Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Виконавчий комітет Житомирської міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 01.09.2006 між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, який був розірваний на підставі рішення Голосіївського районного суду міста Києві у справі №752/4866/16 від 08.09.2016. Від шлюбу мають двох синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Голосіївського районного суду міста Києві у справі №752/4866/16 від 08.09.2016 діти залишилися проживати разом з матір`ю, але він піклувався про них, надавав кошти на їх утримання. В листопаді 2016 року відповідач народила дочку [PERSON] - [PERSON] від іншого чоловіка. Як стало відомо з повідомлення МЗС України, відповідач мало приділяли уваги дитині, а на підставі отриманих результатів психологічної експертизи відповідача, вона тимчасово позбавлена права опіки в частині визначення місця проживання дочки та її медичного обслуговування. Їх спільні сини були занедбані, не отримували належного харчування, постійно хворіли, потребували серйозного лікування, а тому він не міг залишати їх з відповідачем. До переїзду в м. Житомир діти не відвідували будь-яких навчально - вихованих закладів. До десяти років старший син [PERSON] не розмовляв, ніде не навчався. Менший син [PERSON] часто хворів. Він та його батьки приклали максимум зусиль для лікування дітей, яке тривало два роки, щоб вивести дітей з того стану, в якому вони перебували. Сини були під постійним наглядом його та його батьків, що дало позитивні результати. Відповідач зовсім не приділяла уваги вихованню дітей, не опікувалась їх долею, не дбала про їх здоров`я, не займалась їх доглядом. Відповідач не цікавилась життям дітей з того часу, як він забрав їх до м. Житомир та повністю усунулася від піклування про синів, їх утримання та виховання. З 2017 року діти постійно проживають з ним та його батьками у м. Житомир, де їм створені нормальні життєві умови. Сина [PERSON] довелось серйозно лікувати, вчити говорити, читати, постійно з ним займатися. Він повністю утримає дітей, опікується їх інтересами, слідкує за їх розвитком та здоров`ям. Лише у 2019 році діти пішли до школи, [PERSON] було вже 10 років. Сини добре навчаються, приймають участь в олімпіадах, займаються спортом. [PERSON] був відзначений в художніх конкурсах. Діти нагороджені похвальними листами та дипломами. Син [PERSON] закінчив з відзнакою заклад «Художня школа імені Віктора Шкуринського» Житомирської міської ради, нагороджений медаллю Лауреат фестивалю «Розстріляна молодість». Також ряд відзнак має і молодший син [PERSON] . Відповідач не цікавиться життям дітей, не дбала і не дбає про їх нормальне існування, не піклується про фізичний і духовний розвитку. Вона зовсім не спілкується з синами, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Просив позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 03.09.2024 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 26.09.2024 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 10.01.2025 представник відповідача адвокат Чепура М.В. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог. Зазначила, що влітку 2015 року відповідач з дітьми поїхала до своєї матері, яка проживає у ФРН. У вересні 2015 року, коли вона повернулись додому, відповідач дізналася, що чоловік зрадив її, незабаром пішов з сім`ї до іншої жінки. З того часу вони з позивачем проживали окремо, будь-якої допомоги в догляді та утриманні за дітьми він не надавав. Відповідач з дітьми повністю перебували на утриманні її батьків. Твердження позивача про те, що діти до переїзду в м. Житомир не відвідували жодних навчально-виховних закладів є неправдивими. У 2012 році [PERSON] відвідував дитячий центр «Плекальня», у 2014 році навчальний заклад «Європейський колегіум». У вересні 2015 року [PERSON] пішов в перший клас в школу №22 м. Києва. Позивач на свято першого дзвінка сина не прийшов. [PERSON] у 2014 році відвідував дитячий центр «Плекальня», у 2015 - дитячий садочок «Умка», 2016-2017 - дитячий садочок № [NUMBER] . Доводи позивача, що відповідач не приділяла дітям уваги, не дбала про їх здоров?я та харчування є безпідставними, оскільки відповідач організовувала їх дозвілля, постійно була поряд. У [PERSON] був діагностований дитячий аутизм. Він до 5 років не розмовляв. Відповідач займалася його лікуванням і розвитком. Застосовувалися дельфінотерапія, іпотерапія, медикаментозне лікування за призначенням лікаря. До 2018 року відповідач та її батьки, а не позивач та його батьки, піклувалася про те, щоб у дітей були житло, їжа, одяг, взуття, іграшки. [INFO] відповідач народила дочку [PERSON] . За домовленістю з батьками позивача у березні 2018 року (не у 2017 році, як вказано у позові) [PERSON] та [PERSON] переїхали до м. Житомира. Посилаючись на вік синів, їх надміру емоційний стан та задля швидшої адаптації до життя в нових умовах, [PERSON] просили відповідача та її батьків уникати прямого спілкування телефоном, а тому вони спілкувалися переважно з ними, а не з дітьми. Відповідач та її батьки відвідували дітей в міру можливостей, тим паче, що в період пандемії коронавірусу батьки позивача просили не відвідувати дітей. Рятуючись від збройної агресії РФ проти України, відповідач з донькою у 2022 році виїхали до ФРН. У зв`язку з тим, що дочка є малолітньою, відвідує навчальний заклад у ФРН, відповідач не мала змоги приїжджати в Україну та проводити час з синами. З 2022 року відповідач рідко спілкувалася з синами, проте це не означає, що вона не піклувалася про них. Батьки відповідача щомісячно перераховували батькам позивача грошові кошти на утримання синів. Мати відповідача у 2021 році здійснила переказів на суму 2700 євро, у 2022 році на 4500 євро, у 2023 році на 3100 євро, у 2024 році на 1050 євро. Батько відповідача перераховував грошові кошти [PERSON] . За 2023-2024 роки ним було перераховано 426711,62 грн. Батько відповідача провідував онуків, привозив їм подарунки, був присутній на дні народження [PERSON] [INFO] . Позивач відмовляється надавати дозвіл на тимчасовий виїзд [PERSON] та [PERSON] закордон для відпочинку до матері у ФРН. Позивач не наводить будь-яких фактів та доказів, що відповідач становить реальну загрозу для дітей, їх здоров?я та психічного стану Відповідач не втратила інтересу до дітей та зацікавлена у прийнятті участі у їх житті, має бажання брати участь у вихованні та спілкуванні з синами. Також відповідач має бажання забрати дітей на проживання у ФРН. Відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дітей, а тому розрив сімейних відносин не відповідає інтересам дітей. Позбавлення відповідача батьківських прав не змінить існуючу ситуацію на кращу і не сприятиме захисту інтересів дітей. Навпаки, в найкращих інтересах дітей зберегти зв`язок між відповідачем та синами, не позбавляючи відповідача батьківських прав щодо них. Висловлене дітьми бажання проживати разом із дідом, бабою та батьком, саме по собі не свідчить про ухилення відповідача, як матері, від виконання батьківських обов`язків та наявності підстав для позбавлення батьківських прав. 23.01.2025 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому підтримав позовні вимоги. Зазначив, що будь-яких заборон з його боку стосовно можливості спілкування дітей з відповідачем немає. 11.04.2025 відповідач подала до суду відповідь на відзив, в якій просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач та його представник підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] - це її син. Її онуки [PERSON] та [PERSON] народились в м. Житомирі і вона фактично ними опікувалась. [PERSON] та [PERSON] у 2016 році розлучилися, після чого діти жили з матір`ю приблизно один рік. У 2018 році батьки досягли згоди, щоб діти жили з батьком. Фактично у 2017 році діти вже жили у [ADDRESS] . В житті дітей участь брав тільки їх батько. Мати приїздила приблизно 5 разів. Останній раз вона приїжджала з дочкою у 2021 році. Дітей утримає батько. Дід і баба по лінії матері пересилали гроші з 2021 року. Вона (свідок) ці гроші ділила між дітьми і віддавала їм. Матір грошей не присилала. [PERSON] у 2022 році поїхала до Німеччини до своєї матері, після цього участі у житті дітей не брала. У [PERSON] відібрали дочку у Німеччині. [PERSON] проходила психіатричне лікування в Німеччині, а у 2017 році після виписки з психіатричної лікарні вона привезла дітей батьку. У 2021 році матір востаннє відвідувала синів, проте інтересу до дітей не проявляла. У [PERSON] негативні спогади про матір. [PERSON] взагалі не згадував матір. Матір на п`ять діб закривала синів на замок. Вона не водила старшого сина його до школи, через що хлопчик залишився на навчання на другий рік. Матір не обізнана про стан здоров`я дітей. [PERSON] у 4 роки вважив 8 кілограмів. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає [PERSON] , у них гарні сусідські стосунки. [PERSON] 17 років, [PERSON] 12 років. Вони живуть у баби і діда в м. Житомир. Батько працює в Києві, але постійно приїздить. Матір дітей [PERSON] вона її ніколи не бачила. Батько постійно проводить час з дітьми. Чи передає матір кошти на утримання дітей, вона не знає. Дітей в школу водить або дід, або батько, діти навчається в школі № 7. Від [PERSON] знає, що матір дітей в Німеччини. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає [PERSON] , у них сусідські відносини. У [PERSON] є два сини [PERSON] і [PERSON] . В м. Житомир до баби з дідом дітей привіз батько. З матір`ю дітей вона не знайома. Один раз матір дітей приїздила до них. Коли дітей привезли, то [PERSON] був заляканий, молодший був дуже худим. [PERSON] практично не розмовляв. Діти навчаються у школі, вони відмінники, мають багато дипломів і нагород. Батько купує дітям одяг, проводить час з дітьми. Зі слів дітей, їх діда та баби їй відомо, що матір з дітьми не спілкується. У дітей гарні стосунки з батьком. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] - це його син. У нього двоє дітей, [PERSON] - 17 років, [PERSON] - 12 років. Діти постійно живуть у [ADDRESS] . [PERSON] був у 3 класі, коли матір [PERSON] віддала дітей і разом з третьою дитиною (дочкою) поїхала до Німеччини. Була епідемія, матір приїхала до дітей, але вони її не пустили. Зараз [PERSON] живе в Німеччині. Матеріально дітей утримує батько. Батько [PERSON] надсилає кошти, якісь кошти надсилала матір [PERSON] , вони віддали ці гроші дітям. Від матері [PERSON] йому відомо, що остання не працює, вживає алкоголь та б`є свою дитину, яку відібрали в інтернат. Діти гарно навчаються. [PERSON] є переможцем республіканських конкурсів. [PERSON] участі у вихованні дітей не бере. Діти не хочуть спілкуватися з матір`ю. Речі дітям передавала матір [PERSON] . Матір не виявляла зацікавленості до дітей. Коли [PERSON] привезла [PERSON] , то він нормально не розмовляв. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] - це її племінниця. З [PERSON] у неї дружні стосунки. [PERSON] і [PERSON] були у шлюбі, в якому народилося двоє дітей - [PERSON] та [PERSON] . Діти відвідували навчальні заклади. [PERSON] уважна матір, [PERSON] уважний батько, він забезпечував родину. Зі слів [PERSON] їй відомо, що батьки чоловіка і [PERSON] погрожували, що заберуть дітей. У 2018 році у [PERSON] виникла дуже конфліктна ситуація з батьками чоловіка. Мати вирішила, що сини поїдуть на літо в м. Житомир. Вона разом з [PERSON] їздила купувати подарунки для дітей. Зі слів [PERSON] їй відомо, що вона перший час бачилась з дітьми. Через пандемію та війну зустрічі ускладнилися. За повідомленням [PERSON] матір чоловіка з будь-яких причин відмовляла у зустрічах. Коли діти переїхали в м. Житомир батьки [PERSON] допомагали їх утримувати. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] - це його дочка. З [PERSON] у нього ніяких стосунків немає, раніше були нормальні. З 2015 року [PERSON] покинув дочку і став жити окремо. Діти жили з матір`ю. Він (свідок) утримував онуків. Дочка періодично їздила до матері в Німеччину. [PERSON] намагалася влаштувати стосунки з чоловіком в Німеччині, стосунки не склалися, вона завагітніла та народила дівчинку. [PERSON] має особливості розвитку. З моменту розлучення [PERSON] наполягав, щоб дітей передали йому на виховання. 08.04.2018 [PERSON] і [PERSON] вирішили, що діти переїдуть до м. Житомира. Зустрічі з дітьми були можливі за попередньою домовленістю. Батьки [PERSON] у період ковіду заборонили матері зустрічі з синами. Коли у 2021 році матір приїхала привітати [PERSON] , батьки [PERSON] не пустили її до сина. Спілкування відбувалось лише телефоном. Через війну [PERSON] виїхала в Німеччину, за наявності матеріальної можливості надавала допомогу дітям. [PERSON] не може приїхати в України, бо на вихідних має побачення з дочкою [PERSON] , яку у неї вилучили соціальні служби через її рішення не відвідувати дитячий садок. За проханням дочки він перераховував гроші на утримання дітей. До нього влітку 2024 звернулися батьки [PERSON] з проханням відмовитися від батьківських прав на дітей. [PERSON] переважно живе в м. Київ, діти живуть в м. Житомир у двокімнатній квартирі. Їх житлові умови не дуже гарні, діти не мають власних кімнат. Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , суду повідомив, що йому 17 років. Живе у [ADDRESS] , з братом [PERSON] , батьком, бабою та дідом. Він навчається в ліцеї № 7 у 10 класі. У 2022 році закінчив художню школу. Вранці після пробудження у нього гігієна, він снідає та дід веде в ліцей. Після навчання він обідає, готується до онлайн-занять, вечеряє, робить домашнє завдання. Батьківські збори відвідує баба, дід та батько, якщо має змогу. Його матір [PERSON] не бере ніякої участі у його житті. Влітку 2020 року бачились з нею востаннє. З початку 2022 року матір з ним не спілкується, не цікавиться його життям. Шлюб між батьками був розірваний, вона за кордоном народила дочку. Матір грошей не передає, його утримає тільки батько. У нього немає контактів з матір`ю, вона живе в Німеччині. Вважає, що слід позбавити матір батьківських прав. Коли матір позбавлять батьківських прав, йому буде краще. Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , суду повідомив, що йому 12 повних років. Він живе з батьком, дідом та бабою в [ADDRESS] . Він навчається в ліцеї № 7 в 6 класі. Вранці він встає, снідає, повторює домашнє завдання, йде до школи з дідом на авто чи з бабою. Приблизно один - два рази до школи його відводив батько. О 18:30 год він вечеряє, відпочиває, робить уроки. Батьківські збори відвідує батько, баба та дід. Востаннє спілкувався з матір`ю у 2017 році. Вона приїздила в м. Житомир. Вважає, що потрібно позбавити матір батьківських прав, бо вона їх полишила. Він хотів зв`язатися з матір`ю, але не було її контакту. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] народився [PERSON] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] . [INFO] народився [PERSON] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08.09.2016 у справі №752/4688/16 розірвано шлюб, зареєстрований 01.09.2006, між [PERSON] та [PERSON] . Визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частка від усіх видів його заробітку (доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 23.03.2016 і до досягнення повноліття найстаршою дитиною. Відповідно до довідки навчально-реабілітаційного центру №22 Оболонського району від 16.01.2025 [PERSON] дійсно навчався у Санаторній школі - інтернаті І-ІІ ступенів №22 Оболонського району м. Києві з 01.09.2015 по 01.03.2018. 24.01.2017 [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Відповідно до відповіді Міністерства закордонних справ від 21.08.2023 прибуття до Німеччини [PERSON] було подано документи для зарахування малолітньої [PERSON] до місцевої школи. Водночас керівництво навчального закладу неодноразово звертало її увагу, що невідвідування дитиною школи без поважних причин суперечить чинному німецькому законодавству і може слугувати підставою для вжиття з боку соціальних служб відповідних заходів. Зазначені попередження були проігноровані. Керівництво школи звернулося до Служби у справах захисту дітей міста Майнц з повідомленням про факти порушення [PERSON] правил навчального закладу. 10.03.2023 Службою у справах захисту дітей міста Майнц було подано відповідний позов до суду. Також на підставі психологічної експертизи [PERSON] судом було прийнято рішення щодо тимчасового позбавлення її права опіки в частині визначення місця проживання дочки та її медичного обслуговування. Відповідно до акту проживання особи за місцем реєстрації №15 від 16.02.2024, складеного заступником директора ПП «ЖРЕП-8», паспортистом та інспектором з кадрів, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Разом з ними без реєстрації проживають [PERSON] , 2007 року народження, та [PERSON] , 2012 року народження. Відповідно до характеристики [PERSON] , [INFO] , учня 9-В класу ліцею №7 м. Житомира ім. В. Бражевського, наданої директором ліцею та класним керівником, [PERSON] навчається в ліцеї з 2019 року. За період навчання опанував програмний матеріал на високому рівні. Зарекомендував себе здібним учнем, на уроках зосереджений, швидко охоплює суть матеріалу, легко відтворює, вміє порівнювати, узагальнювати, часто пропонує оригінальні рішення, володіє достатнім запасом слів. Захоплюється предметами гуманітарного напряму. Систематично працює над підвищенням свого інтелектуального рівна. В 2023 році брав участь у міській олімпіаді з англійської мови, зайняв 3 місце. Захоплюється дизайном, створює власні брошури. Відвідує художню школу, має персональні виставки. Батько, бабуся та дідусь приділяють належну увагу вихованню сина (онука), цікавляться життям класу та школи, батьківські збори відвідують постійно. Матері в школі не було жодного разу, не цікавилась успіхами сина і в телефонному режимі. [PERSON] досягає високих успіхів у навчанні, незважаючи на відсутність матері у виховному та освітньому процесах. Відповідно до характеристики [PERSON] , [INFO] , учня 5-В класу ліцею № 7 м.