Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Позивачка 31.01.2025 звернулась до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб, зареєстрований 30.10.2009 між нею та відповідачем, від якого неповнолітніх дітей не мають, мотивуючи тим, що спільне життя між ними не склалося, мають різні характери та погляди на життя, що призвело до втрати почуття кохання та взаємоповаги одне до одного. Суперечності, що виникали між ними з різних причин призвели до розпаду сім`ї. На даний час сім`я носить формальний характер. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Спільної згоди для розірвання шлюбу в порядку ст.106 СК України не досягнули, тому з позовом про розірвання шлюбу звернулась до суду. Сторони в судове засідання не прибули. Позивачка надіслала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечила. Відповідач повторно в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся вчасно та належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа на електронну адресу, однак про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.10.2009 від якого спільних неповнолітніх дітей не мають. Положеннями СК України передбачено розірвання шлюбу між подружжям, яке не має дітей, органом державної реєстрації актів цивільного стану. Стаття 106 СК стосується подружжя, яке взагалі не має спільних дітей або їхні діти досягли повноліття і, відповідно до ст.6 СК України, втратили правовий статус дитини. Розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу. Матеріалами справи та власне поведінкою відповідача, який не надав жодного заперечення та не прибув в судове засідання, підтверджується відсутність його згоди для розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, вони не змогли створити міцної сім`ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. У сім`ї немає перспективи возз`єднання, до порозуміння подружжя не прагне, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному вони не бажають. Позивачка наполягала на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сім`ї неможливим, що відповідачем, в свою чергу, у відповідності до ст.81 ЦПК України спростовано не було. Згідно ч.3\~ст.109\~СК України,\~суд постановляє\~рішення про\~розірвання шлюбу,\~якщо буде\~встановлено,\~що заява\~про розірвання\~шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін. Таким чином, позовні вимоги, зважаючи на їх обґрунтованість, підлягають задоволенню.

Outcome: approved