Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] шляхом застосування заходів тимчасового обмеження прав останнього та покладання на нього обов`язків: - заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; В обґрунтування заяви зазначає, що з січня 2025 року з [PERSON] проживали однією родиною за адресою: [ADDRESS] . За час спільного проживання більшу частину часу [PERSON] підіймав на заявницю руку, висловлювався в її адрес нецензурною лайкою, завдавав тілесних ушкоджень та погрожував, внаслідок чого остання викликала поліцію. Вище зазначені обставини стали підставою розриву відносин, однак кривдник все одно не залишав у спокої [PERSON] , переслідував її, влаштовував моральне насильство у вигляді написів біля будинку з лайливими словами. За заявою заявниці відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП. Задля забезпечення дієвого та ефективного способу захисту запобігання повторному вчиненню домашнього насильства [PERSON] звернулася до суду з даною заявою. Заявник в судове засідання не з`явилась, одднак подала клопотання про розгляд заяви без її участі за наявними матеріалами справи. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до приписів частини 1 ст. 350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закону)\~домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою\~статті 26 Закону \~рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої\~статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Законом також визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису заявниця посилається на неодноразове вчинення відносно неї домашнього насильства зі сторони співмешканця. В той же час, на підтвердження своїх доводів не надає належних доказів притягнення останнього до відповідальності за\~ст. 173-2 КУпАП. При цьому, суд наголошує, що наявність протоколу про адміністративне правопорушення не є безумовним доказом вчинення особою правопорушення. Протокол лише фіксує факт виявлення можливого порушення, а питання про винуватість особи вирішується в судовому порядку шляхом винесення судом остаточного рішення у формі постанови. Таким чином, заявницею не надано суду належних, достаніх та достовірних доказів вчинення відносно неї домашнього насильства з боку [PERSON] . За таких обставин, суд не вбачає підстав для застосування спеціальних заходів, спрямованих на забезпечення\~\~безпеки постраждалої особи. Сам по собі факт тривалих неприязних стосунків між заявницею та заінтересованою особою не є достатньою підставою для видачі обмежувального припису. Крім того, заслуговує на увагу та обставина, що заявниця просить заборонити [PERSON] перебувати в місці їх спільного проживання. В цьому контексті слід зауважити, що\~стаття 321 ЦК України\~ закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений\~статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. В той же час, доказів, які б свідчили про приналежність житла за адресою: [ADDRESS] , тільки заявниці та наявність у заінтересованої особи іншого житла, придатного для проживання та/або наявність досягнутих домовленостей щодо порядку користування наявним житлом, що зумовлювало б можливість реалізації співмешканцями права користуватись будинком окремо один від одного, без обмеження права власності, суду не надано. За таких обставин, судом не встановлено достатніх підстав для задоволення заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису, яким можуть бути суттєво обмежені права [PERSON] .

Outcome: dismissed