Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-03 00:00:00

у січні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зменшення обов`язкової частки в спадковому майні. Позивач просить зменшити розмір обов`язкової частки спадкоємця за законом з 1/2 до 1/8 у спадковому майні та, з урахуванням висновків експертизи вартості спадкового майна, виділити спадкоємцю [PERSON] грошовий еквівалент в сумі 111726 грн. Позов обґрунтовано тим, що позивач є рідною онукою [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у віці 83 років у місті Чернігові. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на праві власності в цілому. Спадкоємицею за заповітом після смерті бабусі є позивач. Окрім позивача, у спадкодавця [PERSON] є рідний син - [PERSON] , який в установлений законом строк написав заяву про прийняття спадщини, як спадкоємець за законом. Він є рідним батьком позивача [PERSON] . Позивач зазначає, що між її бабусею та [PERSON] тривалий час був наявний сімейний конфлікт. Відповідач з 2021 року фактично перестав утримувати свою непрацездатну матір, оскільки з матір`ю не проживав, від сплати комунальних платежів ухилявся, не надавав необхідної матеріальної та моральної підтримки своїй матері. Враховуючи, що відповідач не підтримував зв`язків зі спадкодавцем, не здійснював належного догляду за нею, не надавав їй допомоги, позивач просить зменшити розмір обов`язкової частки спадкоємця за законом з 1/2 до 1/8 частки у спадковому майні, на яке відповідач має право, як спадкоємець за законом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Представник відповідача, через підсистему «Електронний суд», надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на їх незаконність та необґрунтованість. У відзиві зазначено, що відповідач проживав разом із своєю матір`ю до 2021 року в одній квартирі, мав з нею приязні родинні відносини. У 2021 році він став проживати у цивільному шлюбі з [PERSON] , з якою в подальшому 06.05.2022 зареєстрували шлюб. Таким чином, [PERSON] проживав разом з [PERSON] в її квартирі, яка розташована у цьому ж будинку, в якому проживала мати, проте на різних поверхах. Наприкінці січня 2022 року відповідач довідався, що його дочка, позивач по справі, змінила замки на вхідних дверях квартири [PERSON] . Проте, мати завжди відчиняла йому двері, нормально з ним спілкувалася. На початку повномасштабного вторгнення рф на територію України позивач разом зі своїм нареченим виїхала у с. Стольне Менського (Корюківського) району Чернігівської області, де перебувала до кінця травня 2022 року. [PERSON] та [PERSON] залишались у Чернігові. Весь цей важкий час [PERSON] перебувала під наглядом сина, відповідача по справі та його дружини, які піклувалися про неї та надавали їй допомогу. Крім того, позивач стверджує, що саме вона надавала матеріальну допомогу спадкодавцю, зокрема вона нібито оплачувала комунальні платежі за [PERSON] , надаючи квитанції з терміналу Приватбанку. Проте, позивач не надала доказів того, що вона вносила свої особисті кошти на оплату комунальних послуг, а не готівку, отриману від [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 березня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Баглай А.І. надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та дослідивши письмові докази у справі, суд встановив таке. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.03.2024 (а.с. 9). Родинні відносини, як дочки та батька між [PERSON] та [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 27 січня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського міськвиконкому (а.с. 13 на звороті). Згідно копії свідоцтва про шлюб 11 листопада 2023 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Прізвище після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с. 18). Відповідно до копії свідоцтва про право власності серії [NUMBER] , виданого державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори Репех С.О., [PERSON] належить право власності на 1/2 частку квартири, яка знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 9 на звороті). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом серії АА № 655863, виданого державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори Репех С.О., спадкоємцем майна гр. [PERSON] , померлого [INFO] , є його дружина [PERSON] . Спадкове майно складається з 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 41). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Кравченко Т.В. 26.01.2022, зареєстрований в реєстрі за № 66, яким заповіла все своє майно [PERSON] (а.с. 12). Постановою приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Баглая А.І. від 17.09.2024 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру за адресою: [ADDRESS] , оскільки видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] на цілу квартиру неможливо, так як є спадкоємець за законом, [PERSON] , який, відповідно до статті 1241 ЦК України має частку у праві власності на зазначену квартиру (а.с.14-15). Згідно висновку експерта Солдатової В.С. № 30-24 від 10 грудня 2024 року ринкова вартість вказаної квартири, станом на дату проведення дослідження, складає 893810 грн. (а.с. 33-38). На підставі копії матеріалів спадкової справи №15-2024 до майна померлої [PERSON] , заведеної приватним нотаріусом Чернігівської міської нотаріальної контори Баглаєм А.І., які витребувані ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 березня 2025 року, встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] у передбаченому статтями 1269, 1270\~ЦК України порядку і строки прийняли [PERSON] (за заповідом) та [PERSON] (за законом) (а.с.130-151). Допитаний у судовому засідання в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] знає, бо він уклав шлюб з його матір`ю. У 2021 році [PERSON] просив свідка допомогти йому, підвезти матір у магазин, також свідок на прохання відповідача заносив речі у квартиру, де жила його мати. Влітку 2021 року [PERSON] робив ремонт у квартирі матері, а тому свідок допомагав переносити меблі. Між матір`ю та сином були звичайні родинні стосунки. Ні криків, ні лайок між ними свідок не чув. Мати свідка (дружина відповідача) працює медсестрою, а тому вона періодично ходила робити уколи [PERSON] . Позивача свідок бачив всього пару разів, вона сиділа з батьком у його службовому автомобілі. У [PERSON] власної машини не було, а тому на прохання відповідача, свідок періодично возив бабусю у її справах. Свідок [PERSON] суду пояснив, що проживав в одному під`їзді з бабусею, поверхом нижче. За розповіддю бабусі, вона із сином мала напружені стосунки, часто сварилися. Конкретні причині таких сварок [PERSON] не називала. Позивач часто приїздила до бабусі, привозила їй продукти. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він проживає з матір`ю позивачки однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Відповідач не приймав участі в житті матері, відносини між ними були поганими, а з 2022 року ще погіршились, і вони між собою майже не спілкувалися. Свідку відомі ці обставини зі слів позивача та її чоловіка. Саме через погіршення відносин між [PERSON] та її сином, спадкодавець подала позов про визнання відповідача таким, що втратив право користування її житлом. Позивач дзвонила і просила відповідача про допомогу матері, але він казав, що немає можливості допомогти. У квартирі бабусі свідок ніколи не був. З бабусею свідок бачився всього пару разів у лікарні, незадовго до її смерті. Головним управлінням пенсійного фонду України в Чернігівській області 08.04.2025, на виконання ухвали суду, надіслано інформацію щодо розміру пенсії [PERSON] , [INFO] . Згідно наданої інформації, розмір пенсії [PERSON] становив: у січні 2023 року 5148 грн. 45 коп., з березня 2023 року 5979 грн. 60 коп., а з березня 2024 року розмір пенсії підвищено до 6419 грн. 11 коп. Також вказаною інформацією підтверджено факт отримання [PERSON] субсидії на комунальні послуги, що надавалися споживачу у квартирі [ADDRESS] . (а.с. 157). Відповідач [PERSON] також є пенсіонером і отримує пенсію за віком, розмір його пенсії у період з липня 2024 року по грудень 2024 року становив 2980 грн. на місяць, що підтверджується довідкою Головного управління ПФУ в Чернігівській області від 31.01.2025. Також позивач працює на посаді водія автотранспортних засобів 0,5 ставки, слюсаря з ремонту транспортних засобів 0,5 ставки та підсобного працівника 0,5 ставки за сумісництвом в Національному університеті «Чернігівський колегіум» від 31.01.2025 №7 (а.с.96) Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як визначено у статті 1216\~Цивільного кодексу\~України (далі - ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до частини 1 статті 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Стаття 1233\~ЦК України зазначає, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно частин 1, 2, 3 статті 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1 та 2 статті 1220\~ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до частини 1 статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно частини 1 та частини 3 статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як визначено у статті 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). До обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку. При визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, про що також зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7. Як визначено у статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини 1 статті 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Як визначено у статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. 20.03.2024 року [PERSON] звернулась із письмовою заявою про прийняття спадщини до Приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Баглая А.І.(а. с. 130). 05.06.2024 року [PERSON] звернувся із письмовою заявою про прийняття спадщини до Приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Баглая А.І.(а. с. 139). Як встановлено у частині 1 статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, [PERSON] та [PERSON] протягом встановленого законом шестимісячного строку реалізували своє право на прийняття спадщини. Згідно статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Стаття 1297\~ЦК України встановлює обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину. Так, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до частини першої статті 1241\~ЦК України розмір обов`язкової частки у спадщини може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. При вирішенні спорів про зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині встановленню та оцінюванню судом підлягає характер відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема ними може вважатися тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні стосунки, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця тощо. Зменшення розміру обов`язкової частки в спадщині полягає у пропорційному зменшенні частки такого спадкоємця. Отже, аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що заявляючи вимоги про зменшення розміру обов`язкової частки, позивач повинен довести суду та підтвердити належними і допустимими доказами підстави такого зменшення, зокрема, відсутність або негативний характер відносин між спадкоємцями та спадкодавцем, неприязні стосунки в зв`язку з аморальною поведінкою спадкоємця тощо. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 707/2048/17, від 23 січня 2020 року у справі № 497/51/18, від 31 березня 2021 року у справі № 637/882/19 (провадження № 61-8090св20). Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом\~України принципу верховенства права. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір,

Outcome: dismissed