSON] , яка проживає у с. Дружне, свідчить про те, що [PERSON] не бере участь у вихованні свого сина [PERSON] . Також [PERSON] зазначає, що близько шести років тому [PERSON] позичив 200 доларів у її онука і досі не віддав, крав гроші з дому на придбання алкоголю, у свого тестя вкрав 6 тис. грн. Заслухавши матір малолітньої дитини [PERSON] та проаналізувавши документи та свідчення, спеціалісти Служби у справах дітей, члени Комісії з питань захисту прав дитини отримали чіткі підстави для затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] . Також у судовому засіданні було допитано свідків: - [PERSON] (мати позивачки), яка підтвердила, що відповідач тривалий час не спілкується з сином (з початку коронавірусу), не допомагає; її донька працює на двох роботах, щоб забезпечити сина . Вказала, що відповідач знайшов собі іншу жінку. Зауважила, що цього року був випадок, коли [PERSON] запитував маму (позивачку), як звати його тата. - [PERSON] (хрестила [PERSON] ; кума), яка повідомила, що 4 роки відповідач не приймає ніякої участі у житті дитини [PERSON] . Часто спілкується з позивачкою, у розмовах [PERSON] про батька не згадує. - [PERSON] (бабуся позивачки) вказала, що з 2021 року відповідач участі у вихованні дитини [PERSON] не приймає. Не спілкується. Жодної підтримки, ні подарунка, нічого. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на таке. Згідно з пунктами 1-2 статті 3 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки (пункт 57). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. У ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі також - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, частинами 2-5 статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167). Пунктом 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі статтею 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач, у порушення вимог статті 150 СК України, належним чином не виконує покладені на нього законодавством обов`язки щодо виховання та розвитку неповнолітньої дитини. Суд погоджується з висновком Служби у справах дітей Красилівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його неповнолітньої дитини, виходячи з наступного. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Крім того, в пункті 16 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Отже, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні обов`язків по вихованню дитини, а також встановити, що мати (батько) ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона (він) він систематично, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. При цьому позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, у зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року у справі № 759/9995/16-ц). Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення у справі «Мамчур проти України»). Відповідач в порушення вимог статей 150, 180 СК України, частини 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства", нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо утримання, виховання та розвитку дитини, не піклується про неї, не цікавиться її життям, не проявляє щодо дитини батьківської турботи і взагалі самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. З матеріалів справи, зокрема, письмових доказів слідує, що участь відповідача, як батька, у вихованні неповнолітньої дитини дійсно була недостатньою, його поведінка свідчить про нерозуміння ним обов`язку брати участь у вихованні та утриманні свого сина та підтверджує його небажання приймати участь у його житті, здійснювати забезпечення дитини всім необхідним. Одночасно з цим судом враховується, що подібна поведінка відповідача, який фактично самоусунувся (ухилився) від виховання своєї дитини, позбавляє його можливості підставно заперечувати проти задоволення позову (постанова Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі №311/563/20). З огляду на викладене, детально проаналізувавши обставини справи, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для застосування до відповідача, як батька неповнолітньої дитини, крайнього заходу впливу, передбаченого статтею 164 СК України, у виді позбавлення його батьківських прав відносно його дитини. Водночас, подання зазначеного позову є насамперед способом захисту прав та інтересів дитини, і, з урахуванням встановленого факту ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню і утриманню своєї дитини, суд вважає доцільним позбавити його батьківських прав відносно неповнолітнього сина, оскільки відповідач не виконує своїх обов`язків по вихованню й утриманню дитини, свідомо ними нехтуючи, що, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України, дає суду законні підстави для задоволення позову. Правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Так, за змістом статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. При цьому суд враховує, що позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, права на спілкування з дитиною і побачення з нею, за умови дотримання вимог ст.168 СК України, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (ст.169 СК України). Крім того, згідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Щодо розподілу судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн. У зв`язку з зазначеним, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений за подання позову у розмірі 1211,20 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved