Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

У вересні 2024 року ТОВ «Верра Фінанс» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 10.06.2020 року між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено договір про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з правилами) № 96434119000. Відповідач погодилась з викладеними у Договорі та у правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «Укрсиббанк», які розміщені (оприлюднені) на сайті. Відповідно до п. 1.1 Договору Банк на підставі наданих відповідачем відповідно до вимог законодавства України документів, відкриває відповідачу та обслуговує на умовах тарифного плану «Картка з лімітом «картка Суперпокупця 55% grace». Відповідно до п. 2.1.1 Договору, відповідач отримала на споживчі цілі кредит у вигляді встановленого ліміту кредитування у розмірі 36 000,00 грн. зі строком дії договору до 05.07.2022 року з правом пролонгації. В п. 2.1.4 передбачені умови обслуговування кредиту, так процентна ставка на суму кредитної заборгованості за операціями отримання готівки становить 55% річних; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями становить 55% річних; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівкової операціями, протягом пільгового періоду становить 0%; пільговий період для погашення заборгованості встановлений 56 днів. Відповідач зобов`язалась повернути наданий кредит, плату за кредит, інші платежі у відповідності з Правилами (Договірними умовами) споживчого кредитування позичальників та договором на рахунок банку шляхом сплати до 10-го числа щомісячно мінімальної суми поповнення карткового рахунку. АТ «Укрсиббанк» виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушила умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та не сплатила відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк. 25.01.2023 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Верра Фінанс» було укладено договір факторингу № 237, відповідно до якого АТ «Укрсиббанк» передав (відступив), а ТОВ «Верра Фінанс» прийняло всі права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі до [PERSON] за кредитним договором № 96434119000 від 10.06.2020 року. Станом на 12.08.2024 року заборгованість відповідача за даним кредитним договором становить 33 763,35 гривень, з яких: 22754,16 гривень - заборгованість за основним боргом; 10 159,09 гривень\~заборгованість за відсотками; 850,30 гривень - комісія. Враховуючи наведене, оскільки [PERSON] , має перед ТОВ «Верра Фінанс» непогашену заборгованість за Договорами про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування № 96434119000 від 10.06.2020 року в розмірі 33 763,35 гривень, представник позивача просить стягнути її з відповідача на користь ТОВ «Верра Фінанс», а також понесені судові витрати. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.01.2025 року прийнято позовну заяву та призначено цивільну справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, до суду не подавались. Правом, передбаченим\~ст. 178 ЦПК України, щодо подачі відзиву на позовну заяву, відповідач не скористалась. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, натомість в прохальній частині позовної заяви зазначила, що просить розглянути справу без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином у відповідності до вимог\~ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надала у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши подані стороною документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає задоволенню з наступник підстав. Судом встановлено, що 10 червня 2020 року Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено Договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з правилами) № 96434119000, підписавши який [PERSON] погодилася з викладеними у Договорі та у правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників ПАТ «Укрсиббанк», які розміщені (оприлюднені) на сайті. Відповідно до п. 1.1 Договору Банк на підставі наданих відповідачем відповідно до вимог законодавства України документів, відкриває відповідачу та обслуговує на умовах Тарифного плану «Картка з лімітом «картка Суперпокупця 55% grace», розміщені на сайті www.my.ukrsibbank.com й на інформаційних стендах у приміщенні установи Банку. Згідно п. 2.1. Договору ліміт кредитування (ліміт овердрафту) встановлюється у розмірі 5700,00 грн. Строк користування кредитом з 10.06.2020 по 05.07.2022 року. Згідно з пунктом 2.2. договору, кредит «плати частинами» надається для оплати клієнтом товарів шляхом платіжної картки в терміналі організації. Сторони погодили усі умови надання, використання та повернення «кредиту «плати частинами», а саме: строку надання кредиту 24 місяці, процентна ставка 0,001 % річних, комісія за управління кредитом до 5 % річних, реальна річна процентна ставка 60 %, загальна вартість кредиту 110001 грн. Пунктом 2.7 Договору встановлено, що у разі прострочення сплати відповідачем чергового платежу Позивач має право вимагати сплати відповідачем комісії за надання послуг з управління кредитом при простроченні сплати платежу у розмірі до 500 грн. 10.06.2020 року ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено Додаткову угоду до Договору-анкети про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з правилами) № 96434119000 від 10.06.2020 року, згідно якої сторони домовились про придбання клієнтом товару загальною вартістю 4633,00 гривень, розмір платежу за товар за рахунок кредитних коштів 4633,00 гривень, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 0,00001% та комісії за управління кредитом\~3,00%, строком до 05.06.2022 року. На виконання умов Додаткової угоди до Договору, кредитними коштами здійснено оплату товару, зазначеного в Додатковій угоді до Договору, що підтверджується листом ПАТ «Укрсиббанк» від 10.06.2020 року. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Верра Фінанс» заборгованості за кредитними договорами № 96434119000 від 10.06.2020 року, укладеним між ПАТ «Украсиббанк» та [PERSON] , суд виходить з наступного. У позовній заяві представник позивача посилається на те, що між АТ «Укрсиббанк» та позивачем укладено Договір факторингу № 237 від 25.01.2023 року, за умовами якого ТОВ «Верра Фінанс» виступає новим кредитором за договором № 96434119000 від 10.06.2020 року. Так, судом встановлено, що 25.01.2023 року між Акціонерним товариством «Укрсиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» укладено Договір факторингу № 237, відповідно до умов якого АТ «Укрсиббанк» передав (відступив), а ТОВ «Верра Фінанс» прийняло всі права грошової вимоги до боржників, зазначених в Реєстрі боржників. Проте позивачем не долучено Витяг з Єдиного Реєстру боржників. Право вимагати від боржників виконання всіх зобов`язань в межах відступлення права вимоги виникає у ТОВ «Верра Фінанс» з моменту підписання Акту приймання-передачі Права вимоги (додаток 2 до цього Договору)., але не раніше сплати фактором суми фінансування в порядку визначеному Договором. На підтвердження права вимоги до відповідача [PERSON] за договором № 96434119000 від 10.06.2020 року, представником позивача надано: копію платіжної інструкції щодо перерахування позивачем на рахунок АТ «Укрсиббанк» грошових коштів в сумі 4937295,85 гривень, з призначенням платежу: за відступлення права вимоги згідно договору факторингу № 237 від 25.01.2023 року, без ПДВ, а також Витяг з Реєстру Боржників до Договору Факторингу № 237 від 25.01.2023 року, згідно з яким ТОВ «Верра Фінанс» набуло право вимоги за договором № 96434119000 від 10.06.2020 року з сумою кредитного ліміту 36 000,00 гривень, боржником за яким є [PERSON] , загальна заборгованість 33 763,55 гривень, з яких: 22 754,16 гривень - заборгованість за основним боргом; 10159,09 гривень - заборгованість за відсотками, 850,30 гривень - заборгованість за комісіями. Однак, до позовної заяви не додано жодного доказу на підтвердження того, що відповідно до договору факторингу № 237 від 25 січня 2023 року Акціонерне товариство «Укрсиббанк» дійсно відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» свої права вимоги до [PERSON] за Договором-анкетою про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з правилами) № 96434119000 від 10.06.2020 року та Додатковою угодою до нього. Відповідно до ч. 1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6\~ст. 81 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1\~ст. 80 ЦПК України). Подання позивачем доказів на підтвердження обставин справи є обов`язковим, оскільки в цій частині між сторонами виникає спір про право та такі докази мають значення для ухвалення рішення по справі. Слід зазначити, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження зарахування кредитних коштів на банківський рахунок відповідача за даним кредитом. Розрахунки заборгованості за всіма кредитними договорами, на які посилався позивач у позові, не є первинним документом, який би підтверджував отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Розрахунки заборгованості є документом, що складений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких розрахунок був складений, не може бути доказом наявності заборгованості за договором, на якій наполягає позивач. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України). Між тим, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками є належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором і ці докази мають знаходитися у кредитора, в тому числі нового, до якого перейшли права та обов`язки попередника. В той же час, розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 № 6-16цс15. Через що суд не може покласти в основу рішення у справі зазначені вище розрахунки заборгованості, оскільки з них не можливо встановити формування заборгованості та її складові, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду. Тобто, надані позивачем розрахунки не є належним доказом суми заборгованості, в розумінні положень ч.1 ст. 77 ЦПК України. Верховний Суд відзначає, що виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 910/10254/18, від 19.02.2020 у справі № 910/16143/18, від 26.02.2020 у справі № 911/1348/16, від 19.11.2020 у справі № 910/21578/16, постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 у справі № 381/1647/21, від 07.12.2022 у справі № 298/825/15-ц). Отже, виписки з особових рахунків є документом, який суду необхідно оцінити відповідно до вимог процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору, позики або надання фінансової допомоги тощо. Разом з тим, позивачем не було долучено до матеріалів справи банківську виписку з особового рахунку [PERSON] за період, який включає період кредитування. Водночас, позивачем не доведено факту відступлення АТ «Укрсиббанк» своїх прав вимоги до відповідача [PERSON] за Договором № 96434119000 від 10.06.2020 та Додатковою угодою до нього, а також набуття таких прав позивачем ТОВ «Верра Фінанс». Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1\~ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2011 року, остаточне 10.05.2011). З урахуванням викладеного, судом не надається детальна відповідь на інші аргументи сторони позивача, оскільки вони самі по собі, або в сукупності з іншими аргументами та доказами по справі, не пливають на вищезазначений висновок суду щодо недоведеності набуття ТОВ «Верра Фінанс» права вимоги до [PERSON] за Договором № 96434119000 від 10.06.2020 року. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, оскільки в ході розгляду справи по суті, не знайшов свого підтвердження факт набуття позивачем права вимоги до відповідача, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, є недоведеними та задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.\~133\~ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. З звернення до суду з позовною заявою, у відповідності до вимог ЗУ «Про судовий збір», позивачем були понесені витрати з оплати судового збору в сумі 3028,00 гривень. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у відповідності до\~ст. 141 КПК України, оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, то судові витрати з оплати судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed