Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

09 червня 2025 року представник заявника [PERSON] звернувся до суду з заявою в інтересах [PERSON] , заінтересована особа: Мукачівська міська рада про встановлення факту постійного спільного проживання. Як на підставу для задоволення заяви [PERSON] посилається на те, що вона проживала на день смерті своєї матері [PERSON] , разом з нею за адресою: [ADDRESS] , а також дбала та піклувалася про останню, оскільки вона перебувала у тяжкому стані у зв`язку з хворобою та була обмежена в пересуванні. Померлій на праві приватної власності належала частина квартири розташованої в [ADDRESS] .. За життя мати залишила заповіт, яким все своє майно заповіла заявнику, однак нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з тим, що не встановлено факту спільного проживання на час відкриття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.06.2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі з призначенням справи до розгляду за участю заявника та заінтересованої особи. \~ \~ \~ \~В судове засідання заявник та її представник не з`явилися, натомість представник заявника подала до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, вимоги за заявою підтримують та просять задоволити. Представник Мукачівської міської ради в судове засідання не з`явився, подав заяву у якій зазначив, що вимоги заяви залишає на розсуд суду. За таких обставин, суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності заявника і заінтересованої особи та ухвалити рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що вимоги заяви слід задовольнити виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (витяг з книги запису актів громадського стану про смерть № MRI242024000480 від 10.01.2024 року). Заявник є донькою померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.01.2004 року. На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт від 29.11.2013 року, згідно з яким усе своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося і взагалі все те, що за законом буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право, заповіла своїй доньці [PERSON] . Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2024/000661787 від 19.01.2024 року, вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2822942 від 13.02.2004 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належала на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] . 30.09.2024 року приватним нотаріусом Федоренко Е.Ю. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] на спадкове майно, у зв`язку з тим, що не встановлено факту спільного проживання на час відкриття спадщини. Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи суд також виходить з того, що згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до ст. 549\~ЦК (п. 9 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16.05.2013\~ № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду у справах\~№ 336/709/18-ц\~від 07.11.2018,\~№ 303/1816/17\~від 23.12.2019. Також Верховний Суд у своїй постанові від 17 січня 2022 року по справі №643/790/20 констатував процесуальну можливість розгляду заяви про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження. Таким чином, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до статей\~ 1216,\~ 1217 Цивільного кодексу України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з частиною третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, статтями 1268 та 1269\~ Цивільного кодексу України\~ презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу. Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті\~1268, статтях\~1269,\~1270 ЦК України. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. При цьому, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду наведеними у постанові від 10 січня 2019 року по справі № 484/747/17. У матеріалах справи на підтвердження постійного спільного проживання разом зі спадкоємцем на час її смерті міститься: копія ID картки № [NUMBER] від 07.12.2023; копія дозволу на проживання № [NUMBER] дата видачі 04.03.2022; копія підтвердження встановлення пандусу від 14.10.2022; копія візиту мобільної паліативної бригади від 09.11.2023. Встановлення вищевказаного факту має безпосереднє значення для можливості оформлення спадщини після смерті [PERSON] . Крім того, судом не встановлено наявності спору про право, наявності інших спадкоємців. Померла [PERSON] за життя залишила заповіт на свою доньку [PERSON] , чим безпосередньо виразила свою волю щодо розрядження на випадок смерті належним їй майном. Таким чином, вимоги за заявою є підставними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved