Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

В жовтні 2024 року [PERSON] через свого представника - адвоката Неженець-Чеканову Н.Є. звернулась до суду із позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути із відповідача на її користь кошти за договором позики від 09.10.2023 в сумі 218 062,74 грн, що еквівалентно 5 235,60 доларам США за середньозваженим курсом продажу станом на 29.10.2024, а також кошти за договором позики від 17.10.2023 в сумі 114 482,94 грн, що еквівалентно 2 748,69 доларам США за середньозваженим курсом продажу станом на 29.10.2024. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між позивачем та відповідачем укладені наступні договори: договір позики від 28.08.2023, за яким відповідач отримала від позивача грошові кошти в розмірі, що є еквівалентом 7 772,02 доларів США зі строком повернення не пізніше 24.08.2024; договір позики від 14.09.2023, за яким відповідач отримала від позивача грошові кошти в розмірі, що є еквівалентом 5 181,35 доларів США зі строком повернення не пізніше 24.09.2024; договір позики від 09.10.2023, за яким відповідач отримала від позивача грошові кошти в розмірі, що є еквівалентом 5 235,60 доларів США зі строком повернення не пізніше 09.10.2024; договір позики від 17.10.2023, за яким відповідач отримала від позивача грошові кошти в розмірі, що є еквівалентом 2 748,69 доларів США зі строком повернення не пізніше 17.10.2024. Зазначені договори були засвідчені нотаріально у встановленому законом порядку. Вказує, що в повному обсязі виконала свої зобов`язання за укладеними договорами та передала відповідачу обумовлені договорами суми позики. При цьому, 04.07.2024 направила відповідачу лист, в якому повідомила про необхідність вчасного здійснення повернення коштів. На вказаний лист, відповідач надіслала пропозицію з варіантами повернення коштів, зокрема, розстрочення суми боргу в декілька етапів, на що позивач не погодилась. В зв`язку з тим, що кошти за договорами позики від 28.08.2023 та від 14.09.2023, повернуті не були, тому позивач звернутись до суду за захистом своїх порушених прав із позовом про стягнення цих коштів в примусовому порядку, та на даний час справа № 758/11653/24 перебуває в провадженні Подільського районного суду м. Києва. Крім того, позивач вказує, що по двом іншим договорам від 09.10.2023 та від 17.10.2023, відповідач також кошти в обумовлені строки не повернула, в зв`язку з чим існує заборгованість на загальну суму 7 984,29 доларів США. Посилаючись на викладене, а також з огляду на неналежне виконання відповідачем умов договорів від 09.10.2023 та від 17.10.2023 та не повернення коштів в обумовлені в договорах строки, позивач звернулась до суду із даним позовом за захистом своїх прав, та просить стягнути в примусовому порядку із відповідача на користь позивача кошти в загальному розмірі 332 545,68 грн, що еквівалентно 7 984,29 доларів США за середнім курсом продажу станом на 29.10.2024. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2024, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 04.11.2024, провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. В листопаді 2024 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що жодних розписок про отримання від позивача коштів відповідачем не оформлювалось та не підписувалось. Відповідач вказує, що з метою приховання іншого правочину - договору про спільну діяльність у інвестуванні грошових коштів в реалізацію проекту по відкриттю закладу харчування між відповідачем та цивільним чоловіком позивача укладено удавані правочини - договір позики від 09.10.2023 та договір позики від 17.10.2023, що були посвідчені нотаріально. Наведене в сукупності свідчить про відсутність підстав для стягнення коштів із відповідача за вказаними договорами позики з огляду на їх правову природу. Ухвалою Подільського районного суду м Києва від 06.03.2025, клопотання представника відповідача про об`єднання позовів залишено без задоволення. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з викладених в ньому підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на підстави, які викладені у відзиві на позов. Відповідач [PERSON] , будучи допитаною за її згодою у якості свідка, надала показання про те, що вона планувала відкрити новий проєкт та шукала інвесторів. ЇЇ знайомив запропонував поспілкуватися з цього питання з [PERSON] (чоловіком [PERSON] ), та в результаті чого сторони дійшли згоди щодо відкриття закладу харчування, під що створили ФОП «[INFO]» та орендували приміщення. Інвестиційний внесок [PERSON] (чоловіка [PERSON] ) у цей проєкт складав загалом 700 000 грн. При цьому, вказала, що була присутня у нотаріуса та особисто підписувала договори позики з [PERSON] , фактично не читаючи їх змісту, оскільки довіряла [PERSON] . Кошти під час підписання договорів позики отримувала лише один раз в сумі 200 000 грн., а інші рази - до чи після підписання договорів. Зазначила, що договір про спільну діяльність під інвестиційний проєкт між сторонами не укладався. Щодо повернення коштів за договорами позики вказала, що такі кошти не повертала, оскільки все вкладала у проєкт, зокрема в оренду приміщення. Позов не визнає, просить відмовити у його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази як кожен окремо та і в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до положень ст. 55, 124 Конституції України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі статттями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Судом встановлено, що 09.10.2023 між [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] (позичальником) укладеного договір позики, за умовами якого позикодавець передає позичальнику у позику грошові кошти в сумі 200 000,00 грн, що еквівалентно за середньозваженим курсом продажу в банках на дату укладення цього договору 5 235,60 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позику в строк до 09.10.2024. Відповідно до п. 2 вказаного договору, сторони узгодили, що на момент укладення цього договору грошові кошти в сумі 200 000,00 грн позикодавець передав позичальникові в повному обсязі. За змістом п. 4 вказаного договору, сторони домовились про те, що договір позики укладається безвідсотковим. Відповідно до п. 8 вказаного договору, сторони узгодили те, що позичальник зобов`язаний повернути позику в доларах США або в гривнях в сумі еквівалентній 5 235,60 доларів США за середньозваженим курсом продажу в банках на дату, що буде розміщений за посиланням: https://minfin.com.ua/currency/kiev/usd/ на дату повернення позики, або частини позики, але в будь-якому випадку не нижче за курс, вказаний у п. 1 договору. Вказаний договір було посвідчено нотаріально та на ньому міститься рукописний підпис від імені позикодавця [PERSON] , та рукописний підпис від імені позичальника [PERSON] . Крім того, 17.10.2023 між [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] (позичальником) укладеного договір позики, за умовами якого позикодавець передає позичальнику у позику грошові кошти в сумі 105 000,00 грн, що еквівалентно за середньозваженим курсом продажу в банках на дату укладення цього договору 2 748,69 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позику в строк до 17.10.2024. Відповідно до п. 2 вказаного договору, сторони узгодили, що на момент укладення цього договору грошові кошти в сумі 105 000,00 грн позикодавець передав позичальникові в повному обсязі. За змістом п. 4 вказаного договору, сторони домовились про те, що договір позики укладається безвідсотковим. Відповідно до п. 8 вказаного договору, сторони узгодили те, що позичальник зобов`язаний повернути позику в доларах США або в гривнях в сумі еквівалентній 2 748,69 доларів США за середньозваженим курсом продажу в банках на дату, що буде розміщений за посиланням: https://minfin.com.ua/currency/kiev/usd/ на дату повернення позики, або частини позики, але в будь-якому випадку не нижче за курс, вказаний у п. 1 договору. Вказаний договір також посвідчено нотаріально та на ньому міститься рукописний підпис від імені позикодавця [PERSON] , та рукописний підпис від імені позичальника [PERSON] 04.07.2024 позивач направила відповідачу повідомлення про необхідність належного виконання зобов`язань, в тому числі і за договорами позики від 09.10.2023 та від 17.10.2023. На вказане повідомлення, позивач отримала від відповідача повідомлення, в якому відповідач вказала про те, що не відмовляється від повернення боргу і запропонувала варіанти повернення коштів із врахуванням еквіваленту на час повернення. Позивач вказує, що кошти за вказаними договорами відповідач так і не повернула, що змусило її звернутись до суду із даним позовом. Факт не повернення коштів також підтвердила в судовому засіданні відповідач. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини. Стаття 3 ЦК України визначає, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема: 3) свобода договору; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. За змістом ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.ст. 526, 530 ЦК України). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України). Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ст. 1047 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ст. 1049 ЦК України). Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Наявні у справі докази свідчать про доведеність факту укладення між сторонами договорів позики, передання за ними грошових коштів та фактичне не повернення відповідачем позичених коштів у визначені сторонами строки. Представником відповідача жодними доказами не доведено не отримання за договорами позики коштів, а також відповідач не зверталась до суду із зустрічним позовом про визнання договорів недійсними. Крім того, стороною відповідача також не доведено посилань на не укладеність та удаваність правочинів, а відтак ці твердження судом до уваги не приймаються та розцінюються як намагання відповідача уникнути від обов`язку належного виконання зобов`язань та повернення позивачу коштів за договорами позики. З огляду на положення ст. 533 ЦК України та умови договорів позики, викладені у пунктах 8, ураховуючи дані Міністерства фінансів України щодо середнього курсу продажу долара США банками України (41,6500 грн за 1 долар США станом на 29.10.2024), суд вважає вірними надані позивачем розрахунки, за якими стягненню із відповідача на користь позивача підлягає сума боргу за договором позики від 09.10.2023 в сумі 218 062,74 грн (5 235,60 дол.США * 41,6500), а також стягненню із відповідача на користь позивача підлягає сума боргу за договором позики від 17.10.2023 в сумі 114 482,94 грн (2 748,69 дол.США * 41,6500). Наведені позивачем розрахунки стороною відповідача в ході розгляду справи не спростовано, та не надано доказів належного виконання зобов`язань за договорами, в тому числі після відкриття провадження у даній справі. При цьому, інші наведені доводи в обґрунтування заперечень на позовні вимоги не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи знайшли об`єктивне підтвердження обґрунтування позовних вимог, стороною відповідача доводи позову достатніми доказами не спростовані, тому суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для примусового стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за договорами позики від 09.10.2023 та від 17.10.2023, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3325,46 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved