Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати за ними право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно. За життя склав заповіт, посвідчений 11.07.2003 року сільським головою Седлищенської сільської ради, РН №147, згідно з яким все майно заповів на користь дочки [PERSON] . Зазначає, що прийняла спадщину за законом шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Оскільки правовстановлюючі документи на будинковолодіння у спадкодавця на момент смерті були відсутні, тому позивачу нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно про що нотаріус винесла відповідну постанову. Також зазначають, що інших спадкоємців за законом, та таких які мають право на обов`язкову частку, у спадкодавця немає. Рух справи в суді. Позовна заява надійшла до суду 07.05.2025 року. 08.05.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та витребувано спадкову справу. 04.06.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позиція учасників провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, представник позивача - адвокат Філончук Н.В. подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача, також зазначила, що позовні вимоги підтримують повністю та просить їх задовільнити. Представник відповідача - Старовижівської селищної ради Ковельського району Волинської області в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, також зазначив, що сільська рада не заперечує проти задоволення позовних вимог. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглядає справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Враховуючи визнання відповідачем позову, суд відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Згідно із копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.12.2003 року, [PERSON] , помер [INFO] (а.с. 7). Відповідно до Витягу з погосподарської книги за № 5 за 2025 рік житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] належить [PERSON] , 1932 року народження. Рік побудови 1964 (а.с. 12). Відповідно до довідки №24/08.02 від 07.03.2023 року, виданої виконавчим комітетом Старовижівської сільської ради Ковельського району Волинської області вбачається, що в [ADDRESS] рахується господарство [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Спадкодавець до дня смерті проживав разом із дочкою - [PERSON] , яка прийняла спадщину за законом. Заповіт від імені [PERSON] виконавчим комітетом Седлищенської сільської ради посвідчувався (а.с. 8,36). Із матеріалів спадкової справи до майна померлого № 109/2004 встановлено, що за життя [PERSON] склав заповіт на користь позивачки - [PERSON] (а.с. 36), яка прийняла спадщину за законом, шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.36). 01.05.2025 року державним нотаріусом Старовижівської державної нотаріальної контори Хвещук Аліною Василівною винесена постанова про відмову позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на це майно (а.с. 11 ). Технічний паспорт на нерухоме спадкове майно, а саме: на житловий будинок по [ADDRESS] позивачкою виготовлений. (а.с. 13-15 ). Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання про задоволення позову. Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), який набрав чинності з 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Спадкодавець [PERSON] помер [INFO] . Отже, до спірних правовідносин слід застосовувати законодавство, що діяло на час відкриття спадщини, тобто Цивільний Кодекс, прийнятий 1963 року (далі - ЦК УРСР). Згідно зі статтями 524, 527, 529 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємцям, що прийняли спадщину, видається свідоцтво про право на спадщину (стаття 560 ЦК УРСР України). Згідно з Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, яка затверджена наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, у свідоцтві про право на спадщину вказуються спадкоємці, склад і місце знаходження спадкового майна, його оцінка, частка, належна кожному із спадкоємців. Свідоцтво видається всім спадкоємцям разом або кожному з них окремо в залежності від їх бажання. Отже, свідоцтво про право на спадщину є тим правовстановлюючим документом, на підставі якого в подальшому відповідно до постанови Ради Міністрів Української РСР від 11березня 1985 року №105«Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР» проводилася державна реєстрація права власності. Відповідно до вимог ст.68 Закону України «Про нотаріат» та п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, свідоцтво про право на спадщину не може бути видано у разі відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно. За таких обставин спадкове право позивачки може бути реалізовано лише в судовому порядку. Враховуючи час побудови нерухомого майна, яке спадкується, відсутність ознак самовільного будівництва, а також той факт, що за життя спадкодавець правовстановлюючих документів на житловий будинок не мав, в суді не встановлено обставин, які б вказували, що спадкодавець за життя набув право власності на житловий будинок неправомірно або, що на спадкове майно, окрім позивачки, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а також враховуючи, наявність у позивачки права на спадкування за законом (в силу вимог статті 549 ЦК УРСР) після смерті [PERSON] та з огляду на те, що захистити свої права позивачка можуть лише шляхом звернення до суду, позов слід задовольнити, визнавши за позивачкою право власності на вказане спадкове майно.

Outcome: approved