Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

В лютому 2025 року [PERSON] та [PERSON] через свого представника адвоката Царик Р.М. із застосуванням системи «Електронний суд» звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті їх батька (чоловіка) відповідно [PERSON] , який помер [INFO] , тривалістю три місяці з дня набрання законної сили рішенням суду. Свої вимоги мотивували тим, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті свого батька, а [PERSON] - спадкоємцем першої черги після смерті свого чоловіка - [PERSON] , який помер [INFO] . Крім них, спадкоємцем першої черги є також відповідач [PERSON] , який також є сином померлого. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді: належної йому 1/2 частки квартири [ADDRESS] ; цілої земельної ділянки [ADDRESS] , з кадастровим номером 4810136600:02:012:0009 розміром 0,0440 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва; земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку по [ADDRESS] розміром 0,0870 га з кадастровим номером 4810136600:10:001:0137. 20.01.2025 приватний нотаріус ММНО Ніка Н.В. повідомила позивачів про заведення нею на підставі заяви відповідача [PERSON] спадкової справи №\~43/2024 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та за життя залишив заповіт від 01.05.2024 на ім`я позивачів. 21.01.2025 позивачі прибули до нотаріуса Ніки Н.В. та отримали від неї повідомлення про відкриття спадкової справи. Також їм було рекомендовано звернутись до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Посилаючись на те, що позивачам не було відомо про складення на їх ім`я заповіту, а відповідач [PERSON] вважала, що фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, оскільки проживала разом з ним останні 20 років, та у встановлений законодавством строк із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] вони не звертались, просили задовольнити позов. Також відповідач [PERSON] вказувала на те, що вона має хронічні захворювання, в зв`язку з чим обмежена в пересуванні. Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06.02.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено її розгляд у підготовчому судовому засіданні; витребувано у ПН ММНО Ніки\~Н.В. копію спадкової справи № 43/2024, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; витребувано у ПН ММНО Філапенко О.Г. копію заповіту [PERSON] 11.03.2025 витребувані відомості надійшли на адресу суду. Згідно ухвали Інгульського районного суду м. Миколаєва від 29.04.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник адвокат Царик Р.М в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Заявили клопотання про долучення до матеріалів справи доказів щодо наявності у відповідача [PERSON] інвалідності 3 групи безстроково, яке протокольно задоволено. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі та доданих до неї документів, судових повісток. Направлена на його адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. Раніше у підготовчому судовому засіданні, призначеному на 31.03.2025, [PERSON] позовні вимоги не визнавав, вважав, що позов не підлягає задоволенню; просив відкласти розгляд справи, оскільки виявив бажання скористатись професійною правничою допомогою. Проте в подальшому в судові засідання не з`являвся, відзиву на позовну заяву не надав, причини неявки суду не повідомив. Третя особа ПН МНО Ніка Н.В. в судове засідання не з`явилась, повідомлена судом про розгляд справ належним чином. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачів і їх представника, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є сином [PERSON] (а.с. 31). Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 03.12.2024 [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 84-85). [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31.01.2012, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 45). У відповідності до державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯК № 761709 від 29.06.2009 [PERSON] на права власності належить земельна ділянка площею 0,0870 га, розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер 4810136600:10:001:0137 (а.с. 12-13). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.06.2024, виданого ПН ММНО [PERSON] , [PERSON] належить ціла земельна ділянка № [NUMBER] , розташована за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, садово-виноградне товариство «Зорька», кадастровий номер 4810136600:02:012:0009 (а.с. 20). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.04.2010 кв. [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності: [PERSON] частина, [PERSON] 1/2 частина (а.с. 27). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 35). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді вищезазначеного нерухомого майна. Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва [PERSON] станом на 29.06.2024 був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 75) (в той же час в матеріалах справи міститься витяг з реєстру територіальної громади від 09.06.2024, відповідно до якого [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ). Разом зі спадкодавцем станом на час відкриття спадщини був зареєстрований відповідач [PERSON] . За заявою відповідача [PERSON] . ПН ММНО [PERSON] було заведено спадкову справу після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 70-91). 21.01.2025 ПН ММНО Нікою Н.В. було направлено на адресу [PERSON] , [PERSON] повідомлення про відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] . Також нотаріусом було роз`яснено, що відповідно до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, вони мали до 29.12.2024 подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, проте цей строк ними пропущено оскільки вони не були зареєстровані разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. 01.05.2024 [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого він заповідав: [PERSON] - належну йому земельну ділянку № [NUMBER] з кадастровим номером 4810136600:10:001:0137, що розташована по [ADDRESS] ; [PERSON] належну йому частку у праві власності на кв. [ADDRESS] , цілу земельну ділянку № [NUMBER] , яка розташована в СВТ «Зорька» (а.с.\~95). В обґрунтування позовних вимог [PERSON] , [PERSON] посилались на те, що їм не було відомо про складання спадкодавцем заповіту на їх користь. Крім того, [PERSON] вказувала на те, що вона має захворювання правобічний коксортроз III-IV ст., ПФР II ст., в зв`язку з чим вона обмежена в пересуванні. Статтями 1216-1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до статей 1220-1222, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до пп. 1.1-1.4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану або за безпосереднім доступом до реєстру актів цивільного стану. У разі неможливості пред`явлення спадкоємцями свідоцтва про смерть спадкодавця або відсутності інформації в реєстрі нотаріус повинен витребувати від органу державної реєстрації актів цивільного стану копію актового запису про смерть спадкодавця або повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть. Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Відповідно до статті 1233\~ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України. Згідно із статтями 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини Відповідно до статті 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила цієї норми застосовуються, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини суд визнав поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Закон не містить переліку таких причин, тому обставини, на які посилається позивач, оцінюються судом з урахуванням доводів та заперечень учасників справи та наданих ними доказів. Окрім спеціальних норм спадкового права, які регулюють питання строку для прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК), при вирішенні справ цієї категорії суд також має враховувати загальні засади цивільного судочинства та європейські стандарти щодо захисту права власності, в тому числі принцип пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства, дотримання якого є необхідним за положеннями Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція). Так, запроваджене статтею 8 Конституції України та статтею 10\~ЦПК України верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004). Умовою реалізації та інструментом принципу верховенства права є принцип «пропорційності». Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу» та з дотриманням «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і, зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (наприклад, рішення у справі «Кутцнер проти Німеччини», пункт 60, та рішення від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, пункт 47). Соціальна потреба визначається, зокрема, метою законодавчого врегулювання того чи іншого питання. Необхідність встановлення певних строків на прийняття спадщини обумовлена інтересами цивільного обігу в цілому, маючи на меті якнайшвидше усунення стану правової невизначеності, яка виникає в разі смерті спадкодавця, та забезпечення певних гарантій особам, права яких є похідними від поведінки спадкоємців попередньої черги. Отже, в даній справі суд має визначити, чи відповідає цій меті, а також принципу справедливості та інтересам суспільства позбавлення позивача прав на спадкове майно. Проте, таке втручання у право власності (законне сподівання, очікування) позивача не в повній мірі відповідає законній меті встановлення строків у спадковому праві, не вирішує нагальні соціальні потреби, а тому не може вважатись пропорційним. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272\~ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01\~квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), від 11\~листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20), від 03\~березня 2020 року у справі № 145/148/20 (провадження № 61-16153св20). Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховним Судом України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі №\~761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Поряд із цим, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що в процесі розгляду справи знайшли своє підтвердження ті обставини, що строк для подання заяви про прийняття спадщини позивачами пропущений з поважних причин, оскільки позивачі є спадкоємцями після смерті [PERSON] за заповітом, проте вони не знали про існування заповіту на їх користь, нотаріальні реєстри не працювали через хакерську атаку до 20.01.2025. коли приватний нотаріус лише змогла перевірити інформацію щодо складеного заповіту; строк на прийняття заяви про прийняття спадщини пропущений ними не незначний термін. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене та те, що у своєму заповіті спадкодавець позбавив права на спадкування стосовно всього належного йому майна свого сина [PERSON] відповідача по справі, врахувавши принцип свободи заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та те, що позивачами надано належні та допустимі докази поважності пропущеного строку для прийняття спадщини, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та визначити позивачам додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Оскільки позивачі не просять відшкодувати їм судові витрати, тому відповідно з урахуванням диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає за можливе не здійснювати розподіл судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України та залишити їх за позивачами.

Outcome: approved