Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

15.05.2025 року представник ТОВ «ФК «Кеш ТУ ГОУ» через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 10440,00 грн. та судовий збір у сумі 2422,40 гривень. Представник позивача в обґрунтування своїх вимог вказує про те, що 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 року до договору факторингу №01-28/10/2021 ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Так, 14.12.2020 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено договір № 167010 про надання фінансового кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 2000,00 гривень; дата надання кредиту: 14.12.2020 року; строк кредиту: 30 днів; валюта кредиту: UAH. Стандартна процентна ставка - 2 % в день або 730 % річних. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 13.01.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 10440,00 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2000,00 гривень, простроченої заборгованості за процентами в розмірі 8440,00 грн. Згідно п. 2.4. Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. На виконання вимог п. 2.4. кредитного договору відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти № [NUMBER] для перерахування кредитних коштів (ч. 7 кредитного договору). На підтвердження виконання Товариством п. 2.4 Кредитного договору, позивач надає інформаційну довідку ТОВ «Платежі онлайн» від 24.02.2025 року, відповідно до якої 14.12.2020 року на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 2000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що є доказом видачі кредитних коштів. Умовами п. 6.1 Договору цей договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до 6.2 Сторона несе повну відповідальність за правильність вказаних ними у Договорі реквізитів, і зобов`язується своєчасно у письмовій формі, по електронній пошті, повідомляти іншу сторону про їх зміну, а у разі неповідомлення - несе ризик настання пов`язаних із цим несприятливих наслідків. На виконання вимог ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування» п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивач повідомляє, що останнім на адресу [PERSON] була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором № 167010 від 14.12.2020 року, проте станом на дату подачі позову зазначена вимога була залишена відповідачем без виконання. Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 12.06.2025 року відкрито спрощене позовне провадження, якою рекомендовано відповідачу подати суду відзив. 25.06.2025 року надійшов відзив, у якому сторона відповідача позов не визнає. Суть відзиву зводиться до того, що [PERSON] кредитних договорів з ТОВ «Займер» не укладав, коштів від ТОВ «Займер» не отримував, що додатково підтверджується Кредитним звітом від 17.05.2025 року Українського бюро кредитних історій, з якого вбачається, що кредитна історія [PERSON] не містить відомостей про Кредитний договір №167010. Крім того, заборгованість по відсоткам нарахована поза межами строку дії кредитного договору. Просить відмовити у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ». 30.06.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача доводить укладення між ТОВ «Займер» та [PERSON] електронного кредитного договору №167010 та отримання відповідачем кредиту в сумі 2000 грн., а також - виникнення права вимоги у позивача за договором факторингу. Зазначає, що електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. Уклавши договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті Первісного кредитора та є в загальному доступі. Кредитний договір, який укладений між сторонами в електронній формі має силу договорів, які укладені в письмовій формі та підписані сторонами. Таким чином, договір правомірно укладається шляхом приєднання клієнта до договору, який наданий йому для ознайомлення в електронному вигляді на офіційному веб-сайті (веб-сторінці) Кредитодавця з урахуванням особливостей визначених індивідуальною частиною. Відповідно до частини 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Окрім цього зазначено, що відповідачем було вчинено певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту, тобто відповідач самостійно для себе визначив необхідний для себе обсяг часу для ознайомлення з умовами Договору, після чого проявив намір вступити з Кредитодавцем в договірні відносини на умовах визначених Правилами. У відповідності до умов укладеного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора KL3514, який було надісланий на номер мобільного телефону [NUMBER] вказаний Позичальником при укладанні кредитного договору. Сторона позивача вважає вірною нараховану заборгованість по відсоткам. Просить також стягнути із відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 10500,00 грн. У відповіді на відзив представник позивача просить розглядати справу без його участі. В судовому засіданні представник відповідача Луканюк В.В. пояснив, що позивачем не надано доказів щодо отримання від ТОВ «Займер» коштів, а надана інформаційна довідка не містить надавача коштів. Єдиний державний реєстр юридичних осіб не містить інформацію про ТОВ «Займер», тому останнє не має цивільної правоздатності і дієздатності, а відповідно - не могло відступати право вимоги за кредитним договором. Крім того, різні документи, пов`язані із спірним кредитним договором, містять різні ЄДРПОУ ТОВ «Займер». Зауважив, що заборгованість по відсоткам завищена та виходить за межі строку кредитного договору. Дослідивши подані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на нижче наведене. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 14.12.2020 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та відповідачем укладено кредитний договір № 167010 про надання фінансового кредиту, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в сумі 2000,00 гривень на платіжну картку зі сплатою відсотків за стандартною процентною ставкою - 2 % в день або 730 % річних строком на 30 днів, тобто до 14.01.2021 року. Цей договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Такі дії сторін повністю узгоджуються з вимогами ст. 6, 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Підписавши 14.12.2020 року договір про надання фінансового кредиту № 167010 [PERSON] взяв на себе зобов`язання своєчасно повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку встановленому договором (п.3.4.2. договору). Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та позивачем було укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до п. 1.1. якого ТОВ «Фінансова Компанія «КЕШ ТУ ГОУ» передає грошові кошти в розпорядження ТОВ «Займер» (ціна продажу) за плату, а ТОВ «Займер» відступає для ТОВ «Фінансова Компанія «КЕШ ТУ ГОУ» права грошової вимоги (Права вимоги) до боржників за кредитними договорами (Портфель заборгованості). З письмової вимоги позивача про виконання зобов`язань за кредитним договором від 13.01.2025 вбачається, що розрахунок заборгованості відповідача проведено на дату відступлення грошової вимоги, тобто за проміжок часу з 14.12.2020 року по 28.10.2021 року. Проте в п. 1.2. договору про надання фінансового кредиту №167010 від 14.12.2020 року вказано, що кредит надається строком на 30 днів, тобто до 12.01.2021, а в п. 1.3. цього договору вказано, шо Клієнт сплачує Товариству 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. У п. 3.3.3. договору передбачено, що клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення Кредиту, зазначеного в графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. В матеріалах справи відсутні і позивачем не надано доказів продовження строку надання кредиту, а відтак нарахування процентів поза межами 30-денного строку договору є порушенням ст. 526 ЦК України та існуючої домовленості сторін. Відповідно до правової позиці Верховного Суду, висловленої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється. З розрахунку заборгованості, виконаного ТОВ «Займер» та викладеного в додатку № 1 до Договору про надання фінансового кредиту №167010 від 14.12.2020 року видно, що розмір заборгованості відповідача за процентами складає 3200 грн. з чим погоджується суд. Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем становить 3200 грн. (2000 грн. заборгованості по кредиту + 1200 грн. заборгованості за відсотками = 3200 грн.). Саме такий розмір заборгованості на переконання суду відповідає існуючій домовленості сторін. Доказів погашення указаної заборгованості ні позивачу ні попередньому кредитору відповідачем не надано, а тому позов у такому розмірі слід задовольнити. Відповідно до ст. 8 Конституції України, ст. 10 ЦПК України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив: «Хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент». За наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не вбачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі. 09.07.2025 року представник позивача подав до суду заяву про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи: 2422,40 грн. витрат по сплаті судового збору та 10500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Судовий збір підлягає розподілу за правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме - пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов майнового характеру задоволений на 30,65 % відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути 745,37 грн. судового збору (2422,40 х 30,65% = 742,47). Розподіляючи витрати на професійну правничу допомогу, суд враховує правила ч. 4 ст. 137 ЦПК України, згідно яких розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Такі послуги адвоката, як зустріч з клієнтом та консультація адвоката щодо перспективи досудового врегулювання спору в сумі 2000,00 грн, складання та подання до суду позовної заяви з аналізом судової практики в сумі 5000,00 грн, складання процесуальних документів та моніторинг ЄДРСР щодо процесуального статусу судової справи в сумі 3000,00 грн, канцелярські витрати в сумі 500,00 грн є очевидно завищеними та підлягають зменшенню, адже виконані адвокатом роботи не потребували багато часу та були не складними. Сторона позивача участі у судовому засіданні не брала. Хоча нею було подано відповідь на відзив. Отже, виходячи з критеріїв обґрунтованості та пропорційності судових витрат, а також принципу розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу повинен становити 7000 грн. За змістом п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України: інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 2145,50 грн. (7000 грн. х 30,65% = 2145,50 грн.). На підставі ст.ст.526,527,530,1050,1054,1079 ЦК України,

Outcome: partial