Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-10 00:00:00

16.06.2025 року до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява представника заявника [PERSON] [PERSON] , в якій він просить встановити факт смерті на тимчасово окупованій території України [PERSON] , яка настала [INFO] в смт. Ювілейне (Катеринівка), Луганської області. В своїй заяві посилається на те, 14.07.1973 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. [INFO] [PERSON] помер. 30.06.2022 року було видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в смт. Ювілейне (Катеринівка), Луганської області. Зазначає, що документи про смерть [PERSON] не відповідають визначеним вимогам закону та видані органами тимчасової окупаційної влади, заявник позбавлена можливості зареєструвати факт смерті свого чоловіка у встановленому законом порядку, і усунення цього порушення іншим шляхом ніж судовим, не вбачається можливим. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до статті 17 закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту смерті заявнику необхідне для належної реєстрації факту смерті [PERSON] на території України та отримання відповідного свідоцтва про смерть. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даною заявою. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М., яка ухвалою від 18.06.2025 року прийняла справу до свого провадження та відкрила провадження по справі. Заявник [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи Київського відділу\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану у\~місті Одесі\~Південного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, звернувся з заявою про розгляд справи за їх відсутності. Суд, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з копії свідоцтва про одруження, 14.07.1973 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Олександрівською міською радою Артемівського району Ворошиловградської області, про що в книзі реєстрації шлюбів складено відповідний актовий запис № 40. 30.06.2022 року Артемівським відділом запису актів цивільного стану Луганського міського управління Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки було видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в смт. Ювілейне (Катеринівка), Луганської області. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Пунктом 18 Постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення про те, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Встановлення факту смерті для заявника має юридичне значення, свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 30 червня 2022 року видане на території непідконтрольній державній владі України, а відтак є недійсним, оскільки видане органом, який не має права їх видавати, так як знаходяться на території, непідконтрольній державній владі України. Законом України від 21 квітня 2022 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України»\~було внесено зміни до\~Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Зокрема, згідно із п.7 ст.1(1) Закону, тимчасово окупована російською федерацією територія України (тимчасово окупована територія) це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації. Наказом Мінреінтеграції від 28 лютого 2024 року № 54 внесено зміни до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією та затверджено перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових дій) або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). Так, зокрема, до вказаного переліку належить вся територія Луганського району Луганської області. Таким чином, зазначене місце смерті чоловіка заявниці є тимчасово окупованою територією України. Відповідно до ст. 3, 8, 9\~Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18 грудня 1996, параграф 45), ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016, §142). Таким чином, сформульовані в рішеннях Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території істотно обмежені. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. У постанові Верховного Суду від 01.07.2020 у справі № 185/9816/16-ц викладений правовий висновок, згідно з яким документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами у їх сукупності та взаємозв`язку лише під час розгляду справ про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Враховуючи те, що територія смт. Ювілейне (Катеринівка) Луганської області тимчасово окупована російської федерацією, суд з розумінням ставиться до того факту, що надати заявнику до суду більше письмових доказів, забезпечити прибуття свідків з окупованої території тощо є якщо не неможливим то таким, що буде потребувати значних зусиль, які можуть бути пов`язані зокрема із ризиком для життя, здоров`я та/або обмеженням свободи як самого заявника так і інших осіб (свідків). Матеріали справи містять фото з місця поховання [PERSON] , який помер [INFO] . Заявником надано також копію паспорта громадянина України [PERSON] , серії [NUMBER] та копію РНОКПП [PERSON] . Згідно Роз`яснення Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо відмови у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Матеріали справи містять копію Виписки луганського республіканського клінічного онкологічного диспансера, в якій зазначено, що [PERSON] проходив лікування з 23.05.2022 року до [INFO] . Суд дійшов висновку, що надані заявником на підтвердження факту смерті документи не є юридично дійсними, але вони підтверджують, що певна установа, яка не діє відповідно до українського законодавства, але de facto існує на окупованій території, зареєструвала та підтвердила факт смерті [PERSON] . Як зазначено у Листі Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 22.04.2021 № 987/0/208-21, письмова відмова органів реєстрації актів цивільного стану у здійсненні відмови реєстрації фактів смерті та народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, при розгляді судом справ про встановлення таких фактів, не вимагається. На підставі внутрішнього переконання, що ґрунтується на повному, всебічному та безпосередньому дослідженні доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що з метою захисту законних прав та інтересів громадянки України [PERSON] необхідно встановити факт смерті її чоловіка [PERSON] , яка настала [INFO] в смт. Ювілейне (Катеринівка), Луганської області. Враховуючи викладене суд дійшов висновку про те, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню і на підставі ч. 4 ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допускає негайне виконання рішення у справі про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства. На підставі викладеного,

Outcome: approved