Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] про стягнення моральної шкоди. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 03.08.2020 року між нею та відповідачем - адвокатом [PERSON] було укладено договір про надання правничої допомоги, на підставі якого вона виписала ордер серії АА № 1045702. 03.09.2020 року відповідачем як адвокатом в її (позивача) інтересах подано позов до Солом`янського районного суду міста Києва «Про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування реєстрації права власності та визнання права власності на спадкове майно за законом» (справа № 760/19548/20). Оскільки вона не є фахівцем у галузі права, то всі повноваження щодо розгляду справи № 760/19548/20 у Солом`янському районному суді міста Києва вона передала своєму адвокату, тобто відповідачу по даній справі. Однак у подальшому правдивої інформації щодо руху своєї справи від адвоката [PERSON] вона не отримувала, хоча була впевнена, що її інтереси належним чином представляються та захищаються. Лише у вересні 2022 року вона випадково дізналася, що справа № 760/19548/20 в суді не розглядається з червня 2021 року, оскільки її позовна заява залишена без розгляду у зв`язку з неявкою адвоката, як представника позивачів. На думку позивача, такими діями відповідачем було грубо порущено її конституційне право на доступ до правосуддя, на своєчасний розгляд справи в розумні процесуальні строки. У зв`язку із зазначеними обставинами вона звернулась зі скаргою до кваліфікаційно - дисциплінарної комісії на дії відповідача як адвоката. За результатами розгляду її скарги КДКА Донецької області прийняла Рішення від 24 грудня 2022 року про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності, яким притягнула адвоката [PERSON] до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п.п. 3,5 ч. 2 ст. 34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та застосувала до неї дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком на шість місяців. Дане рішення КДКА Донецької області від 24.12.2022 року не оскаржувалось. Як зазначає позивач, дисциплінарною палатою КДКА Донецької області встановлено, що адвокат [PERSON] не виконала свої професійні обов`язки, залишила клієнта без правової допомоги та належного інформування щодо надання такої допомоги, тож її дії у своїй сукупності розцінюються як систематичні порушення Правил адвокатської етики. Рішенням КДКА Донецької області від 24.12.2022 року про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності, встановлено що матеріали справи містять достатньо відомостей та доказів щодо порушень адвокатом [PERSON] ч. 2 ст. 11, ч.2 ст. 17, ч. 1, 4 ст. 18, ч ст. 26 Правил адвокатської етики, а саме невиконання доручення Клієнта з надання правової допомоги/представництва інтересів [PERSON] у Солом`янському районному суді міста Києва під час судових засідань, призначених на 18.05.2021 року, 01.06.2021 року, 22.06.2021 року; неподання апеляційної скарги на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 22.06.2021 року, не інформування Клієнта [PERSON] щодо ведення дорученої справи, хід та результати виконання доручення, не інформування Клієнта [PERSON] щодо відсутності фактичних та правових підстав для виконання доручення, ненадання клієнту звіту про виконану роботу, передбачену договором про надання правової допомоги від 03.08.2020 року. Матеріали дисциплінарного провадження також підтверджують факт недобросовісного виконання адвокатом [PERSON] своїх професійних обов`язків з надання правничої допомоги, не інформування клієнтки про хід справи у суді, неналежне виконання обов`язків з представництва її інтересів у суді. Диспиплінарною палатою встановлено вину відповідача у вчиненні дисциплінарного проступку та наявність причинного зв`язку між порушенням Правил адвокатської етики та негативними наслідками, що настали внаслідок такого порушення для клієнта. Позивач стверджує, що такі систематичні порушення адвокатом [PERSON] вимог Правил адвокатської етики, ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» призвели до завдання їй моральної шкоди, яка виразилась у сильних душевних стражданнях та переживаннях, спричинених неправомірною поведінкою щодо неї відповідача як адвоката, яка навпаки повинна була захищати її права та інтереси. Вона (позивач) жодних неправомірних дій не вчиняла, втім змушена була докладати додаткових зусиль, витрачати свій час для поновлення своїх прав. Зокрема, вона вимушена була звертатися зі скаргою на дії відповідача до кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури, звертатися за професійною правничою допомогою до іншого адвоката, який брав участь у засіданнях КДКА Донецької області та