Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу, посилаючись на те, що 07.10.2020 року Малиновським районним судом м. Одеси задоволено позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу. Позивач вказує, що 30.10.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва винесено постанову про закінчення виконавчого провадження [NUMBER] у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду 07.10.2020 року в повному обсязі. Позивач зазначає, що він має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення. Відповідно до уточнюючого розрахунку позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати у розмірі 7999 (сім тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 12 (дванадцять) копійок та 3% річних у розмірі 1563 (одна тисяча п`ятсот шістдесят три) гривні 47 (сорок сім) копійок, а всього в розмірі - 9562 (дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят дві) гривні 59 (п`ятдесят дев`ять) копійок. Також позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаченому судовому зборі в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, відповідно до якої просить суд позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за відсутності сторона позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, застосувати позовну давність. Відповідно до ч. 5, 9 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.10.2020 року по справі №521/8234/20 позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування витрат в порядку регресу задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 13515 (тринадцять тисяч п`ятсот п`ятнадцять) гривень та судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27.11.2020 року по справі №521/8234/20 виправлено описку в тексті заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07.10.2020 року, вказано правильний розмір страхового відшкодуванню, що підлягає стягненню - 13320 (тринадцять тисяч триста двадцять) гривень 89 (вісімдесят дев`ять) копійок. 30.10.2024 року державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Джміль Олександром Олександровичем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №521/8234/20 про стягнення з відповідача на користь позивача 13320 (тринадцять тисяч триста двадцять) гривень 89 (вісімдесят дев`ять) копійок у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду від 07.10.2020 року в повному обсязі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України (постанова Великої Палати Верховного суду від 16 січня 2019 року по справі №373/2054/16-ц). Нарахування 3% річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 року у справі №6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3% річних від простроченої суми. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц дійшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Позивач у відповіді на відзив вказує, що він має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня набрання законної сили рішення суду по справі №521/8234/20 та до дня фактичного виконання рішення суду. Розмір заборгованості відповідно до наданого уточнюючого розрахунку за період з грудня 2020 року по жовтень 2024 року складає: інфляційні втрати у розмірі 7999 (сім тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 12 (дванадцять) копійок, 3% річних у розмірі 1563 (одна тисяча п`ятсот шістдесят три) гривні 47 (сорок сім) копійок. Наданий позивачем розрахунок суд приймає до уваги, оскільки останній відповідає нормам закону. Відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Однак, вищевказана норма стосується договірних зобов`язань (неделікті), що виникають на підставі домовленості його учасників (дво- або багатосторонній договір). Між позивачем та відповідачем не укладено жодних договорів про надання позики/кредиту, оскільки по даній справі виплата проводилась за пошкоджений транспортний засіб іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди, в подальшому в порядку регресу стягнуто з відповідача завданих збитків, про що винесено заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07.10.2020 року по справі №521/8234/20. Відтак, по даній справі наявні деліктні зобов`язання або «зобов`язання із заподіяння шкоди» - це недоговірні зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав, тому вимоги п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України не поширюються на заявлені позовні вимоги. Також відповідач у заяві про застосування строку позовної давності та запереченні на відповідь на відзив просить суд застосувати позовну давність, посилаючись на те, що позивач пропустив строк позовної давності. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. 17 березня 2022 року набрав чинності Закон України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ «Прикінцеві і перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 14 травня 2025 року Верховна Рада ухвалила законопроєкт № 11315 та прийняла рішення виключити п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якого в період дії воєнного стану перебіг позовної давності, визначений ЦК України, зупиняється на строк дії такого стану. Позивач звернувся до суду з позовною заявою 10.03.2025 року, тобто в період коли діяла норма п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо зупинення позовної давності на строк дії воєнного стану. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в межах строку позовної давності, оскільки на момент звернення до суду діяла норма п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 7999 (сім тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 12 (дванадцять) копійок та 3% річних у розмірі 1563 (одна тисяча п`ятсот шістдесят три) гривні 47 (сорок сім) копійок, а всього в розмірі - 9562 (дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят дві) гривні 59 (п`ятдесят дев`ять) копійок. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень, що підтверджується платіжною інструкцією №5704 від 06 березня 2025 року. Оскільки позовні вимоги про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу задоволено в повному обсязі, то вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved