Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

02.07.2025 року заявниця [PERSON] , через свого представника, звернулася до суду з вищевказаною заявою на обґрунтування якої зазначила, що 14.09.2020 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. [INFO] у м. Донецьк, тобто на тимчасово окупованій території України, заявниця народила дві дитини [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується медичними свідоцтвами про народження та свідоцтвами про народження, які були оформлені органом окупаційних формувань. Разом з тим, зареєструвати народження дітей в установленому порядку законодавством України на підставі зазначених документів неможливо. Відтак, оформлені органами незаконного утворення окупаційних сил, які знаходяться на тимчасово окупованій території України, документи є недійсними і не створюють правових наслідків у вигляді реєстрації народження дітей органами РАЦСу та отримання свідоцтв про народження згідно чинного законодавства України. Враховуючи наведене, просить суд встановити факт народження громадянкою України, уродженкою с. Жолобок Слов`яносербського району Луганської області, [INFO] дітей жіночої статі - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які народились у м. Донецьк, Донецької області, Україна, батьком дітей є громадянин України, [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Дніпро, Дніпропетровської області. Представник заявника адвокат Алфьорова О.А. в судове засідання не з`явилася, через систему «Електронний суд» подала суду заяву з проханням слухати справу у її відсутності та за відсутності її довірительки (а.с. 21-24). Заінтересована особа\~ [PERSON] \~та представник\~заінтересованої особи Луцького відділ ДРАЦС у Луцькому р-ні Волинської обл. ЗМУ Міністерства юстиції, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, заяви, клопотання, пояснення на заяву від них на адресу суду не надходили. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Суд установив, що 14.09.2020 року між заявником [PERSON] та заінтересованою особою [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Донецьким міським відділом запису актів цивільного стану Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції (так званої) днр, про що видано відповідне свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 17). [INFO] о 19:14 год., [PERSON] було народжено дитину -\~дівчинку, вагою 3250 гр., про що свідчить медичне свідоцтво про народження № 103/у від 12.11.2020 року, виданим Центральною міською клінічною лікарнею № 6 м. Донецька (так званої) моз днр (а.с. 14). Крім того, [INFO] о 19:30 год., [PERSON] було народжено другу дитину -\~дівчинку, вагою 3350 гр., про що свідчить медичне свідоцтво про народження № 103/у від 12.11.2020 року, виданим Центральною міською клінічною лікарнею № 6 м. Донецька (так званої) моз днр (а.с. 13). 16.11.2020 року було видано свідоцтво про народження [PERSON] , яка народилася [INFO] в м. Донецьк, Україна (як зазначено днр, м. Донецьк), батьками вказані: [PERSON] та [PERSON] . Вказане свідоцтво видане відділом ЗАГС Куйбишевського міського управління юстиції Міністерства юстиції (так званої) днр, серія [NUMBER] (а.с. 15). Також, 16.11.2020 року було видано свідоцтво про народження [PERSON] , яка народилася [INFO] в м. Донецьк, Україна (як зазначено днр, м. Донецьк), батьками вказані: [PERSON] та [PERSON] . Вказане свідоцтво видане відділом ЗАГС Куйбишевського міського управління юстиції Міністерства юстиції (так званої) днр, серія [NUMBER] (а.с. 16). Судом також встановлено, що заявниця [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] , які є батьками [PERSON] та [PERSON] , які народилися [INFO] , є громадянами України, що підтверджується відповідними копіями їх паспортів (а.с. 4-12). Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Тимчасово окупована рф територія України (далі тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Відповідно до п.п. «б» п. 2 ч. 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених\~Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5, підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Відповідно до ч.2 ст. 13\~ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~державна реєстрація народження дитини проводитися за письмовою або усною заявою батьків чи одного з батьків за місцем її проживання або за місцем проживанням батьків. Згідно з п. 4 ч. 4 ст. 13 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»- за відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5проведення державної реєстрації народження дитини здійснюється за оригіналом або дублікатом медичного свідоцтва про народження. Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 144 СК України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Реєстрація народження дитини засвідчується Свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Заявник не має іншої можливості здійснити реєстрацію народження своїх дітей згідно вимог законодавства України та одержати відповідні свідоцтва про народження. З врахуванням викладеного, суд вважає заяву [PERSON] про встановлення факту народження дітей на тимчасово окупованій території України обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. Як слідує з ч. 4\~ст. 317 ЦПК України\~рішення у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справі про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Таким чином, рішення у даній справі підлягає до негайного виконання. На підставі ст.ст.\~10-13,\~77-81,\~317,\~352,\~354 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved