Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

\~ 16 квітня 2025 року [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до ФГ «МЕЧТА» Баштанського району Миколаївської області та [PERSON] про визнання договору оренди землі недійсним та повернення земельної ділянки. В обґрунтування\~позовних вимог\~представник позивача зазначив,\~що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 травня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Рожко О.О., зареєстрованого в реєстрі за №361, є спадкоємцями майна, після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , кожен по 1/2 частині, земельної ділянки, площею 12,3151 га, кадастровий номер 4823680300:05:000:0043, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в межах території Олександрівської сільської ради Баштанського (Казанківського) району Миколаївської області. 13 лютого 2025 року позивач [PERSON] отримав Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої довідався, що 30 травня 2018 року державним реєстратором Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області Слободанюком В.О. було здійснено державну реєстрацію договору оренди землі №б/н від 26 травня 2018 року, укладеного між ФГ «МЕЧТА» та [PERSON] , номер запису про інше речове право: 26638637, строком на 10 років. В розділі «Опис об`єкта іншого речового права» зазначається: 1/2 частка земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 12,3151 га., рілля, нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 207315 грн 82 коп., орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі у грошовій формі та становить: 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки 3190 грн 71 коп., до 31 грудня щороку. Представник позивача звертає увагу, що земельна ділянка належить позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] на праві спільної часткової власності, без виділення її в натурі. Позивач [PERSON] , як співвласник земельної ділянки згоди на укладення договору не надавав та взагалі не був повідомлений про факт його укладення. Вважає, що відповідач [PERSON] не мала права передавати в оренду частину земельної ділянки, оскільки земельну ділянку не було поділено в натурі та не було визначено конкретні межі вказаних частин, а тому просив суд: визнати недійсним договір оренди землі №б/н від 26 травня 2018 року, укладений між ФГ «МЕЧТА» та [PERSON] , номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 26638637, зареєстроване 30 травня 2018 року, об`єктом якого є земельна ділянка площею 12,3151 га, кадастровий номер 4823680300:05:000:0043; зобов`язати ФГ «МЕЧТА» повернути земельну ділянку площею 12,3151 га, кадастровий номер 4823680300:05:000:0043, яка знаходиться в межах території Олександрівської сільської ради Баштанського (Казанківського) району Миколаївської області позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] , та стягнути з відповідача ФГ «Мечта» на користь позивача [PERSON] судові витрати. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 22 квітня 2025 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою суду\~від 03 червня 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача ФГ «Мечта» Возніков В.Б. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав пояснив, що дійсно 26 травня 2018 року між ФГ «МЕЧТА» та [PERSON] було укладено договір оренди землі, який зареєстрований 30 травня 2018 року, номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 26638637, на 1/2 частину земельної ділянки загальної площі 12.3151 га, кадастровий номер 4823680300:05:000:0043, яка знаходиться в межах території Олександрівської сільської ради Баштанського (Казанківського) району Миколаївської області, строком на 10 років. Зазначив, що починаючи з 2018 року господарство сумлінно виконувало свої зобов`язання відповідно до умов договору, а саме вчасно нараховувало та перераховувало податок за землю, мінімальне податкове навантаження по даній ділянці та сплачувало орендну плату орендодавцю. Наголосив, що ФГ «Мечта» здійснює обробіток лише 1/2 частини земельної ділянки загальної площі 12.3151 га, кадастровий номер 4823680300:05:000:0043, яка належить [PERSON] , а 1/2 частину зазначеної вище земельної ділянки, яка належить позивачу [PERSON] обробляють інші особи, тому вважає, що в діях господарства відсутні будь-які порушення прав позивача, як іншого співвласника нерухомого майна. Враховуючи вищевикладене, вважає, що заявлені позивачем [PERSON] вимоги щодо визнання договору оренди землі недійсним, є безпідставними та необґрунтованими,\~тому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Вислухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 травня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Рожко О.О., зареєстрованого в реєстрі за №361, являється спадкоємцем майна, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з 1/2 частки земельної ділянки, площею 12.3151 га, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданим 26.08.2016 року за №НВ-4802458432016 відділом Держгеокадастру у Казанківському районі Миколаївської області, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в межах території Олександрівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, яка належала спадкодавцеві [PERSON] на праві особистої приватної власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ЯЕ №927727, виданого 01.07.2008 року Казанківською районною державною адміністрацією Казанківського району Миколаївської області у відповідності до розпорядження №620-р від 14.11.2007 року та, зареєстрованого відділом земельних ресурсів у Казанківському районі Миколаївської області в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010801600623 (кадастровий номер земельної ділянки: 4823680300:05:000:0043) (копія) (а.с.16). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер: 1551049848236, власником 1/2 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 12.3151 га, з кадастровим номером 4823680300:05:000:0043, яка знаходиться в межах території Олександрівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, являється [PERSON] , номер запису про право власності/довірчої власності: 26115381, дата, час державної реєстрації: 14.05.2018 року, вид власності: спільна часткова, також власником іншої 1/2 частини зазначеної вище земельної ділянки являється [PERSON] , номер запису про право власності/довірчої власності: 26118755, дата, час державної реєстрації: 14.05.2018 року, підстава для державної реєстрації: свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер: 362, видане: 14.05.2018 року, приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Рожко О.О., вид власності: спільна часткова (а.с.17-18). 26 травня 2018 року між [PERSON] та Фермерським господарством «МЕЧТА» укладено Договір оренди землі №б/н, відповідно до якого в оренду передано 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 12,3151 га, кадастровий номер: 4823680300:05:000:0043. Договір укладений строком на 10 років (а.с.61-62). Вказана земельна ділянка на підставі Акта приймання-передачі земельної ділянки від 26 травня 2018 року, який є Додатком №1 до Договору оренди землі №б/н від 26 травня 2018 року, була передана [PERSON] у користування ФГ «МЕЧТА» (а.с.63). З витягу з Державного реєстру речових права на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексний номер №127729160 від 15 червня 2018 року, вбачається, що відповідно до рішення державного реєстратора Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області Слободанюка В.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41626616 від 15.06.2018, за ФГ «МЕЧТА» зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30 травня 2018 року, номер запису про інше речове право: 26638637, право оренди 1/2 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 12.3151 га, кадастровий номер: 4823680300:05:000:0043. Право оренди зареєстровано на підставі Договору оренди землі №б/н, виданого 26 травня 2018 року, видавник: [PERSON] , ФГ «МЕЧТА» (а.с.59). Статтею 41 Конституції України\~встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст.317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1\~ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Спільна власність - це майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність поділяється на: спільну сумісну власність - власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності; спільну часткову власність- власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Відповідно до ч.1 ст.86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, в тому числі, при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами (п.«в» ч.1 ст.87 ЗК України). Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором , а уразі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Згідно ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Отже, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи що спір між сторонами виник щодо земельної ділянки площею 12.3151 га, кадастровий номер 4823680300:05:000:0043, яка є спільною частковою власністю позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] , кожен з яких на підставі Свідоцтв про право на спадщину за законом є власником 1/2 частини земельної ділянки без визначення відповідних часток в натурі (на місцевості). Частиною 1\~ст.2 Закону України «Про оренду землі»\~передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються\~Земельним кодексом України,\~Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. У ч.1\~ст.626 ЦК України\~визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (п.3 ч.1\~ст.3 ЦК України). Тлумачення п.3 ч.1 ст.3\~та ст.627 ЦК України\~свідчить, що свобода договору має декілька складових, зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору. За приписами\~ст.1 ЗУ «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями ч.1\~ст.93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до\~ст.13 ЗУ «Про оренду землі»\~договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частиною 4\~ст.124 ЗК України\~передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи (ч.1\~ст.4 ЗУ «Про оренду землі»). Статтею 16 ЦК України\~передбачено, що визнання правочину недійсним є одним з визначених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені\~ст.215 цього Кодексу. З урахуванням приписів\~ст.202 ЦК України\~правочином є поєднання внутрішньої волі та волевиявлення сторін і воля учасників правочину полягає в їх обопільній, добровільній, усвідомленій згоді спільно досягти певної законної мети (набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки) шляхом прийняття на себе певних прав і обов`язків. Частиною 1\~ст.215 ЦК України\~визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, ч.5 та ч.6\~ст. 203 цього Кодексу. За змістом положень ст.ст.16,\~203,\~215 ЦК України\~для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Підставою для визнання недійсним договору за ч.1\~ст.215 ЦК України\~може бути встановлений судом дефект такого елемента правочину, як воля його учасника (учасників) - відсутність волі на укладення правочину або невідповідність волі та волевиявлення учасника (учасників) в момент вчинення правочину. Виключне право на підписання договору оренди землі належить лише власнику землі або уповноваженій ним у встановленому законом порядку особі, а підписання договору іншою, не уповноваженою власником землі особою свідчить про порушення законних прав орендодавця під час укладення та підписання договору оренди. Встановивши, що право власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки площею 12.3151 га, кадастровий номер 4823680300:05:000:0043 належить позивачу [PERSON] , згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом та це право підтверджується відповідним Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, суд приходить до висновку, що укладення оспорюваного Договору оренди землі №б/н від 26 травня 2018 року іншим співвласником 1/2 цього майна, без згоди позивача та всупереч його інтересам, порушує майнові права останнього, які підлягають судовому захисту у обраний ним спосіб, зокрема, шляхом визнання договору оренди недійсним. Вирішуючи питання щодо повернення земельної ділянки суд враховуючи те, що спірна земельна ділянка площею 12.3151 га, кадастровий номер 4823680300:05:000:0043 належать [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, є єдиним цілим, не поділена в натурі між ними та має один кадастровий номер, тому підлягає поверненню орендарем ФГ «МЕЧТА» у повному обсязі їх власникам. Відповідно до ст.ст.12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України). Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимог є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 та ч.2 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1 ст.141\~ЦПК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовна заява подана [PERSON] до суду в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», тому у відповідності до вимог \~Закону України «Про судовий збір»\~застосовується понижуючий коефіцієнт для обчислення судового збору. При звернені до суду [PERSON] було сплачено 1937 грн 92 коп. судового збору, що підтверджується квитанцією №1086-7053-0292-3356 від 07 березня 2025 року, квитанцією №81UK-EK48-512E від 26 березня 2025 року, та квитанцією №SR7M-BLK2-22AE від 15 квітня 2025 року (а.с.1-2). Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою ним судового збору, в розмірі по 968 грн 96 коп. з кожного.\~

Outcome: approved