замість відповідача займався захистом її інтересів у Солом`янському районному суді міста Києва, а також оплачувати його послуги. Час, витрачений нею на поновлення порушеного з вини відповідача права, порушив звичний уклад її життя, позбавив можливості реалізації своїх звичок і бажань, вимагав від неї додаткових зусиль для організації життя та погіршив відносини з членами родини. Зазначені події тривали досить довго і викликали у неї постійне відчуття занепокоєння та тривоги, переживання, зокрема, за долю справи у Солом`янському районному суді міста Києва, чи можливо буде тепер належним чином захистити її права. Ця ситуація вплинула на її моральний та духовний стан, на авторитет в суспільстві та сім`ї. Вона постійно перебувала у невизначеному стані, відчувала несправедливість та психологічне напруження, зазнала нервового стресу та була морально подавленою через порушення відповідачем як адвокатом її прав. Крім того, у зв`язку з постійним стресом та нервовим напруженням, що викликані даною ситуацією, вона потрапила до лікарні та перебувала тривалий час на лікарняному. Тобто неправомірні дії відповідача негативно вплинули і на її здоров`я. Всі зазначені фактори свідчать про завдання їй моральної шкоди, яку вона оцінює у 30 000,00 грн. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь позивача заподіяну моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн., а також судові витрати. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 17.10.2024 року позовну заяву залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Скрипки О.І. від 01.11.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. 27.11.2024 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. У даному відзиві відповідач заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що позовна заява не підтверджена належними доказами, а також зауваживши, що позивач не вказала про свою відмову від оплати гонорару адвоката за виконану роботу аж до отримання позитивного для неї рішення. Крім того, відповідач звернула увагу на те, що після того, як позивач отримала рішення КДКА та оскаржила в Київському апеляційному суді ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 22.06.2021 року у справі № 760/19548/20, позивач знову звернулась до Солом`янського районного суду м.Києва і ухвалою вказаного суду від 10.10.2023 року у справі № 760/19548/20 позов залишено без розгляду з підстав систематичної неявки позивачів в судове засідання. Відтак, відповідач вважає, що позивач, стверджуючи про завдання їй моральної шкоди, при цьому навмисно умовчує про свою неналежну поведінку як сторони процесу. Крім того, позовна заява містить лише загальні посилання на наявність підстав, на думку позивача, для відшкодування моральної шкоди, та, відповідно, не містить відомостей, в чому саме полягає заподіяна їй моральна шкода. Посилаючись на викладені обставини, відповідач просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 16.12.2024 року до суду надійшла відповідь представника позивача [PERSON] на відзив відповідача. У даній відповіді представник позивача зазначає про те, що всі аргументи відповідач датує фактично періодом 2023 року, який не стосується позовних вимог по даній цивільній справі, забуваючи про свої незаконні дії, які вона вчиняла раніше по справі № 760/19548/20 протягом 2021-2022 років. Крім того, всупереч вимогам ЦПК України, в порушення вимог ст. 11 ПАЕ України, адвокат [PERSON], не сплатила повної суми судового збору, що призвело до штучного затягування цивільного спору, оскільки судом було винесено ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Також, в порушення вимог ст. 26 ПАЕ України, адвокат [PERSON] не надавала позивачу жодної правдивої та достовірної інформації щодо руху справи, більше року приховувала від позивача факт залишення позову без розгляду і фактично обдурювала її (https://reyestr.court.gov.ua/Review/94622856). Адвокат [PERSON] в своїх поясненнях підтверджувала факт невиконання своїх обов`язків, який полягає в тому, що вона свідомо не цікавилася справою позивача протягом тривалого періоду (як вона зазначає «я ухвалу про залишення справи без руху не отримувала ні на електронну адресу ні особисто»). Представник позивача також зауважила, що адвокат письмово намагалася ввести в оману Дисциплінарну комісію адвокатури, повідомляючи завідомо неправдиву інформацію про те, що, начебто позивач 22.06.2021 року приїхала до суду, але не пішла в судове засідання, що спростовано доказами, які також надавались до КДКА. За порушення ПАЕ України відповідача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та зупинено дію її адвокатського свідоцтва. Київський апеляційний суд скасував ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва про залишення позовної заяви без розгляду, фактично підтвердивши її законну правову позицію та неналежну непрофесійну діяльність відповідачки. Тож, у своєму відзиві на позовну заяву відповідач всіма способами намагається спростувати факт недобросовісного виконання своїх професійних обов`язків з надання правничої допомоги позивачу, однак дана обставина встановлена рішенням КДКА Донецької області від 24.12.2022 року, яким відповідача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п.п. 3,5 ч. 2 ст. 34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та застосовано до неї дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком на шість місяців. При цьому представник позивача також звернув увагу на той факт, що відповідач не оскаржувала в установлений спосіб і порядок вищезгадане рішення про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, отже визнала його законність, належність та правозгідність. Тому всі посилання відповідача на ніби-то не належну поведінку позивача, на ніби-то порушення процесуального законодавства з її боку не відповідають дійсності, крім того вказані обставини не були доведені відповідачем і при розгляді скарги відносно неї в КДКА Донецької області. Натомість вина відповідача у неналежному здійсненні адвокатської діяльності доведена. Систематичні недобросовісні дії відповідача призвели до завдання моральної шкоди позивачу, оскільки остання, не маючи знань в галузі права, сподівалася на дійсно кваліфіковану і дієву правничу допомогу, а натомість отримала порушення з боку адвоката [PERSON] своїх же законних прав та інтересів. Позивач зазнала сильних душевних страждань та хвилювань у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача. Крім того, подальший рух зазначеної справи в 2023 році жодним чином не стосується спірних правовідносин з відповідачем. На думку представника позивача, намагання відповідача у відзиві перекласти всю вину на позивача, є нічим іншим, як спробами уникнути відповідальності за свою протиправну непрофесійну адвокатську поведінку. Також відповідач зазначала, що позовна заява не містить відомостей, в чому саме полягає моральна шкода. Проте, у позові наведено вдосталь фактів та обставин, які свідчать про те, що позивач таки зазнала моральної шкоди. Зокрема, це виникнення постійного відчуття занепокоєння та тривоги, переживання, за долю справи у Солом`янському районному суді міста Києва, необхідність звернення до кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури зі скаргою на відповідача та залучення іншого адвоката для захисту своїх прав. Крім того, непрофесійна та неналежна поведінка адвоката [PERSON] вплинула на моральний та духовний стан, позивач постійно перебувала у невизначеному стані, відчувала несправедливість та психологічне напруження, зазнала нервового стресу та була морально подавленою через порушення відповідачем як адвокатом її прав. Представник позивача стверджує, що у позовній заяві наведено факти та обставини, які дають підстави стверджувати, що [PERSON] діяла всупереч вимог Правил адвокатської етики, ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», завдавши своїми діями [PERSON] моральної шкоди. Отже, позивач довела наявність всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме протиправної поведінки, наявності моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та моральною шкодою та вину її заподіювача. Враховуючи зазначене, представник позивача вважає, що стороною позивача надано належні, допустимі та достатні докази, які підтверджують факт заподіяння їй моральної шкоди відповідачем, та оскільки остання не спростувала цього належними доказами, позовна заява підлягає задоволенню, а стягнення моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн. слід вважати виваженою, розумною та справедливою сатисфакцією душевних страждань, яких зазнала позивач у зв`язку з неправомірними діями та протиправною бездіяльністю відповідача щодо неї. Посилаючись на викладені обставини, представник позивача просив задовольнити позовну заяву у повному обсязі та покласти на відповідача всі судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення. Представник відповідача Гамалай А.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, адвокат [PERSON] займається індивідуальною адвокатською діяльністю та має свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4547, видане Київською міською КДКА на підставі рішення № 12-40-13 від 31.05.2011 року. 03.08.2020 року адвокат [PERSON] уклала договір про надання правової допомоги з [PERSON] , на підставі якого було видано ордер серії АА № 1045702 від 03.09.2020 року, з якого вбачається, що адвокат [PERSON] надає правничу допомогу та здійснює представництво [PERSON] у Солом`янському районному суді міста Києва та Київському апеляційному суді. На підставі вказаного ордеру відповідач приймала участь в якості представника позивача у цивільній справі № 760/19548/20 у Солом`янському районному суді міста Києва за позовом «Про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування реєстрації права власності та визнання права власності на спадкове майно за законом». Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 22.06.2021 позов [PERSON] залишено без розгляду в зв`язку з неявками позивачів та представника. Зазначена ухвала станом на грудень 2022 року оскаржена відповідачем не була. 07.10.2022 року позивач [PERSON] звернулась до КДКА Донецької області стосовно адвоката [PERSON] . Рішенням дисциплінарної палати КДКА Донецької області від 24.12.2022 року відносно відповідача порушено дисциплінарну справу, за результатами розгляду якої притягнуто адвоката [PERSON] до дисциплінарної відповідальності за грубе одноразове порушення Правил адвокатської етики, застосовано до неї дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю строком на 6 місяців. Вказане рішення відповідачем не оскаржувалось. Згідно мотивувальної частини рішення дисциплінарної палати КДКА Донецької області від 24.12.2022 року, дисциплінарна палата дійшла висновку, що матеріали справи містять достатньо відомостей та доказів щодо порушень адвокатом [PERSON] ч. 2 ст. 11, ч.2 ст. 17, ч. 1, 4 ст. 18, ст. 26 Правил адвокатської етики, а саме: - невиконання доручення Клієнта з надання правової допомоги/представництва інтересів [PERSON] у Солом`янському районному суді міста Києва під час судових засідань, призначених на 18.05.2021 року, 01.06.2021 року, 22.06.2021 року; - неподання апеляційної скарги на ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 22.06.2021 року; - не інформування Клієнта [PERSON] щодо ведення дорученої справи, хід та результати виконання доручення; - не інформування Клієнта [PERSON] щодо відсутності фактичних та правових підстав для виконання доручення; - ненадання клієнту звіту про виконану роботу, передбачену договором про надання правової допомоги від 03.08.2020 року. Дисциплінарна палата також зазначила, що з моменту укладення договору про надання правової допомоги від 03.08.2020 року між [PERSON] та адвокатом [PERSON] до теперішнього часу відсутні будь які фактичні дані про інформування адвокатом [PERSON] своєї клієнтки [PERSON] про хід та результати виконання доручення, надання клієнту звіту про виконану роботу. Крім того, адвокат не надала до дисциплінарної палати документи на підтвердження розірвання договору про надання правової допомоги від 03.08.2020 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом [PERSON] При розгляді скарги [PERSON] дисциплінарна палата надала оцінку відповіді Солом`янського районного суду міста Києва, в якій зазначено, що [PERSON] приймала участь у судових засіданнях, призначених на 19.02.2021 року на 10:00 год.; 10.03.2021 року на 11:30 год. та 18.05.2021 року на 11:00 год. Згідно матеріалів перевірки, а саме з ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 22.06.2021 року вбачається що адвокат [PERSON] не була присутня під час розгляду цивільної справи № 76019548/20 у судових засіданнях 18.05.2021 року, 01.06.2021 року, 22.06.2021 року. Як вбачається з інформації, яка міститься у єдиному державному реєстрі судових рішень, ухвала Солом`янського районного суду міста Києва від 22.06.2021 року «Про залишення позовної заяви [PERSON] » не була оскаржена. Беручи до уваги усі вищезазначені факти, а також оцінивши доводи скарги, пояснення адвоката [PERSON], дослідивши матеріали дисциплінарної справи, палата дійшла висновку, що в діях адвоката [PERSON] вбачаються дисциплінарні проступки передбачені п.п. З, 5 ч. 2 ст. 34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а саме не виконання професійних обов`язків та порушення вимог ч. 2 ст. 11, ч. 2 ст. 17, ч. 1,4 ст. 18, ст. 26 Правил адвокатської етики. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 59 Конституції України закріплено право кожного на професійну правову допомогу. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура. Відповідно до ст.131-2 Конституції України, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачених цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно із п.3 ст.19 Закону, видами адвокатської, серед іншого, діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Згідно з п.1, 3, 7, 11 ч.1 ст.20 цього Закону, під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб тощо; збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб; користуватися іншими правами, передбаченими цим Законом та іншими законами. Відповідно до ст.21 Закону, під час здійснення адвокатської діяльності адвокат, зокрема, зобов`язаний: дотримуватися присяги адвоката України та правил адвокатської етики; на вимогу клієнта надати звіт про виконання договору про надання правової допомоги; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством та договором про надання правової допомоги. Оскільки згідно із ч.3 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права, то претензії щодо порушення адвокатом умов договору про надання правової допомоги представляють собою спір, який повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства. Правилами адвокатської етики, затвердженими установчим з`їздом адвокатів України 17 листопада 2012 року, визначено, що ці Правила слугують обов`язковою для використання адвокатами системою орієнтирів при збалансуванні, практичному узгодженні ними своїх багатоманітних та іноді суперечливих професійних прав та обов`язків відповідно до статусу, основних завдань адвокатури та принципів її діяльності, визначених Конституцією України, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та іншими законодавчими актами України, а також закріплюють єдину систему критеріїв оцінки етичних аспектів поведінки адвоката у дисциплінарному провадженні кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури (преамбула).Співвідношення Правил адвокатської етики і чинного законодавства про адвокатуру та адвокатську діяльність Норми цих Правил не відміняють і не замінюють положень чинного законодавства про адвокатуру та адвокатську діяльність, а доповнюють і конкретизують його (ст.1 Правил). Як визначено у ст.27 Правил адвокатської етики кожному дорученню, незалежно від розміру обумовленого гонорару, адвокат повинен приділяти розумно необхідну для його успішного виконання увагу. При виконанні доручення адвокат зобов`язаний використати всі розумно необхідні і доступні йому законні засоби для надання ефективної правової допомоги клієнту, здійснення його захисту або представництва. Адвокат повинен намагатися оперативно виконувати доручення клієнтів, дотримуючись при цьому всіх інших вимог, що пред`являються законом і цими Правилами до належного виконання адвокатом своїх професійних обов`язків. Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Відповідно до положень ч.3 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За положеннями ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.906 ЦК України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виходячи з приписів норм ст.ст.623, 906 ЦК України, тягар доказування факту невиконання або неналежного виконання договору про надання послуг покладається на замовника послуг. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з пунктів 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦПК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Так, згідно зі ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та у приниженні честі і гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Крім того, відповідно до положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При заподіянні особі моральної шкоди обов`язок по її відшкодуванню покладається на осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (стаття 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікована 17.07.1997 році). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», №12868/05, рішення від 10.12.2009; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004) Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, при розгляді справи суд з`ясовує: наявність самої моральної шкоди та її вплив на життя позивача; факт вчинення протиправних дій відповідачем та його вину; зв`язок між дією (бездіяльністю) відповідача та моральною шкодою, яку поніс позивач; обґрунтованість суми компенсації моральної шкоди. Тобто, відшкодування моральної шкоди передбачають необхідність встановлення певних обставин, а саме протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди та зв`язок цих протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди із самою шкодою, майновою чи моральною. Вказані висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.05.2022 року у справі № 761/28949/17. По своїй суті зобов`язання з компенсації моральної шкоди є досить специфічним, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, яка завдала моральної шкоди, може бути: договір цієї особи з потерпілим, у якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, - рішення суду, у якому визначені спосіб і розмір такої компенсації (висновок Верховного Суду у постанові від 01.03.2021 року у справі № 180/1735/16-ц). Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Подібний висновок вкладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 року у справі № 477/874/19. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила задовольнити її вимоги, вказуючи на завдання їй моральної шкоди відповідачем внаслідок неналежного виконання та невиконання умов договору про надання правової допомоги, що завдало їй моральних страждань та призвело до негативних наслідків. Відповідач проти вимог позивача заперечувала, посилаючись на неналежну поведінку позивача як сторони процесу у справі № 760/19548/20, а також відсутність належних доказів в обґрунтування позовних вимог. Суд вважає, що доводи позивача знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, оскільки рішенням КДКА Донецької області № 70 від 24.12.2022 року встановлено вину [PERSON] у вчиненні дисциплінарного проступку та наявність причинного зв`язку між порушенням Правил адвокатської етики та негативними наслідками, що настали внаслідок такого порушення для клієнтки. Таким чином, суд вважає доведеним наявність вини відповідача у порушенні правил адвокатської етики, порушення умов договору про надання правової допомоги, що спонукало позивача до відновлення порушених прав, спричинило позивачу моральних страждань та є підставою для цивільно-правової відповідальності у даній справі шляхом стягнення з відповідача на користь позивача завданої моральної шкоди. При цьому судом відхиляються посилання відповідача у відзиві на неналежну поведінку позивача як сторони процесу у справі № 760/19548/20, оскільки зазначені нею обставини стосуються періоду 2023 року, в той час, як шкода завдана позивачу відповідачем у період 2021-2022 роки. Суд зауважує, що вина відповідача встановлена рішенням КДКА Донецької області № 70 від 24.12.2022 року, яке відповідачем не оскаржено і яке містить детальну оцінку всім обставинам та доказам, на які посилалися сторони під час розгляду скарги. Відповідач мала можливість надати будь-які докази під час розгляду скарги, використовувала свої права на власний розсуд. Відтак, дослідження питання щодо законності вказаного рішення чи його неповноти виходить за межі предмету спору. Також, надання відповідачем в якості нових доказів листів Солом`янського районного суду м.Києва № 1-09/38/2025 від 20.03.2025 року та № 1-10/196/2025 від 24.03.2025 року жодним чином висновки дисциплінарної палати не спростовують. Вирішуючи позовні вимоги щодо розміру завданої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, вину відповідача, спричинені позивачу душевні страждання, зміни у звичному способі життя позивача. Отже, з урахуванням того, що при розгляді справи встановлено склад цивільного правопорушення, за наявності якого наступає відповідальність заподіювача шкоди, в тому числі й моральної, суд, враховуючи характер та ступінь моральних страждань позивача, заподіяних відповідачем, враховуючи засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу у розмірі 5000,00 грн. При цьому судом відхиляються твердження позивача в обґрунтування позовних вимог про те, що внаслідок дій відповідача вона зазнала значного погіршення стану здоров`я, внаслідок чого перебувала на стаціонарному лікуванні, оскільки надана позивачем виписка з історії хвороби вказаної інформації не містить, а інша медична документація відсутня. Крім того, з вказаної виписки, а також даних про непрацездатність позивача вбачається, що вони датовані 2024 роком і встановити причинно-наслідковий зв`язок між хворобою позивача та діями відповідача протягом 2021-2022 років неможливо. Жодних інших доказів щодо стану здоров`я позивача суду не надано. У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: - суд знає право; - суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; - суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору. Роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З урахуванням вказаного принципу, підлягають задоволенню вимоги позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми за розгляд її звернення до дисциплінарної палати у розмірі 2600,00 грн., яка підтверджується копією квитанції № 0.0.2697337914.1 від 06.10.2022 року, яка позивачем помилково визначена як судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч.ч.1, 2 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2, 3 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За змістом ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, додержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За приписами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд, визначаючи розмір шкоди, виходить з вищенаведених норм,

Outcome: partial