Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Позиція позивача, відповідача за зустрічним позовом В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.04.2013, під час спільного подружнього життя подружжя придбало квартиру, автомобіль. Рішенням Котовського міськрайонного суду шлюб між сторонами розірвано. Позивач [PERSON] має намір поділити майно шляхом визнання квартири спільною сумісною власністю, визнання за позивачем [PERSON] права власності на 1/2 ідеальну частку квартири, визнати автомобіль спільною сумісною власністю, здійснити поділ транспортного засобу шляхом залишення права власності на нього за відповідачем [PERSON] із стягненням половини вартості автомобіля 40 297 грн з [PERSON] на користь [PERSON] . Позиція відповідача, позивача за зустрічним позовом В обґрунтування позовних вимог [PERSON] , зазначає, що сторони перебували у шлюбі з 06.04.2013 до 14.12.2021. Зазначає, що під час перебування в шлюбі сторонами придбано квартиру, разом з тим зазначає, що частина коштів на придбання квартири особисто належала [PERSON] , які ним отримано від продажу належної йому на праві власності іншої квартири, яку він набув у власність до укладення шлюбу. Просить визнати за [PERSON] право особистої власності на 58,8% квартири, визнати спільною сумісною власністю 41,2% квартири. Просить визнати спільним сумісним майном подружжя 41,2% придбаної у шлюбу квартири, автомобіль, два телевізори, два кронштейни, електричну духову шафу, дві варильні електричні панелі. Зазначає про необхідність поділу спільного сумісного майна з врахуванням того, що [PERSON] відчужено автомобіль, а [PERSON] відчужено два телевізори, два кронштейни, електричну духову шафу, дві варильні електричні панелі, визнавши за [PERSON] право власності на 23,6% квартири, на 17,6% квартири визнати право власності [PERSON] , залишивши у власності [PERSON] два телевізори, два кронштейни, електричну духову шафу, дві варильні електричні панелі. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 22.12.2021 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] , призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 01.02.2022 надійшла заява відповідача [PERSON] про визнання неналежним доказ наданий [PERSON] - звіту про оцінку автомобіля, надано суду договори купівлі продажу двох квартир, звіт за результатами проведення незалежної оцінки транспортного засобу, довідка про вартість побутової техніки, лист Подільського РУП ГУНП в Одеській області від 29.12.2024. 04.02.2022 ухвалою судді відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. 01.11.2022 здійснено повторний автоматичний розподіл справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , справу передано на розгляд судді Івінському О.О. 28.10.2022 здійснено повторний автоматичний розподіл справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , справу передано на розгляд судді Івінському О.О. Ухвалою судді від 08.11.2022 справу за позовом [PERSON] до [PERSON] прийнято до провадження, призначено до розгляду у судовому засіданні в підготовчому провадженні. Ухвалою судді від 03.02.2023 справу за позовом [PERSON] до [PERSON] прийнято до провадження, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 06.04.2023 задоволено клопотання сторони позивача - витребувано інформацію з Головного управління ДПС у Одеській області про доходи [PERSON] . Ухвалою суду від 05.03.2024 постановлено рішення про проведення судового засідання у справі за участю представника [PERSON] - адвоката Швеця В.А. в режимі відеоконференцзв`язку поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Представником позивача [PERSON] адвокатом Швецем В.А. 19.02.2024 подано клопотання про виклик свідків та клопотання про об`єднання справ № 505/4347/21 та № 505/308/22 в одне провадження. Ухвалою суду від 05.03.2024 об`єднано в одне провадження справи за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] № 505/4347/21 та справу за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] № 505/308/22. Призначено судове засідання у підготовчому провадженні. 29.03.2023 представником [PERSON] - адвокатом Пасічняк Л.П. до суду подано письмові пояснення. 08.10.2024 позивачем [PERSON] до суду подано клопотання про відвід судді Івінського О.О. 05.11.2024 ухвалою судді Івінського О.О. заяву [PERSON] про відвід задоволено, справу передано на автоматичний розподіл, 06.11.2024 здійснено автоматичний розподіл справи, матеріали справи передано судді Дзюбинському А.О. 06.11.2024 суддею Дзюбинським А.О. постановлено ухвалу про призначення справи до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено справу до судового розгляду у підготовчому судовому провадженні, викликано свідків позивача [PERSON] у судове засіданні. Ухвалами суду від 03.12.2024, 06.01.2025, 03.03.2025, 04.04.2025 постановлено рішення про проведення судового засідання у справі за участю представника [PERSON] - адвоката Швеця В.А. в режимі відеоконференцзв`язку поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 03.02.2025 від представника [PERSON] - адвоката Шаповал Л.С. надійшло клопотання про проведення підготовчого судового засідання без участі сторони [PERSON] , про закриття підготовчого провадження у справі, призначення справи до розгляду по суті. 17.04.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 16.06.2025. У судовому засіданні 16.06.2025 оголошено перерву до 23.06.2025. 25.04.2025 року набрав чинності Закон № 4273-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів", відповідно до якого Котовський міськрайонний суд Одеської області перейменовано на Подільський міськрайонний суд Одеської області. У судовому засіданні 23.06.2025 завершення стадію з`ясування обставин ти перевірки їх доказами, проведено судові дебати, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, проголошення рішення відкладено до 01.07.2025. 01.07.2025 проголошено вступну та резолютивну частину рішення суду. Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, інші процесуальні дії не вчинялись. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Судом встановлено, що [PERSON] , позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом, та [PERSON] , відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом, перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.04.2013. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області шлюб між сторонами розірвано, справа № 505/3665/21, провадження № 2/505/1934/2021. Рішення суду про розірвання шлюбу набрало законної сили 14.01.2022. [PERSON] 31.08.2013 продано належну йому на праві приватної власності квартиру загальною площею 50,4 кв.м. за ціною 155 282 грн, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 31.08.2013, який засвідчено приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Крисюк Л.В. та внесено в реєстр за № 1434. Під час перебування у шлюбі [PERSON] придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 72,7 кв.м., за домовленістю сторін продаж здійснено за 263 901 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу від 20.08.2013, який засвідчено приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Крисюк Л.В. та внесено в реєстр за № 1360, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень (індексний номер 8227890 від 20.08.2013, номер запису про право власності 2182683). В ході судового розгляду допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили обставину, що відповідач за первісним позовом [PERSON] продав належну йому однокімнатну квартиру у 2013 році, оскільки договір укладався між родичами, то 17.08.2013 [PERSON] передала [PERSON] гроші за квартиру, яку він продав, та 20.08.2013 подружжя [PERSON] (сторони у справі) придбали квартиру [ADDRESS] та сплатили 263 901 грн, на придбання квартири [PERSON] витратив особисті кошти, отримані від реалізації однокімнатної квартири. У судовому засіданні досліджено розписку [PERSON] та [PERSON] (батьків відповідача-позивача [PERSON] ), яка складена в присутності [PERSON] , від 17.08.2013, про те, що [PERSON] в якості завдатку передав [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в сумі 155 282 грн. Відповідно до звіту, складеного 09.12.2021, про незалежну оцінку (ідентифікатор у базі СОД № 1148/20-1.2/1.3-09122021, суб`єкт оціночної діяльності ТОВ «Бюро технічної інвентаризації», оцінювач Сапожинський В.Г. , кваліфікаційне свідоцтво МФ №3768 спец. «Оцінка машин та механізмів», «Оцінка транспортних засобів», сертифікат підвищення кваліфікації МФ № 1980ПК від 15.11.2020, сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 1148/20 Фонду державного майна України) колісного транспортного засобу легкового автомобіля марки «ВАЗ 21122», державний реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , рік випуску 2004, з використанням даних про середню ринкову вартість, порівняльного підходу, ринкова вартість автомобіля складає 80 594 грн. Звіт про оцінку автомобіля наданий позивачем [PERSON] . Відповідач у свої заяві від 01.02.2022 зазначав про недопустимість доказу - звіту про оцінку транспортного засобу, зважаючи на те, що оцінювач не ознайомлювався з об`єктом оцінки та сама оцінка виготовлена на підставі вихідних даних наданих замовником. Отже оцінка надана позивачем виконана не щодо спірного автомобіля, а стосовно іншого автомобіля з іншим зносом та іншим станом авто. Вказане свідчить про те що надана позивачем оцінка є неналежною та недопустимою. Половина від дійсної ринкової вартості автомобіля складає 14 700 грн. Відповідачем [PERSON] подано до суду висновок про вартість спірного автомобіля ВАЗ 21122, 2004 року випуску, (VIN) [NUMBER] , дата оцінки [NUMBER] . Визначено ринкову вартість автомобіля 29 400 грн. Висновок про вартість майна складено оцінювачем Закрепою А.В. , кваліфікаційне свідоцтво оцінювача від 08.08.2012 МФ № 8464, ТОВ «ЮБС Валюейшн», сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 05.06.2020 № 486/20. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 01.07.2025, автомобіль ВАЗ 21122, 2004 року випуску, (VIN) [NUMBER] , учбовий, спеціалізований легковий хетчбек, дата першої реєстрації 23.04.2011, дата останньої реєстрації 30.12.2021, кількість власників 3, остання операція - перереєстрація транспортного засобу на нового власника за договором укладеним в ТСЦ. Відповідно до відомостей щодо чинності страхового полісу №225943031 автомобіль із (VIN) [NUMBER] станом на 01.07.2025 має державний номерний знак [NUMBER] (позивачем [PERSON] при зверненні до суду зазначала про номерні знаки [NUMBER] ). Окрім того, [PERSON] до суду подано довідку ПП «Укрленд», сертифікат оціночної діяльності № 72/21, оцінювач Попова Л.С. , кваліфікаційне свідоцтво оцінювача ФДМУ та МІБ № 1581 від 03.07.2004. Довідка подана на усний запит, містить цінову інформацію щодо середньо-ринкової вартості аналогічної побутової техніки(товарів) станом на 24.01.2022 року бувшої у використанні: телевізор LED 24 TL 510S- PZ- 5 999,00 грн., кронштейн LCD 13"- 28" Hitechnic KS017ET - 449,00 грн, телевізор LED LG 49 UM 7100 PLB - 14 499,00 грн, кронштейн 32" - 55" Elenberg KB 907ST - 877,00 грн, духова шафа електрична Electrolux OEFSE50Z - 7 309.00 грн, варильна панель електрична Electrolux СРЕ 6433КF - 6 884.00 грн., пральна машина LG FHOB8ND - 9 899,00 грн. Відповідач [PERSON] зазначає, що вартість двох телевізорів, двох кронштейнів, духової шафи та двох варильних поверхонь складає 22 983 грн, стверджує, що [PERSON] зазначене майно вивезла у невідомому напрямку, та розпорядилась цим майном на власний розсуд. Просить зменшити на цю суму її частку в іншому майні, що підлягає поділу - квартири. Листом Подільського РУП ГУНП в Одеській області № 66/17494 від 29.12.2021 [PERSON] повідомлено, що за результатом розгляду звернень [PERSON] від 17.12.2021 та 18.12.2021 про те, що [PERSON] вивезла речі з квартири, прийнято рішення про відсутність підстав для складання матеріалів про притягнення осіб до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Працівниками поліції обставини вивезення майна, його перелік не встановлювався. Згідно з відповіддю № 1533666 від 01.07.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 137333451112, чотирикімнатна квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між [PERSON] , та [PERSON] є відносини, які пов`язані із поділом майна подружжя (сімейні правовідносини). Норми права, які застосував суд Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 89 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), Верховного Суду України у справі №6-843цс17 від 24.05.2017 року. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11). Зі змісту п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 29.01.2021 у справі №161/14048/19, якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Оцінивши доводи сторін, подані докази та правову позицію, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] та зустрічні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних мотивів. Підтверджено, що під час перебування у шлюбі сторони придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] , площею 72,7 кв. м. Водночас встановлено, що на її придбання були витрачені особисті кошти [PERSON] , отримані від продажу належної йому до шлюбу квартири. Така обставина підтверджена договором купівлі-продажу, розпискою, показами свідків і не заперечується іншою стороною. У зв`язку з цим, суд визнає за [PERSON] право особистої приватної власності на 58,84% зазначеної квартири на підставі статті 57 СК України. Інша частина квартири, яка становить 41,16%, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя згідно зі статтею 60 СК України. Враховуючи рівність часток, передбачену статтею 70 СК України, ця частка за загальним правилом має бути поділена по 20,58% кожному. Однак суд бере до уваги обставину відчуження відповідачем [PERSON] автомобіля ВАЗ 21122 (2004 року випуску, VIN [NUMBER] ), що належав до спільного сумісного майна. Обставина відчуження автомобіля визнається [PERSON] у заяві від 01.02.2022, Оскільки автомобіль вибув з володіння сторін, суд визнає за доцільне компенсувати його вартість у грошовій формі. Судом надано перевагу звіту про оцінку, поданому позивачем [PERSON] , вартість автомобіля відповідно до якого складає 80 594 грн, як такому, що відповідає критеріям належності та допустимості. Половина цієї суми 40 297 грн становить частку [PERSON] . Режим спільної сумісної власності припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання шлюбу законної сили, а не з моменту його проголошення. Рішення суду від 14.12.2021 про розірвання шлюбу між сторонами набуло законної 14.01.2022, автомобіль відчужено [PERSON] 30.12.2021. До набуття рішенням про розірвання шлюбу між сторонами майно, набуте подружжям, залишалось у статусі спільної власності. Продаж автомобіля після проголошення, але до набрання законної сили суд розцінює як розпорядження спільним майном без згоди іншого, що відповідно до статті 65 СК України є підставою для врахування вартості цього майна при поділі або для стягнення компенсації. Так, [PERSON] продав автомобіль після проголошення рішення суду про розірвання шлюбу, але до його набрання чинності, відтак [PERSON] має право вимагати врахування цього автомобіля як спільного майна, що підлягає поділу. При цьому суд враховує вказану компенсацію при розподілі спільної частини квартири таким чином, що [PERSON] отримує грошовий еквівалент своєї частки в автомобілі у вартості спірної квартири. суд Тому з 41,16% спільної частки квартири: право власності на 28,215% необхідно визнати за присуджується [PERSON] , та 12,945% за [PERSON] . Таким чином, остаточний розподіл часток у квартирі наступний: [PERSON] - 58,84% (особиста власність) + 12,945% = 71,785%, [PERSON] - 28,215%. Щодо іншого рухомого майна (два телевізори, два кронштейни, духова шафа, дві варильні панелі), суд не визнає достатніми надані відповідачем докази його набуття, вибуття такого майна з володіння та його розпорядження на шкоду сімейним інтересам. Лист Подільського РУП ГУНП не підтверджує факту протиправних дій з боку [PERSON] , тому суд відмовляє в задоволенні відповідної частини зустрічного позову. Розподіл судових витрат Згідно з ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 259 ЦПК України, суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті. Зважаючи на викладене, у цій справі необхідно призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог в якому, ухвалити додаткове рішення в порядку, передбаченому п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України.

Outcome: partial