Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

28.04.2025 представник ТОВ «ФК «ЕЙС» через систему «Електронний суд» звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №146718 від 17.07.2024 в розмірі 38402,01 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 21687,00 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 15914,01 грн та комісії в розмірі 801,00 грн. Крім цього, просить стягнути з відповідача на їх користь понесені судові витрати, а саме судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 7000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 17.07.2024 між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та відповідачем було укладено кредитний договір №146718 в формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт первісного кредитора та ознайомився з актуальною редакцією правил надання грошових коштів у позику, при цьому добровільно, без примусу чи тиску Відповідач заявив про бажання отримати кошти, зареєструвався на сайті, під час чого пройшов процедуру ідентифікації. ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС», перед прийняттям рішення щодо видачі кредитних коштів та укладення Договору, перевірило не лише особисті дані Відповідача з метою ідентифікації, а і платіжну картку, а саме: приналежність платіжної картки Позичальнику. Договір про надання кредиту підписаний Відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, а отже належними та допустимими доказами підтверджено укладення між сторонами правочину. Зі змісту кредитного договору вбачається, що у ньому визначені основні істотні умови, характерні для такого виду договору, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Відповідач погодилась на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора. Відповідно до п.2.5 Кредитного договору, за надання кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю комісію у розмірі 3686,79 грн. Після підписання договору з відповідачем, первісний кредитодавець 17.07.2024 ініціював переказ коштів згідно договору безготівковим зарахуванням на платіжну картку відповідача. Всупереч умов Договору №146718 від 17.07.2024 відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, що створило заборгованість у розмірі 21687,00 грн. та заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 15914,01 грн та комісію в розмірі 801,00 грн. 10.10.2024 ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу №10102024, відповідно до якого ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» відступило, а ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло вимоги до боржників вказаних у реєстрі. Таким чином, до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 38402,01 грн. Зазначає, що документи щодо переходу права вимоги за договорами факторингу містять конфіденційну інформацію. Така інформація належить до таємниці фінансової послуги відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». Таким чином у зв`язку з необхідністю забезпечення збереження конфіденційних даних, їх нерозголошення та невикористання на користь третіх осіб до матеріалів позовної заяви долучено саме витяг з документів. У зв`язку із наведеним, просить позов задовольнити. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 08.05.2025 відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги визнає. Крім цього, просить повернути позивачу 50% сплаченого судового збору у зв`язку з визнанням нею позову та зменшити витрати на правничу допомогу адвоката до 3000,00 грн. Частинами 4, 5\~статті 268 ЦПК України\~передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 03.07.2025, є дата складення повного судового рішення - 08.07.2025. Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247\~Цивільного\~процесуального\~кодексу\~України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.\~81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст.76\~ЦПК\~України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 17.07.2024 між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] був укладений електронний договір про споживчий кредит №146718 за допомогою веб-сайту кредитодавця (https://finx.com.ua), шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному\~ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», який разом із Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» складають єдиний договір, відповідно до якого останній отримав кредитні кошти із нарахування процентів за користування кредитними коштами зі строком кредитування на 126 днів з 17.07.2024 по 20.11.2024. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204\~ЦК\~України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до статті 509\~ЦК України між сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Відповідно до ст.\~1054\~ЦК\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (Позика) цієї глави ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За правилом частини першої статті 205\~ЦК\~України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 207\~ЦК\~України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6\~ЦК\~України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України). За змістом статей 626,628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 Цивільного кодексу України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Відповідно до частини четвертої\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферту) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису (стаття 641 ЦК України). Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (частина п`ята\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11\~Закону\~України\~«Про\~електронну\~комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36\~Господарського процесуального\~кодексу\~України та статтею 79\~Кодексу\~адміністративного\~судочинства\~України (частина 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12\~Закону\~України\~«Про\~електронну\~комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Підписавши кредитний договір, відповідачка засвідчила факт прийняття зобов`язання з повернення наданих в тимчасове користування кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитними коштами. Первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці позику у розмірі, встановленому договором. Відповідно до інформаційної довідки №13 від 29.01.2025, вбачається, що ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» перерахувало на рахунки відповідачки кредитні кошти в розмірі 18000,02 грн. 10.10.2024 ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу №10102024, відповідно до якого ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» відступило, а ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі. Таким чином, до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право вимоги до відповідачки. Відповідно до витягу з додатку 1 до договору факторингу №10102024 від 10 жовтня 2024 року ТОВ «ФК ЕЙС» набуло права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] в загальному розмірі 38402,01 гривень. Частинами 1 та 2 ст.512\~ЦК\~України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Відповідно до ст.514\~ЦК\~України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.516\~ЦК\~України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином,\~до ТОВ\~«ФК «ЕЙС»\~перейшли всі\~права щодо\~права вимоги\~до [PERSON] за договором споживчого кредиту №146718 від 17.07.2024. Своїх зобов`язань за кредитним договором відповідач не виконала, у зв`язку з чим, станом на момент подання позовної заяви у неї наявна заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 38402,01 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 21687,00 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 15914,01 грн та комісії в розмірі 801,00 грн. Статтею 1049\~ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Судом встановлено, що відповідачка розрахунків заборгованості, надані позивачем, не спростувала, інші суду не надала, належних та допустимих доказів, що спростовували б доводи позивача про надання відповідачу позики, наявності заборгованості відповідача та її розміру суду не надано. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано жодних даних, що свідчили б про погашення заборгованості у добровільному порядку або про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором. При цьому, відповідачкою позов визнано в повній мірі. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вимога позивача до відповідачки [PERSON] є обґрунтованою, оскільки остання не виконала умов укладеного договору, а тому з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за договором споживчого кредиту №146718 від 17.07.2024 разом із нарахованими процентами. Таким чином судом встановлено та позивачем доведено правомірність стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 21687,00 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 15914,01 грн. та комісії у розмірі 801,00 грн. Щодо вимог про стягнення понесених судових витрат, які складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частиною 1 статті 141 ЦПК України\~встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (пункт 1 частини 2\~статті 141 Цивільного процесуального кодексу України). Частиною першою\~статті 142 ЦПК України\~визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 2\~422, 40 грн., що підтверджено платіжною інструкцією. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, 50 % судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету, а саме 1211,20 грн. Крім того, 1211,20 грн сплаченого судового збору слід стягнути з відповідачки на користь позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 7 000, 00 грн. На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. представник позивача надав договір про надання правничої допомоги №04/02/25-01 від 04 лютого 2025 року, додаткову угоду до нього №31, акт прийому-передачі надання послуг в загальному розмірі 7000,00 грн. Як встановлено судом з матеріалів справи, відповідач просить зменшити витрати на правничу допомогу адвоката. Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що стороною відповідача подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу адвоката, відповідачка визнала позов повністю, суд вважає, що понесені позивачем ТОВ «ФК «ЕЙС» судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції у вигляді витрат з надання правничої допомоги у розмірі 7\~000,00 грн. є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності витрат, розумності їх розміру, а тому, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, тобто суму яка є співмірною зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг.

Outcome: approved