Житомира ім. В.Бражевського, наданої директором ліцею та класним керівником, [PERSON] навчається в ліцеї з 2019 року. Зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, працелюбний, уважний учень. Володіє навчальним матеріалом на високому рівні. Виявляє зацікавленість до навчання. Рівень розвитку пам`яті відповідає віку, добре запам`ятовує та відтворює матеріал. Виявляє логічне та творче мислення. Має здібності до вивчення предметів математичного та мовно-літературного циклу. На уроках завжди уважний, старанно виконує домашні завдання, допомагає товаришам. Має добрий загальний розвиток, відвідує спортивну секцію боксу. Багато читає. Батько, бабуся й дідусь приділяють належну увагу вихованню сина (онука), цікавляться життям класу та школи, батьківські збори відвідують постійно. Мами в школі не було жодного разу. [PERSON] досягає високих успіхів у навчанні, незважаючи на відсутність матері у виховному та освітньому процесах. Відповідно до наявних в матеріалах справи платіжних квитанцій [PERSON] у період з січня 2021 року по березень 2024 року перераховувала грошові кошти [PERSON] . Відповідно до довідки від 03.01.2025 [PERSON] у період з 01.01.2023 по 31.12.2024 перераховував грошові кошти [PERSON] . Відповідно до висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради від 19.03.2025 №372 виконавчий комітет Житомирської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР №789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення мати спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18,від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК Україниє усталеною. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18,від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №402/428/16-ц викладено висновок про те, що положення Конвенції про права дитини встановлюють, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3). Ці положення Конвенції про права дитини узгоджуються з положеннями Конституції та законів України, тому її правові норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Згідно з п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд враховує, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. У той же час, як вбачається зі змісту рішень Європейського суду з прав людини «Z та інші проти Сполученого Королівства» від 10.05.2001 та «A. проти Сполученого Королівства» від 23.09.1998, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів. Матір`ю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є відповідачка [PERSON] . Суд звертає увагу, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю та тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суд вважає, що позивач не надав суду доказів, які беззаперечно підтверджували винну поведінку відповідачки та свідоме нехтування нею своїми обов`язками.тПозивачем не доведено обставин свідомого ухилення відповідачкою від виконання своїх батьківських обов`язків, навмисного нехтування ними, та як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу втручання в права дітей на зростання в сім`ї, та підтримання зв`язків з матір`ю, неможливість застосування альтернативних, менш суворих заходів, відповідність такого заходу якнайкращим інтересам дитини та його виправданість. Суд вважає, що позбавлення матері батьківських прав не змінить життя дітей на краще. Суд враховує, що відповідач є матір`ю дочки, з якою проживає в Німеччині, куди виїхала після початку військовго вторгнення на територію України. суд вважає, що саме лише перебування відповідачки за кордоном не свідчить про невиконання нею своїх батьківських обов`язків. У справі № 722/225/23 Верховний Суд зазначив, що вимушене тимчасове перебування матері за кордоном (внаслідок життєвих обставин) дійсно створює певні труднощі у налагодженні стосунків з дітьми. Але при цьому вона не усувається від виховання та утримання своїх дітей, цікавиться їхнім життям та бажає в подальшому належним чином виконувати свої батьківські обов`язки. З наявних у справі доказів вбачалося, що жінка заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, вказуючи, що не втратила інтересу до дітей, що свідчить про її зацікавленість у прийнятті участі у їх житті. Натомість, матеріали справи містять докази, які беззаперечно свідчать про спрямованість відповідача приймати участь у вихованні та житті дитини. Зазначене підтверджує намір та бажання відповідача виконувати свої батьківські обов`язки, які із незалежних від неї причин не завжди реалізовуються. Зі свідчень свідка [PERSON] встановлено, що матір намагалася побачити дітей, але через ковід її до них не пустили. Зі свідчень свідка [PERSON] встановлено, що [PERSON] уважна матір. Вона купувала подарунки для дітей. За проханням [PERSON] матір позивача з будь-яких причин відмовляла їй у зустрічах. Зі свідчень свідка [PERSON] встановлено, що коли у 2021 році [PERSON] приїхала привітати [PERSON] , батьки [PERSON] не пустили її до сина. За проханням дочки, він перераховував гроші на утримання дітей. Особисті непорозуміння між батьками не є підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки забезпечення найкращих інтересів дитини повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків. Сам по собі факт недостатнього спілкування матері з дітьми не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Суд звертає увагу, що категоричне заперечення відповідача проти позбавлення її батьківських прав, залучення адвоката для належного представництва її інтересів в суді, подання відзиву на позов свідчить про її інтерес до синів, про бажання брати участь у їх вихованні та спілкуванні. Жодних доказів, які б спростовували зазначений висновок суду позивачем та його представником не надано. Суд зауважує, що дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Позбавлення батьківських прав відносно дитини та освідомлення цього самою дитиною несе в собі негативний вплив на її свідомість. Судом було з`ясовано думки неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які повідомили суд, що матір слід позбавити батьківських прав. Однак, як неодноразово зазначав Верховний Суд, думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї (постанови від 26.04.2023 року в справі № 520/17217/13-ц, від 02.08.2023 року в справі № 707/1704/21). А тому, на переконання суду, висловлені неповнолітніми дітьми позиції за вищевикладених обставин, не можуть вважатися такими, що відповідають їх найкращим інтересам. Щодо висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради від 19.03.2025 №372, суд зазначає наступне. Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Слід зазначити, що висновок органу опіки та піклування, згідно з яким було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітнього дочки, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України). Аналіз висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав свідчить про те, що він не є переконливим та об`єктивним, оскільки не ґрунтується на достатній доказовій базі та зроблений на підставі відомостей наданих тільки позивачем. Отже, органом опіки та піклування не встановлено дійсних причин ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, а тому суд не погоджується з наданим висновком. За встановлених обставин суд вважає, що позбавлення відповідачки батьківських прав не відповідатиме інтересам дитини, оскільки це приведе до розриву родинних зв`язків між батьком та сином та матиме більше негативних наслідків для дітей, які буде позбавлена батьківського піклування з боку матері, ніж позитивних. При цьому збереження родинних зв`язків між матір`ю та синами, в цьому випадку превалює над бажанням батька позбавити відповідача батьківських прав. Крім того, судом не було встановлено існування тих виключних обставин, які б дійсно свідчили про об`єктивну необхідність позбавлення відповідачки батьківських прав та про те, що прийняття судом такого рішення відповідає найкращим інтересам самих дітей. Враховуючи наведене, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, виходячи як з найкращих інтересів дітей, які превалюють над інтересами їх батька, суд приходить до висновку про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, що має наслідком залишення позовних вимог без задоволення. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються, оскільки у задоволенні позовних вимог повністю відмовлено.

Outcome: dismissed