Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

1. \~ \~ \~ \~Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] (далі позивач) звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] (далі відповідач-1), [PERSON] (далі відповідач-2), [PERSON] (далі відповідач-3), в якому просить суд: -розірвати договір довічного утримання від 17 березня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Агасян В.Г. за № 6-212; -розірвати договір від 28 квітня 2016 року про зміну набувача у договорі довічного утримання від 17 березня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Агасян В.Г. за № 6-401; -розірвати договір від 13 січня 2020 року про зміну набувача в договорі довічного утримання від 17 березня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Шефель Д.С. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що [PERSON] була його хрещеною і 13.03.2024 року склала на позивача заповіт та видала на нього довіреність, якою уповноважила позивача бути її представником. Відповідачі належним чином не виконували взяті на себе зобов`язання за оспорюваними правочинами. [PERSON] перебувала у тяжкому фізичному стані, не могла самостійно себе обслуговувати і потребувала догляду, однак незважаючи на це відповідачі всупереч взятих на себе зобов`язань не здійснювали щомісячне утримання [PERSON] та не сплачували комунальні послуги. [INFO] [PERSON] померла. Поховання [PERSON] здійснив позивач, тоді як відповідачі жодної участі у цьому не приймали. Оскільки відповідачі порушили взяті на себе зобов`язання позивач звернувся до суду з даним позовом про розірвання Договору довічного утримання від 17 березня 2016 року та укладених до нього договорів про зміну набувачів на підставі пункту 1 частини 1 статті 755 ЦК України. 2. \~ \~ \~ \~Короткий зміст заперечень відповідачів проти позову. 2.1. Відповідач-1 у судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 2.2. Представник відповідача-2 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні у зв`язку з безпідставністю, оскільки [PERSON] (відповідач-2) виконувала обов`язки Набувача щодо догляду за [PERSON] , на підставі Договору про зміну набувача у Договорі довічного утримання від 17.03.2016 року, з моменту укладання Договору з 28.04.2016 року до 13.01.2020 року. У подальшому цим питанням повинен був займатися іншій Набувач по Договору [PERSON] . За час з 28.04.2016 року по 13.01.2020 року до відповідача-2 з боку [PERSON] жодних питань з приводу виконання/не виконання умов Договору довічного утримання від 17.03.2016 року та Договору про зміну набувача від 28.04.2016 року не було. Доказом наведеного є відсутність будь яких позовів, претензій та скарг від [PERSON] як сторони по Договору за наведений період часу. Окрім цього, представник відповідача-2 зазначає, що відповідач-2 як Набувач була змінена 13.01.2020 року, померла [PERSON] у березні 2024 року. Претензій до відповідача-2 від [PERSON] не було аж до моменту смерті [PERSON] . Таким чином, підстави для застосування положень ст. 755 ЦПК України, щодо Договорів, на час виконання їх відповідачем-2 були відсутні. На час розгляду позову вказані підставі відсутні, так як Договір про зміну набувача від 28.04.2016 року закінчив своє існування, шляхом заміни набувача та укладання Договору від 13.01.2020 року з новим Набувачем та [PERSON] . 2.3. Представник відповідача-3 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні у зв`язку з безпідставністю, оскільки на момент подання позову Договір був вже припиненим. [PERSON] померла [INFO] . За своє життя [PERSON] жодних претензій по виконання Договору до відповідачів не пред`являла. Крім того, [PERSON] не подала до суду позову, ні особисто ні через представника, з вимогами розірвати Договір чи/то визнати його недійсним. Таким чином померла не вчинила свого волевиявлення щодо розірвання цього Договору за своє життя. Посилання позивача на заяву від 04.05.2024 року як на підставу наявності бажання померлої розірвати Договір є безпідставним та таким, що вводить суд в оману у зв`язку з тим, що відповідна заява складена у простій формі та не посвідчена нотаріусом або іншою особою, що має повноваження на підтвердження справжності документа та дійсності волевиявлення [PERSON] . При цьому, заява написана самим позивачем, оскільки запис на ній «оригінал у позивача» написано одним почерком. Підпис на заяві не належить [PERSON] так як в інших документах підпис померлої зовсім інший. Крім того, у заяві не зазначається, що відповідачі порушили умови договору по відношенню до померлої. У зв`язку з цим, представник відповідача-3 вважає заяву підробленим документом за допомогою якого позивач вчиняє шахрайські дії по заволодінню власністю відповідача-3. Разом з цим, довіреність від померлої на позивача була складена 13.03.2024. [PERSON] померла [INFO] , однак за весь час дії довіреності позивач не подав позову про розірвання Договору. При цьому, довіреність була припинена у зв`язку зі смертю [PERSON] . У заповіті [PERSON] передала у спадщину все належне їй на момент смерті майно. Квартира [ADDRESS] на момент смерті [PERSON] не належала. Тобто померла не могла передати у спадщину те, чого не мала у власності, а відповідно і у позивача відсутнє право вимагати майно на яке він не має права спадкування. Таким чином, заповіт не надає позивачу права на позовні вимоги про розірванню Договору. Разом з цим, представник відповідача-3 вказує на те, що у цій справі [PERSON] є неналежним позивачем, у зв`язку з чим у позові необхідно відмовити. Також представник відповідача-3 зауважує, що укладений між сторонами договір є Договором довічного утримання без покладення на відповідача-3 обов`язку здійснювати догляд [PERSON] . Між тим, з долучених до позовної заяви матеріалів вбачається, що [PERSON] за весь час дії спірного договору не зверталася до відповідачів з питань неналежного виконання ними зобов`язань за договором довічного утримання або щодо надання інших видів матеріального забезпечення чи догляду. Також відповідачем-3 після смерті [PERSON] здійснювались перерахування щомісячного платежу через відділення Укрпошти, які приймались спадкоємцями [PERSON] та не були повернуті відповідачу-3. Разом з цим, відповідно до п. 13 Договору довічного утримання істотними умовами сторони визначили: забезпечення Відчужувача житлом, з правом безоплатного проживання; забезпечення Відчужувача щомісячним грошовим утриманням. Тобто сплата комунальних платежів не є істотною умовою Договору довічного утримання. Крім того, не вчасна сплата комунальних платежів не призвела б до завдання позивачу збитків чи упущеної вигоди та не може вважатися істотним порушенням умов даного Договору і не може бути підставою для його розірвання. 2.4. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 3. \~ \~ \~ \~Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. \~ \~ \~ \~17.03.2016 року [PERSON] (Відчужувач) та [PERSON] (Набувач) уклали Договір довічного утримання, який посвідчений державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Агасян В.Г. та зареєстрований у реєстрі за № 6-213. Відповідно до п. 1 Договору [PERSON] передає у власність, а Набувач отримує у власність квартиру [ADDRESS] , та взамін чого [PERSON] зобов`язується забезпечувати Відчужувача утриманням довічно на умовах цього Договору. Умовами п. 7 Договору передбачено, що [PERSON] , зобов`язується довічно утримувати [PERSON] , тобто забезпечувати грошовими ресурсами, на які Відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, тощо. Сторони домовились, що утримання, оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 800 (вісімсот) грн. на місяць, які будуть щомісячно надаватися Відчужувачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку. Крім вищезазначеної суми, Набувач зобов`язаний щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені (Набувачем чи Відчужувачем). Кошти на оплату комунальних послуг повинні щомісячно надаватись Відчужувачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку. До оплачуваних щомісячних витрат на комунальні послуги належать: послуги ЖЕК по утриманню будинку, плата за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання (в обсязі: гаряча вода до 4 куб.м, холодна вода до 4 куб.м) та електроенергія в обсязі 150 кВт год у місяць, абонентська плата за телефон (крім міжнародних, міжміських розмов та розмов абонентами мобільного зв`язку), за послуги соціального пакету кабельного телебачення та оплати домофону. Якщо на момент укладання цього Договору Відчужувач не користувався якимось видом вищезазначених послуг, а згодом почав ними користуватись, він зобов`язаний протягом п`яти календарних днів письмово повідомити про це Набувача. У випадку зміни тарифів на вищезазначені послуги Відчужувач зобов`язаний письмово повідомити про це Набувача протягом 5 днів з дня отримання ним квитанцій з новими тарифами. У випадку несвоєчасного повідомлення Відчужувачем про зміну тарифів Набувач не несе відповідальності за виникнення заборгованості по сплаті комунальних послуг. У випадку виникнення, у майбутньому, потреби забезпечення Відчужувача іншими видами матеріального забезпечення чи догляду, Відчужувач самостійно, на свій розсуд, несе всі витрати ці види забезпечення в межах грошового утримання, передбаченого цим Договором, згідно обумовлених сум. Набувач зобов`язується здійснити поховання Відчужувача квартири після його смерті або компенсувати вартість ритуальних послуг особі, яка здійснила поховання, у разі неможливості здійснити поховання Набувачем самостійно через поважні причини. Умовами п. 9 Договору передбачено, що одноразове грошове утримання визначено сторонами за спільною згодою у розмірі 50\~000 (п`ятдесят тисяч) грн., які Відчужувач отримав повністю від Набувача перед підписанням цього договору. Одноразове грошове утримання не підлягає перегляду та не індексується і надає Відчужувачу для забезпечення себе всім необхідним для повноцінного життя. Згідно з п. 14 Договору істотними умовами договору вважатимуться вчасна проплата щомісячних платежів і довічне право на проживання Відчужувача у вказаній квартирі. Разом з правом проживання у квартирі Відчужувач приймає на себе обов`язок її зберігання та підтримання у належному стані Відчужувач несе повну відповідальність за шкоду спричинену його діями третім особам у процесі використання квартири для свого проживання. Дія Договору припиняється після смерті Відчужувача (п. 27 Договору). 28.04.2016 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] уклали договір про зміну набувача у договорі довічного утримання, посвідченого 17.03.2016 року державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Агасян В.Г. та зареєстрований у реєстрі за № 6-212 та внесення змін та доповнення до нього. Відповідно до умов Договору [PERSON] передає у власність, а Набувач отримує у власність квартиру [ADDRESS] , та взамін чого [PERSON] , зобов`язується забезпечувати Відчужувача утриманням довічно на умовах цього Договору. Згідно з\~п.\~7\~Договору [PERSON] зобов`язується довічно утримувати [PERSON] , тобто забезпечувати грошовими ресурсами, на які Відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, тощо. Сторони домовились, що утримання, оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. на місяць, які будуть щомісячно надаватися Відчужувачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку. Крім вищезазначеної суми, Набувач зобов`язаний щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені (Набувачем чи Відчужувачем). Кошти на оплату комунальних послуг повинні щомісячно надаватись Відчужувачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку. До оплачуваних щомісячних витрат на комунальні послуги належать: послуги ЖЕК по утриманню будинку, плата за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання (в обсязі: гаряча вода до 4 куб.м) та електроенергія в обсязі 150 кВт год у місяць, абонентська плата за телефон (крім міжнародних, міжміських розмов та розмов абонентами мобільного зв`язку), за послуги соціального пакету кабельного телебачення та оплати домофону. Якщо на момент укладання цього Договору Відчужувач не користувався якимось видом вищезазначених послуг, а згодом почав ними користуватись, він зобов`язаний протягом п`яти календарних днів письмово повідомити про це Набувача. У випадку зміни тарифів на вищезазначені послуги Відчужувач зобов`язаний письмово повідомити про це Набувача протягом 5 днів з дня отримання ним квитанцій з новими тарифами. У випадку несвоєчасного повідомлення Відчужувачем про зміну тарифів Набувач не несе відповідальності за виникнення заборгованості по сплаті комунальних послуг. У випадку виникнення, у майбутньому, потреби забезпечення Відчужувача іншими видами матеріального забезпечення чи догляду, Відчужувач самостійно, на свій розсуд, несе всі витрати ці види забезпечення в межах грошового утримання, передбаченого цим Договором, згідно обумовлених сум. Набувач зобов`язується здійснити поховання Відчужувача квартири після його смерті або компенсувати вартість ритуальних послуг особі, яка здійснила поховання, у разі неможливості здійснити поховання Набувачем самостійно через поважні причини. Відповідно до п. 8 Договору грошове утримання буде щомісячно виплачуватись, починаючи з моменту укладання цього Договору до 10 числа поточного місяця поштовим переказом за адресою [ADDRESS] . У випадку зміни способу отримання щомісячного грошового утримання Відчужувач зобов`язаний вчасно (за п`ятнадцять днів до сплати наступного платежу) у письмовій формі повідомити про це Набувача за адресою [ADDRESS] . Сума грошового щомісячного утримання підлягає індексації та нараховується щорічно у лютому місяці чергового року за попередній рік з урахуванням річного індексу інфляції споживчих цін за інформацією Державної служби статистики України. Не своєчасна сплата індексації не є порушенням істотних умов договору. Умовами п. 9 Договору передбачено, що до одноразового грошового утримання визначеного сторонами за спільною згодою у розмірі 50\~000 (п`ятдесят тисяч) 00 грн., додати 1\~550 (одна тисяча п`ятсот) грн., які Відчужувач отримав повністю від набувача перед підписанням цього договору. 13.01.2020 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] уклали договір про зміну набувача за договором довічного утримання, посвідченого 17.03.2016 року державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Агасян В.Г. та зареєстрований у реєстрі за № 6-212, який посвідчений Агасян В.Г., державним нотаріусом Сьомої харківської державної нотаріальної контори 28.04.2016 року за реєстром № 6-401. Умовами п. 1 Договору передбачено, що у зв`язку з неможливістю подальшого виконання Набувачем [PERSON] , обов`язків за договором довічного утримання, посвідченим Агасян В.Г., державним нотаріусом Сьомої харківської державної нотаріальної контори 17.03.2016 року за реєстром № 6-212 та Договором про заміну Набувача у Договорі довічного утримання, посвідченим Агасян В.Г., державним нотаріусом Сьомої харківської державної нотаріальної контори 28.04.2016 року за реєстром № 6-401 (далі Договір довічного утримання), з підстав, що мають істотне значення, обов`язки Набувача за договором довічного утримання передаються Новому Набувачу [PERSON] . Цей правочин вчиняється за згодою [PERSON] Відчужувача за договором довічного утримання, оформленої на підставі заяви від 13.01.2020 року (п. 2 Договору довічного утримання). Відповідно до п. 3 Договору довічного утримання з моменту укладання цього договору Набувач [PERSON] втрачає всі права та обов`язки за договором довічного утримання, Новий Набувач [PERSON] , набуває всі права та обов`язки за договором довічного утримання та за цим договором. Пунктом 4.1 Договору довічного утримання передбачено, що з моменту укладання цього договору та реєстрації права [PERSON] набуває право власності на квартиру [ADDRESS] . Згідно з п. 4.2 Договору довічного утримання з моменту укладання цього договору [PERSON] зобов`язана довічно утримувати [PERSON] , тобто забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення її життєвих потреб. Сторони домовились, що грошове утримання складається з щомісячних платежів у розмірі 1\~000, 00 грн. на місяць, які будуть щомісячно надаватися Відчужувачу шляхом банківського поштового переказу, або готівкою під розписку. Всі інші права та обов`язки Набувача за договором довічного утримання залишаються без зміни. Відповідно до свідоцтва про шлюб № [NUMBER] [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». З наявних у матеріалах справи медичних виписок вбачається, що [PERSON] тяжко хворіла, зокрема у неї був післяінфарктний кардіосклероз, ішемічна дилятаційна кардіоміопатія, складна мі тральна вада серця, гіпертонічна хвороба ІІІ ст. кризовий перебіг, гіпертензивне серце, двобічна гіпостатична пневмонія, цукровий діабет ІІ типу важкого перебігу, стадія декомпенсації. 13.03.2024 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось на території України і за її межами, на що вона за законом матиме право, вона заповідає [PERSON] , [INFO] . Згідно з висновком ЛКК № 2267 від 19.04.2024 [PERSON] потребує догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане повторно Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 6307. 17.05.2024 року позивач уклав Договір-замовлення № 214 на організацію та проведення поховання [PERSON] . Позивач, як спадкоємець за заповітом, звернувся до Першої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , у зв`язку з чим 25.09.2024 року було заведено спадкову справу № 221/2024. 4. \~ \~ \~ \~Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні даного спору та застосовані норми права. Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (стаття 744 ЦК України). Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини (пункт 1 частини 1 статті 755 ЦК України). Положення частини 1 статті 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому, вирішуючи зазначене питання, суд має враховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення статті 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору. Тлумачення пункту 1 частини 1 статті 755 ЦК України свідчить, що підставою для розірвання договору довічного утримання на вимогу відчужувача є невиконання (неналежне виконання) набувачем тих обов`язків, які безпосередньо передбачені договором. Частиною 2 статті 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина 1 статті 756 ЦК України). Отже відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину в судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов. Водночас, відповідно до частини 2 статті 755 ЦК України договір довічного утримання припиняється зі смертю відчужувача. У даній справі судом встановлено, що позов про розірвання договору довічного утримання від 17 березня 2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , розірвання договору від 28 квітня 2016 року про зміну набувача у договорі довічного утримання від 17 березня 2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , розірвання договору від 13 січня 2020 року про зміну набувача в договорі довічного утримання від 17 березня 2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Шефель Д.С. пред`явлено [PERSON] 12.11.2024 року, тобто після смерті відчужувача [PERSON] , яка померла [INFO] . Отже, оспорюваний позивачем Договір довічного утримання з урахуванням укладених до нього договорів про зміну набувачів є припиненим на підставі частини 2 статті 755 ЦК України. Також згідно з пунктом 27 спірного договору його дія припиняється після смерті відчужувача, що узгоджується із положеннями частини 2 статті 755 ЦК України. За життя [PERSON] як відчужувач не заявляла про неналежне виконання набувачем умов укладеного договору та не зверталася до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання та укладених до нього договорів про зміну набувачів. Отже, після смерті відчужувача договір довічного утримання (догляду) припинив свою дію, а позивач не є стороною оспорюваного договору, тому правові підстави для розірвання договору, який припинив свою дію, відсутні. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.07.2024 у справі № 185/1900/20, від 15.09.2023 у справі № 279/3625/22, від 29.11.2024 у справі № 753/23544/21, від 28.04.2025 у справі № 752/17301/18. Посилання позивача на складену у простій письмовій формі заяву від 04.05.2024, відповідно до змісту якої [PERSON] у випадку її смерті подальший розгляд по справі про розірвання договору довічного утримання з [PERSON] покладає на свого спадкоємця [PERSON] , який є її представником у суді з вирішення даного питання і який з початку хвороби здійснював за нею постійний, всебічний догляд, проект позовної заяви від імені [PERSON] та аудіо запис телефонної розмови суд до уваги не приймає, оскільки вказані обставини не мають жодного правового значення з огляду на те, що за своє життя [PERSON] не подала до суду позов про розірвання договору довічного утримання та укладених до нього договорів про зміну набувачів, а на момент звернення позивача до суду з даним позовом вказані правочини припинили свою дію. За таких обставин суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 5. \~ \~ \~ \~Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. Що стосується витрат відповідача-2 та відповідача-3 на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Статтею 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. У резолютивній частині рішення суду вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат (п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України). За таких обставин, оскільки представники відповідача-2 та відповідача-3 відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України зробили заяву про те, що докази на підтвердження понесених ними витрат на професійну правничу допомогу будуть подані ними протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про витрати відповідача-2 та відповідача-3 на професійну правничу допомогу.

Outcome: dismissed