Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] звернувся у суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання послуг у розмірі 18000 грн.,а також понесених судових витрат. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 20.01.2025 до нього звернувся [PERSON] з проханням підготувати бізнес-план для отримання кредиту сумою 1 000 000 грн. Того ж дня позивач скинув йому зразки своїх робіт. 21.02.2025 відповідач зателефонував позивачу за запитав, чи може він у терміновому порядку підготувати вказаний бізнес-план, на що позивач погодився. Після розмови відповідач направив позивачу фото питань, які повинні бути описані в бізнес-плані. В подальшому позивач написав суму своїх послуг у розмірі 20000 грн., на що відповідач відповів. Щ погоджується, будуть працювати. У переписці «Вайбер» відповідач дав відповіді на усі уточнюючі питання позивача, необхідні для складання бізнес-плану, а також погодився на суму винагороди у розмірі 20 000 грн. Однак, відповідача повідомив, що наразі не має всієї суми, щоб оплатити, скине 2000 грн., а решту наступного дня, після чого направив позивачу на карту 2000 грн. 22.02.2025 відповідач поцікавився як справи з бізнес-планом, на що позивач надіслав йому відео-повідомлення як доказ того, що бізнес-план готовий. В телефонному режимі відповідач повідомив позивачу, що решту суми 18000 грн. скине трішки пізніше, проте цього не зробив. 5.03.2025 відповідач зателефонував позивачу та повідомив, що потрібно внести деякі поправки в бізнес-план, на що позивач погодився зробити це безкоштовно. Коли постало питання оплати основної роботи, відповідач сказав, що скине кошти пізніше. 06.03.2025 позивач направив відповідачу виправлений бізнес-план і після цього відповідач вже на зв`язок не виходив. 09.03.2025 позивач написав відповідачу, що буде вирішувати питання у судовому порядку. 1.2 Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. ІІ.\~Заяви,\~клопотання та\~інші процесуальні\~дії у\~справі Ухвалою суду від 02.05.2025 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач ухвалу про відкриття провадження отримав 13.05.2025, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Відзиву на позовну заяву не подав, заяв та клопотань по суті позовних вимог до суду не надходило. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] являється фізичною особою підприємцем та здійснює свою діяльність за адресою [ADDRESS] . Вид діяльності діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами (а.с.14-15). 20.01.2025 [PERSON] звернувся до [PERSON] з метою отримання послуг, а саме складення бізнес-плану на отримання кредиту. На підтвердження факту укладення договору між сторонами про надання послуг позивачем надано листування з відповідачем в застосунку обміну миттєвими повідомленнями Viber, з яких вбачається, що сторони погодили всі істотні умови договору, а саме предмет договору (відповідачем було надано всі необхідні вихідні дані та реквізити для складання бізнес-плану), ціну наданих послуг у розмірі 20 000 грн. та строк виконання договору. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу бізнес-план, який 22.02.2025 останньому було надіслано також у застосунок «Вайбер» на його ж прохання (а.с.5-13). В матеріалах справи також наявна копія складеного позивачем бізнес-плану, у якому зазначені реквізити відповідача [PERSON] та вид його діяльності (а.с.20-29). Факт надання послуг та отримання таких відповідачем підтверджується здійсненою [PERSON] частковою оплатою послуг в розмірі 2000 грн., що підтверджується скріншотом електронної квитанції, яка міститься в матеріалах справи (а.с.16). В ході виконання договору відповідачем були надані додаткові дані, а позивачем внесено зміни у відповідний бізнес-план, що також підтверджується здійсненою у «Вайбер» перепискою. IV. Норми права, які застосував суд. Відповідно до ч.1 ст.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. Згідно ст.. 3 ЦК України, однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. Відповідно до положень ч. 1ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.901\~ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 903 цього Кодексу, якщо за договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати Договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено Договором або Законом. Згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства відносяться справедливість, добросовісність та розумність. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17, добросовісність розуміється як стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Принцип добросовісності лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), що ґрунтується на римській максимі non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 висловлено правову позицію у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Отже, принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань. Введення в цивільне законодавство принципу добросовісності як одного з найбільш загальних і важливих принципів цивільного права є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності слід підходити до оцінки поведінки суб`єкта права як добросовісного або недобросовісного. У постанові від 28.06.2022 р. у справі № 922/1280/21 ВС зазначив, що якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ з врахуванням інших складених сторонами документів. Згідно ч.1 та ч.6 ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Досліджені судом докази достовірно вказують на те, що 21.02.2025 між сторонами було укладено договір про надання послуг, предметом якого є підготовка та складання бізнес-плану на отримання відповідачем кредиту. Надана стороною позивача переписка у «Вайбер» підтверджує, що при укладені договору сторони погодили всі його істотні умови, а саме: відповідач надав усі необхідні реквізити та інформацію, необхідну для складання бізнес-плану, а також погодився на суму винагороди у розмірі 20 000 грн. Також було узгоджено строк виконання договору до наступного дня 22.02.2025. Відтак, враховуючи принци свободи договору, вказаний договір було укладено у відповідності до умов чинного законодавства. Крім того,\~договір про\~надання послуг\~не оскаржений\~відповідачем ні\~в цілому,\~ні в\~будь-якій\~його частині.\~За таких\~обставин він\~є обов`язковим\~до виконання\~обома сторонами. Однак, відповідач як замовник послуг порушив умови договору про надання послуг, відмовившись добровільно виконати його умови в частині оплати вартості послуг (винагороду), хоч такі послуги позивачем були надані на виконання цього договору. Виконавець враховував зауваження замовника і виправляв результат до стану, який би його влаштував, однак за роботу отримав лише 2000 грн. з узгоджених 20000 грн.. Оскільки грошові кошти у добровільному порядку не сплачені позивачу, останній вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку шляхом зобов`язання відповідача виконати обов`язок зі сплати коштів за надану йому послугу. Тому, позов суд задовольняє. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за позовну заяву в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved