Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

До Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] звернувся представник ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» та просив стягнути з відповідачки заборгованість за договором № 4473180 від 15.03.2024 у розмірі 124697,68 грн, судові витрати у справі. У позовній заяві позивач зазначив, що 15.03.2024 між [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено кредитний договір № 4473180. На виконання умов вказаного договору позикодавцем було перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 17200,00 грн. Вказав, що 24.12.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ\~«Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» було укладено договір факторингу № 24/12/24. За умовами вказаного договору ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ\~«Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» право вимоги до позичальників, в тому числі по договору № 4473180 від 15.03.2024, укладеному між [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна». Зазначив, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 124697,68 грн. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 28.04.2025 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. В судове засідання представник позивача не з`явився, у поданій до суду заяві просив розгляд справи проводити без його участі. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про день та час судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилася, заяв про відкладення розгляду справи чи відзиву на позов не надала. Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися. Ухвалою суду від 15 липня 2025 року вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. \~Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.\~ Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Встановлено, що в обґрунтування позовних вимог та, в свою чергу, наявності у позивача права грошової вимоги до відповідача, позивач посилався на договір факторингу № 24/12/24, укладений 24.12.2024 між\~ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ\~«Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс». Згідно з пунктом 1 частини першої\~статті 512 Цивільного кодексу України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до\~статті 514 Цивільного кодексу України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. \~За частиною першою\~статті 513 Цивільного кодексу України\~правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. \~Відповідно до частини першої\~статті 517 Цивільного кодексу України\~первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. \~Таким чином, у\~Цивільному кодексі України\~встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. В свою чергу, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме кредитне зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Відповідно до\~положень ст.\~1077-\~1079\~ЦК України, за договором\~факторингу (фінансування під відступлення\~права грошової вимоги) одна сторона (фактор)\~передає або\~зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта)\~за плату\~(у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або\~зобов`язується\~відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої\~особи (боржника). Клієнт\~може відступити факторові свою грошову вимогу\~до боржника\~з метою\~забезпечення виконання\~зобов`язання\~клієнта перед\~фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня\~вимога). \~Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової\~вимоги обумовлене\~певною подією,\~воно вважається\~переданим з\~моменту настання\~цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Сторонами у\~договорі факторингу\~є фактор\~і клієнт. Клієнтом\~у договорі\~факторингу може\~бути фізична\~або юридична\~особа,\~яка є\~суб`єктом\~підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Дослідивши наданий до позовної заяви договір факторингу № № 24/12/24 від 24 грудня 2024 року, укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ\~«Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс», суд встановив. Відповідно до п. 2.1 вказаного договору факторингу Клієнт відступає (передає)Фактору Права вимоги, а Фактор набуває Права вимоги від Клієнта та сплачує клієнту за відступлення Прав вимог Фінансування у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та у строки встановлені цим Договором. Відповідно до п. 1.1 договору факторингу, фінансування сума грошових коштів, які сплачує Фактор Клієнту під відступлення Клієнтом Прав вимог, в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Згідно з п. 4.1 та 4.2 вказаного договору факторингу фінансування складає 1 297 883,12 грн. Фактор сплачує клієнту фінансування , шляхом перерахування клієнту грошових коштів у сумі, що зазначена у пункті 4.1 цього договору, на рахунок клієнта вказаного в розділі 14 цього договору, протягом 5 робочих днів з моменту підписання сторонами цього договору. Відповідно до платіжної інструкцій № 1855 від 24.12.2024 ТОВ\~«ФК «Укрглобал-Фінанс» сплатило грошові кошти на рахунок ТОВ «Лінеура Україна» за договором факторингу № 24/12/24 від 24 грудня 2024 року у розмірі 1297883,12 грн. (а.с.51). Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 24/12/24 від 24 грудня 2024 року ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» набуло права вимоги до відповідачки [PERSON] за договором № 4473180 у розмірі 124697,68 грн (а.с. 88-89). Враховуючи наведене, позивачем надано до суду докази виникнення прав і обов`язків за договором факторингу № 24/12/24 від 24 грудня 2024 року та докази наявності у позивача права грошової вимоги саме до відповідачки. Встановлено, що 15.03.2024 між [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 4473180 (а.с. 11-21). За умовами договору сума кредиту становить 17200,00 грн, строк кредиту - 360 днів, процентна ставка становить 2,5% в день. Згідно з п. 2.1 кредит надається клієнту у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № 4149хххххххх3952. Згідно з п. 2.4 кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту за вказаними реквізитами. \~ \~ \~ \~На обґрунтування отримання відповідачкою кредитних коштів на номер картки, надано повідомлення ТОВ «Пейтек» № 20241227-82 від 27.12.2024 щодо підтвердження переказу грошових коштів, згідно з яким 15.03.2024 о 10:10:16 год було здійснено платіж у розмірі 17200,00 грн на карту [NUMBER] від ТОВ «Лінеура Україна» (а.с. 26). Умовами п. 9.3 кредитного договору визначено, що договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами з украхуванням особливості його підписання відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" та нормативних актів Національного банку України. Договір укладений строком на 365 днів, але у будь-якому випадку Договір припиняється не раніше дати повного повернення/сплати клієнтом суми кредиту, процентів за користування кредитом та неустойки, у разі наявності штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання, або в дату дострокового повного повернення/сплати клієнтом суми кредиту, процентів за користування кредитом. Надаючи оцінку зазначеним доказам у справі, суд враховує, що електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За змістом ст.\~626,\~628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.\~633,\~634\~ЦК України\~можна вважати,\~що другий\~контрагент (споживач\~послуг банку)\~лише приєднується\~до тих\~умов,\~з якими\~він ознайомлений. На цю обставину звернула увагу Велика палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), ч. 2 ст. 530 ЦК України визначено, якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки установлені договором або законом. Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що матеріалами справи доведено, що відповідачка [PERSON] дійсно отримала кредитні кошти, однак неналежним чином виконувала кредитні зобов`язання, добровільно не сплатила обумовлені кредитними правовідносинами платежі, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки. На підтвердження розміру заборгованості відповідачки [PERSON] за кредитним договором № 4473180 від 15.03.2024 позивачем надано розрахунок заборгованості станом на 24.12.2024, згідно з яким загальна сума заборгованості становить 124697,68 грн, з яких: 17199,98 грн - заборгованість по тілу кредиту; 98897,70 грн заборгованість за відсотками, 8600,00 грн. заборгованість за штрафом відповідно до Кредитного договору (а.с. 27-32). Встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором ТОВ «Лінеура Україна» виконало своєчасно і повністю, надавши кредиті кошти в повному обсязі. У свою чергу, взяті на себе зобов`язання [PERSON] належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за договором від 15 березня 2024 року. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що зібраними у справі доказами підтверджено укладення 15.03.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] кредитного договору. Оскільки позичальник належним чином не виконала умови кредитного договору, утворилася заборгованість перед банком, яка і підлягає стягненню на користь кредитора. Разом з тим, вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачки нарахованого позивачем розміру штрафу, суд дійшов до такого висновку. Цивільним кодексом України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Кодексу). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 Кодексу). Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, вимога про стягнення штрафу у розмірі 8600,00 грн не підлягає задоволенню. При цьому відповідачка не надала належних доказів, які спростовують доводи позовної заяви щодо укладення між нею та ТОВ «Лінеура Україна» кредитного договору, отримання відповідачкою кредитних коштів та розміру заборгованості за кредитом. Враховуючи викладене, оскільки відповідачка не виконує умов кредитного договору і добровільно не сплачує визначені договором платежі, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача частково, а саме: стягнути заборгованість за кредитним договором, яка складається з наступного: - 17199,98, грн основний борг; - 98897,70 грн - заборгованість за процентами. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з приписів ст.141 ЦПК України, згідно з якою стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, згідно з квитанцією № 0477300018 від 27.11.2024, які зараховані до спеціального фонду державного бюджету України згідно з випискою. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, на 93,1% (116097,68 грн / х 100 / 124697,68), то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 2255,25 грн (2422,40 грн х 93,1%). Крім судового збору позивач просив стягнути з відповідачки витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн. Представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Укрглобал-Фінанс» під час судового розгляду справи здійснював адвокат Руденко Костянтин Васильович на підставі договору про надання юридичних послуг № 02/08/2024 від 02.08.2024 (а.с. 57). Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг № 44 від 03.02.2025 на виконання доручення договору № 02/08/2024 від 02.08.2024 адвокатом Руденком К.В. надано юридичні послуги ТОВ «Укрглобал-Фінанс», а саме: підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] за Договором № 4473180 про надання споживчого кредиту від 15.03.2024 та клопотання про витребування доказів, вартість послуг 10 000 грн (а.с. 58). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, що здійснив позивач, суд виходить з вимог ст. 133, 137, 141 ЦПК України, згідно з якими судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову суд покладає на відповідача. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданн япослуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 755/9215/15-ц, зроблено висновок, згідно з яким ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: partial