Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обгрунтування заявлених вимог покликається на те, що він 11.07.1998 року з відповідачкою, [PERSON] зареєстрував шлюб в Новояворівській міській раді Львівської області. Від спільного подружнього життя у них [INFO] народилася дочка - [PERSON] . Відповідно до рішення Яворівського районного суду Львівської області від 21.08.2020 у справі №944/1373/20 їхній шлюб розірвано. Під час подружнього життя, а саме, 12.05.2015, вони придбали офісні приміщення №28, 29, 30, 31, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , які були оформлені на ім`я відповідачки, [PERSON] . Оскільки, майно було придбано за спільні кошти подружжя, він має право на 1/2 частину офісних приміщень. Зважаючи на те, що добровільно вони не досягли домовленості щодо поділу даного майна, просить позовні вимоги задовольнити. Визнати офісні приміщення №28, 29, 30, 31 за адресою: [ADDRESS] спільною власністю подружжя.Припинити право власності [PERSON] на 1/2 частину офісних приміщень №28, 29, 30, 31, за адресою: [ADDRESS] .Визнати за ним, [PERSON] право власності на 1/2 офісних приміщень №28, 29, 30, 31, за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] , на його користь судовий збір в розмірі 1699 гривень. В судове засідання позивачка не з`явилася, її представник - адвокат Тимощук О.І. на адресу суду скерував заяву, в якій проситьпозовні вимоги задовольнити, розгляд справи проводити у відсутності сторони позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Зозуля А.В. на адресу суду скерував заяву, в якій просить розгляд справи проводити у відсутності сторони відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст.2ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Судом встановлено що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 11 липня 1998 року Новояворівською міською радою Яворівського району Львівської області згідно якого [PERSON] та [PERSON] 11 липня 1998 року зареєстрували шлюб у Новояворівській міській раді Яворівського району Львівської області, актовий запис №98. Від спільного подружнього життя у сторін [INFO] народилася донька, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 18 грудня 2002 року Новояворівською міською радою Яворівського району Львівської області. 12.05.2015 на підставі договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, Товариство з обмеженою відповідальністю "Новояворівськ соцбуд" продало [PERSON] офісні приміщень №28, 29, 30, 31, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №230927988 від 04.11.2020 офісні приміщення №28, 29, 30, 31, загальною площею (кв.м): 50,6, за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належать [PERSON] . На підставі рішення Яворівського районного суду Львівської області від 21.08.2020 у справі №944/1373/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу позивачка залишилась на прізвищі « [PERSON] ". Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Відповідно до ст. 68 цього Кодексу розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільно: сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ст. 69 СК України). За ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права визнаються речовими правами. Відповідно до статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Відповідно до звіту офісних приміщеь №28, 29, 30, 31, загальною площею (кв.м): 50,6, за адресою: [ADDRESS] , виготовленого ТзОВ"Аріанда" становить 169,803грн.50коп. Відповідно до частин першої-третьої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Оскільки, дані приміщення були придбані сторонами під час спільного подружнього життя за спільні кошти, офісні приміщення №28, 29, 30, 31, загальною площею (кв.м): 50,6, за адресою: [ADDRESS] , які є нерухомим майном у сенсі положень статті 60, частини 2 статті 65 СК України слід вважати спільною сумісною власністю подружя [PERSON] та [PERSON] . Оскільки, взаємної згоди при реалізації права на поділ майна сторони не досягли, тому спір підлягає вирішенню за позовом одного із подружжя, так як шлюбний контракт між сторонами не укладено, доказів попередньої домовленості щодо визначення розміру часток майна ненадано, тому слід виходити з принципу рівності часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що презумується ч.1 ст.70 СК України. Беручи до уваги постанови пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно вимог статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема із правочинів. Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги слід задовольнити. Визнати офісні приміщення №28, 29, 30, 31 за адресою: [ADDRESS] спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Припинити право власності [PERSON] на 1/2 частину офісних приміщень №28, 29, 30, 31, за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 офісних приміщень №28, 29, 30, 31, за адресою: [ADDRESS] . Судові витрати слід стягнути відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved