Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача До Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,\~в якій\~позивач просить\~суд стягнути\~з [PERSON] \~на користь\~позивача 135 520 грн. 61 коп. у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДПТ та 10 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДПТ, також судові витрати. В обґрунтування\~позовної заяви\~зазначає,\~що 12 липня 2024 року о 21 годині 05 хвилин відповідач, [PERSON] , керуючи автомобілем «Кіа», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по другорядній дорозі перехрестю вул. Олеся Гончара та вул. Паторжинського, не надав переваги в русі автомобілю «Додж» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням позивача, [PERSON] , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого скоїв зіткнення. Своїми діями відповідач, [PERSON] , порушив п. 16.11 ПДР України, спричинивши матеріальні збитки та механічні пошкодження транспортному засобу позивача. Постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 07 жовтня 2024 року по справі № 201/9002/24 відповідача, [PERSON] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року по справі № 201/9002/24 постанову Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 07 жовтня 2024 року по справі № 201/9002/24було залишено без змін. Цивільно-правова\~відповідальність відповідача,\~ [PERSON] ,\~водія автомобіля\~«Кіа»,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,\~на момент\~вчинення ДТП\~була застрахована\~у ТДВ\~Страхова компанія\~«Кредо»,\~що підтверджується\~полісом ЕР\~№ 220189865\~від 05\~квітня 2024\~року. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, за договором складає 160 000 грн. 00 коп., розмір франшизи 3200 грн. 00 коп. 25 липня 2024 року транспортний засіб позивача, а саме автомобіль «Додж» державний номерний знак [NUMBER] був оглянутий аварійним комісаром з правом проведення авто товарознавчих експертиз [PERSON] , що підтверджується протоколом огляду транспортного засобу від 25 липня 2024 року, за адресою: [ADDRESS] . Також, в цей же день, а саме 25 липня 2024 року за адресою: [ADDRESS] , належний позивачу автомобіль був оглянутий експертом автотоварознавцем [PERSON] за замовленням позивача, що підтверджується Додатком № 1 до висновку експерта-автотоварознавця № 9914 від 09 серпня 2024 року «Акт огляду ТЗ». Згідно звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 15 серпня 2024 року № 25-07-24-1Р, складеного ФОП [PERSON] , за замовленням ТДВ СК «Кредо», вбачається, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Додж» державний номерний знак [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 278\~243\~грн.\~96\~коп. (в т. ч. ПДВ 35 857 грн. 97 коп.). Згідно висновку експерта № 9914 від 09 серпня 2024 року, складеним експертом авто товарознавцем [PERSON] , за замовлення позивача, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Додж» державний номерний знак [NUMBER] ідентифікаційний № (VIN) [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 292 320 грн. 61 коп. 22 жовтня 2024 року ТДВ Страхова компанія «Кредо» виплатило позивачу, [PERSON] , страхове відшкодування у розмірі 156 800 грн. 00 коп. (розмір сукупного ліміту своєї відповідальності з вирахуванням франшизи у розмірі 3200 грн. (160 000 грн. 3200 грн. = 156800 грн.). Отже, відповідач, [PERSON] , як особа, яка винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу, [PERSON] , різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, а саме: 292 320 грн. 61 коп. 156 800 грн. 00 коп. = 135 520 грн. 61 коп. Позивач зазнав моральних страждань, які полягали у душевних стражданнях, внаслідок пошкодження його майна, і виходячи із засад розумності і справедливості позивач вважає, що розмір завданої йому моральної шкоди відповідачем становить 10 000 грн. Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 03 січня 2025 року указана позовна заява передана для розгляду судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська Демидовій С.О. (а.с.86-87). Відповідно до ч. 6 ст.187 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 8 ст.187 ЦПК України, суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру. 06 січня 2025 року та 21 лютого 2025 року (повторно) згідно із вимогами ч. 6\~ст. 187 ЦПК України\~суддя звернувся до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. (а.с.89-90). 13 березня 2025 року надійшла відповідь з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про відсутність відомостей про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. (а.с.91). З огляду на вказане, 13 березня 2025 року згідно із вимогами ч. 6\~ст. 187 ЦПК України\~суддя звернувся до Державної міграційної служби України, щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. (а.с.92). 15 квітня 2025 року надійшла відповідь з Державної міграційної служби України про відсутність відомостей про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. (а.с.93). Ухвалою судді від 15 квітня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. (а.с.94-95). Представник позивача 03 липня 2025 року надіслала суду заяву, в якій просила здійснювати розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надав, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Копія ухвали про відкриття провадження у справі та судові повістки по справі направлялися відповідачу на адресу його місця реєстрації, проте поверталися до суду без вручення адресату, з відмітками "за закінченням терміну зберігання". Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Згідно з ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не надав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановленні судом 12 липня 2024 року о 21 годині 05 хвилин відповідач, [PERSON] , керуючи автомобілем «Кіа», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по другорядній дорозі перехрестю вул. Олеся Гончара та вул. Паторжинського, не надав переваги в русі автомобілю «Додж» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням позивача, [PERSON] , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого скоїв зіткнення. Своїми діями відповідач, [PERSON] , порушив п. 16.11 ПДР України, спричинивши матеріальні збитки та механічні пошкодження транспортному засобу позивача. Постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 07 жовтня 2024 року по справі № 201/9002/24 відповідача, [PERSON] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с.35-36). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року по справі № 201/9002/24 постанову Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 07 жовтня 2024 року по справі № 201/9002/24 було залишено без змін. (а.с.37-39). Цивільно-правова\~відповідальність відповідача,\~ [PERSON] ,\~водія автомобіля\~«Кіа»,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,\~на момент\~вчинення ДТП\~була застрахована\~у ТДВ\~Страхова компанія\~«Кредо»,\~що підтверджується\~полісом ЕР\~№ 220189865\~від 05\~квітня 2024\~року. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, за договором складає 160 000 грн. 00 коп., розмір франшизи 3200 грн. 00 коп. (а.с.81) 25 липня 2024 року транспортний засіб позивача, а саме автомобіль «Додж» державний номерний знак [NUMBER] був оглянутий аварійним комісаром з правом проведення авто товарознавчих експертиз [PERSON] , що підтверджується протоколом огляду транспортного засобу від 25 липня 2024 року, за адресою: [ADDRESS] . (а.с.82-83). Також, в цей же день, а саме 25 липня 2024 року за адресою: [ADDRESS] , належний позивачу автомобіль був оглянутий експертом автотоварознавцем [PERSON] за замовленням позивача, що підтверджується Додатком № 1 до висновку експерта-автотоварознавця № 9914 від 09 серпня 2024 року «Акт огляду ТЗ». Згідно звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 15 серпня 2024 року № 25-07-24-1Р, складеного ФОП [PERSON] , за замовленням ТДВ СК «Кредо», вбачається, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Додж» державний номерний знак [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 278\~243\~грн.\~96\~коп. (в т. ч. ПДВ 35 857 грн. 97 коп.). (а.с.74-79). Відповідно висновку експерта № 9914 від 09 серпня 2024 року, складеним експертом авто товарознавцем [PERSON] , за замовлення позивача, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Додж» державний номерний знак [NUMBER] ідентифікаційний № (VIN) [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 292 320 грн. 61 коп. (а.с.41-71) 22 жовтня 2024 року ТДВ Страхова компанія «Кредо» виплатило позивачу, [PERSON] , страхове відшкодування у розмірі 156 800 грн. 00 коп. (розмір сукупного ліміту своєї відповідальності з вирахуванням франшизи у розмірі 3200 грн. (160 000 грн. 3200 грн. = 156800 грн.). (а.с.80). Отже, відповідач, [PERSON] , як особа, яка винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу, [PERSON] , різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, а саме: 292 320 грн. 61 коп. 156 800 грн. 00 коп. = 135 520 грн. 61 коп. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 1 та 2 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 29 та 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, відповідно до ст. 1187 ЦК України. Статтею 1192 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Статтею 1192 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Вищезазначене узгоджується з висновками щодо застосування норм права, що викладені у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц), від 14 грудня 2021 року (справа № 147/66/17) та від 09 листопада 2022 року (справа № 497/470/2021). Оскільки вина відповідача щодо пошкодження транспортного засобу, який належить на праві власності позивачеві підтверджується постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 07 жовтня 2024 року у справі № 201/9002/24 і дане рішення не було змінено Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року, а сума належного страхового відшкодування виплаченого страховою компанією у розмірі 156\~800 грн. не в повній мірі покриває понесені матеріальні збитки, то, саме з відповідача підлягає стягненню різниця між вартістю матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Додж» державний номерний знак [NUMBER] (292 320 грн. 61 коп.) і виплаченою сумою страхового відшкодування (158 800,00 грн), отже сума не відшкодованих матеріальних збитків дорівнює 135 520 грн. 61 коп. Суд взяв до уваги саме висновок експерта № 9914 від 09 серпня 2024 року, складений експертом авто товарознавцем [PERSON] , оскільки експерт особисто оглядав транспортний засіб та попереджений про кримінальну відповідальність. (а.с.41-71) З огляду на вказане вище, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в даній частині. Стосовно відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач зазнав моральних страждань, які полягали у душевних стражданнях, внаслідок пошкодження його майна, і виходячи із засад розумності і справедливості позивач вважає, що розмір завданої йому моральної шкоди відповідачем становить 10 000 грн. У пункті 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 №4\~роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 9\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995р.\~№4\~"Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди" визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі. При цьому, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Зі змісту позовної заяви слідує, що завдання позивачу моральної шкоди обґрунтовується посиланням на душевні страждання, внаслідок пошкодження його майна, однак самі по собі дії відповідача, та пошкодження майна, не свідчить про факт завдання позивачу моральної шкоди. Суд звертає увагу, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Крім того, суд звертає увагу, що позивачем не долучено до справи жодних доказів, які б підтверджували моральні страждання відповідача. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). З огляду на вищезазначене, позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які б вказували на завдання йому фізичних чи душевних страждань, або інших негативних явищ, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В матеріалах справи відсутні належні докази щодо характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав, тяжкості вимушених змін у його життєвих і професійних стосунках, моральних переживаннях, стану здоров`я тощо. З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем, в порушення\~статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, не доведено завдання йому моральної шкоди з боку відповідача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в даній частині. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позов підлягає частковому задоволенню, суд вважає за можливе стягнути з відповідача судові витрати по справі у розмірі 1355,21 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного та

Outcome: partial