Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

У червні 2025 року заявниця [PERSON] , в інтересах якої діє представниця адвокатка Гренджа В. Ю., заінтересована особа Пилипецька сільська рада Хустського району Закарпатської області, звернулася до суду з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення. Заяву обґрунтувала\~тим,\~що [INFO] \~помер \~ [PERSON] ,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~його смерть\~серія [NUMBER] .\~Померлий [PERSON] \~доводився їй\~батьком.\~Родинні відносини\~між нею\~та померлим\~ [PERSON] ,\~підтверджуються,\~зокрема свідоцтвом\~про її\~народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про її одруження щодо зміни прізвища серії [NUMBER] . Зазначала, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на його майно, а саме житловий будинок під [ADDRESS] , що належав її батьку та земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Бескид», розміром 0,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 010137, виданого на ім`я її батька [PERSON] , та серія ЗК № 010138, виданого на ім`я її матері [PERSON] . Її мати [PERSON] померла ще [INFO] , що стверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] . [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На час її смерті разом із нею в будинку постійно проживав та був зареєстрований її чоловік [PERSON] , а також фактично проживала вона як дочка померлої, ніхто інший не проживав та не був зареєстрований, про що свідчить довідка старости Н. Студений та В. Студений Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області за № 329 від 05.05.2025. [PERSON] також постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На час смерті [PERSON] разом із ним у будинку постійно проживала (більше шести місяців), але не була зареєстрована його донька [PERSON] , [INFO] , ніхто інший не проживав та не був зареєстрований, що підтверджується довідкою старости Н. Студений та В. Студений Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області за № 330 від 05.05.2025. Стверджувала, що вона як донька [PERSON] та [PERSON] фактично постійно проживала однією сім`єю зі своїми батьками за адресою: [ADDRESS] , оскільки її батьки перебували в похилому віці, хворіли та потребували її підтримки і допомоги. За цих підстав вона вимушена була переїхати до батьківського будинку, щоб доглядати своїх батьків перед смертю. При цьому вона реєстрацію адреси проживання не змінювала, так як її будинок та будинок батьків є сусідніми будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] відповідно. Також нею було проведено обряд поховання батьків. Після смерті батька [PERSON] вона доглядає за спадковим житловим будинком та здійснює в будинку поточні ремонти, оскільки будинок є придатний до експлуатації, а також вона використовує пайові земельні ділянки за цільовим призначенням, обробляє їх ділянки, здійснює сінокосіння та бажає їх отоварити - оформити право власності на земельну частику пай. З метою реалізації свого спадкового права (оформлення спадщини) вона звернулася до приватного нотаріуса Хустського нотаріального округу Сятині Т. С., однак при зверненні до нотаріуса виявилось, що на час смерті [PERSON] (спадкодавця) місце її реєстрації відрізнялося від місця реєстрації померлого батька, тобто було відмінним, а відтак вона вважається, особою, яка пропустила строк прийняття спадщини за законом до майна померлого батька. За цих підстав нотаріус рекомендував їй звернутися до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини за адресою спадкодавця разом із батьком за адресою: [ADDRESS] . Указувала і те, що спадкове майно не є спірним, спадкові справи до майна померлих батьків не відкривалися, що підтверджується відповідними витягами зі Спадкового реєстру , однак у зв`язку з відсутністю реєстраційного запису у паспорті громадянина України, виданого на її ім`я, який би свідчив про те, що вона постійно проживає разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , вона не може реалізувати своє право на спадкове майно померлого батька [PERSON] як спадкоємець першої черги. Посилаючись на наведене вище просила суд установити факт, що має юридичне значення, а саме факт її постійного проживання (більше шести місяців) разом\~зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини до майна померлого батька [PERSON] , \~за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 09 червня 2025 року відкрито провадження у даній справі в порядку окремого провадження та призначено її судовий розгляд по суті (а.с.26). У судове\~засідання заявниця\~ [PERSON] \~та її\~представниця -\~адвокатка Гренджа\~В.\~Ю.\~не з`явилися,\~хоча про\~дату,\~час та\~місце проведення\~розгляду справи\~були належним\~чином повідомлені.\~Водночас до\~суду від\~адвокатки Гренджи\~В.\~Ю.\~надійшла заява\~від 19.06.2025,\~в якій\~вона просила\~розглянути цю\~справу без\~її участі\~та участі\~заявниці [PERSON] ,\~заявлені вимоги\~підтримала повністю\~та просила\~їх задовольнити(а.с.31). Заінтересована особа\~\~у судове\~засідання також\~не з`явилася,\~хоча про\~дату,\~час та\~місце проведення\~розгляду справи\~була належним\~чином повідомлена, однак представник Пилипецької сільської ради подав до суду 01.07.2025 заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності представника цієї сільської ради (а.с.32). За положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З огляду на наведене вище суд уважає за можливим розглянути цю справу за відсутності учасників справи за наявними матеріалами, які є достатніми для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суду. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК\~України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини у даній справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд зазначає таке. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України). Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, установлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ установлені цим розділом (ч. 3 ст. 294 ЦПК України). Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, перелік яких наведено у частині першій цієї ж статті. При цьому за змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту (постанова Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 /провадження № 61-51сво18/, постанова Верховного Суду від 12 січня 2024 року у справі № 335/6717/23 /провадження № 61-15734ск23/). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян». Судом установлено, що згідно зі свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 27.07.1969 [PERSON] та [PERSON] (заявниця) зареєстрували між собою шлюб, унаслідок чого дружина змінила своє дошлюбне прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками заявниці є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Мати заявниці [PERSON] [PERSON] померла [INFO] , що стверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] , повторно виданим виконавчим комітетом Н. Студенівської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області від 26.03.2025, за актовим записом № 13 (а.с.9). Батько заявниці [PERSON] помер [INFO] , що стверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] , повторно виданим виконавчим комітетом Н. Студенівської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області від 26.03.2025, за актовим записом № 17 (а.с.8). Із витягу\~з Державного\~реєстру актів\~цивільного стану\~громадян про\~державну реєстрацію\~шлюбу із\~зазначенням відомостей\~про другого\~з подружжя\~за №\~00050285418\~від 26.03.2025\~слідує,\~що батьки\~заявниці перебували\~між собою\~в зареєстрованому\~шлюбі з\~31.05.1949,\~номер актового\~запису №\~2 (а.с.10). Як видно з витягів зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 81342683 і № 81342710, виданих 28.05.2025 приватною нотаріускою Хустської районного нотаріального округу Закарпатської області Сятинею Т. С., то у Спадковому реєстрі інформація щодо спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтва про право на спадщину до майна померлих, відповідно, 08.06.2003 [PERSON] та 26.09.2007 [PERSON] є відсутня (а.с.13, 14). Як видно\~зі сертифікату\~на право\~на земельну\~частку (пай)\~серіїЗК № 010137, що виданий Міжгірською РДА від 09 квітня 1997 року, [PERSON] на підставі рішення Міжгірської РДА від 07.04.1997, то йому належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Бескід», розміром 0,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Цей сертифікат зареєстровано в\~Книзі реєстрації\~сертифікатів на\~право на\~земельну частку\~(пай)\~за №\~501\~від 14.02.1999 (а.с.15). Як убачається\~зі сертифікату\~на право\~на земельну\~частку (пай)\~серіїЗК № 010138, що виданий Міжгірською РДА від 09 квітня 1997 року [PERSON] на підставі рішення Міжгірської РДА від 07.04.1997, то їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Бескід», розміром 0,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Цей сертифікат зареєстровано в\~Книзі реєстрації\~сертифікатів на\~право на\~земельну частку\~(пай)\~за №\~503\~від 14.02.1999 (а.с.16). Згідно з довідкою, виданою старостою сіл Н. Студений та В. Студений Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області від 05.05.2025 за № 329, померла [INFO] [PERSON] проживала і була зареєстрована у [ADDRESS] та разом із нею на день її смерті у вказаному будинку проживав і був зареєстрований її чоловік [PERSON] та проживала, але не була зареєстрована більше шести місяців її донька [PERSON] (а.с.18). Відповідно до довідки, виданої старостою сіл Н. Студений та В. Студений Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області від 05.05.2025 за № 330, померлий [INFO] [PERSON] проживав і був зареєстрований у [ADDRESS] та разом із ним на день його смерті у зазначеному будинку проживала, але не була зареєстрована більше шести місяців його донька [PERSON] (а.с.17). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Положеннями ст. 1217 ЦК Україна передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до приписів статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частини 1, 2 ст. 1220 ЦК України). Частиною першою статті 1221 ЦК України регламентовано, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Як кореспондує ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною\~першою\~статті\~1258 ЦК України\~встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею\~1261 ЦК України\~передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частини 1, 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 3 ст.\~1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Подібні висновки щодо застосування частини\~третьої\~статті\~1268 ЦК України\~викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1\~ст.\~1270 ЦК України). Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Положеннями ч. 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. За змістом пункту 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Виходячи із положень ч. 3\~ст. 1268 ЦК України, проживання повинно бути постійним, тобто носити тривалий характер, і не припинитися перед смертю спадкодавця, що є передумовою прийняття спадщини, якщо спадкоємець не відмовився від спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно зі\~ст. 29 ЦК України\~є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення статті\~29 ЦК України\~не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті\~33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. Відсутність місця реєстрації спадкоємця за місцем реєстрації, проживання спадкодавця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав постійно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини частини третьої\~статті 1268 ЦК України\~підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до частин 1-4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням наведеного вище суд доходить висновку, що заявлені вимоги [PERSON] є обґрунтованими та доведеними відповідними доказами у справі, а відтак її заява підлягає до задоволення. За загальним правилом ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження понесені учасниками справи судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved