Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулося ТОВ "ФК "Процент"" з посиланням на те, що 23 березня 2024 року ТОВ "ФК "Процент"" та відповідач уклали кредитний договір № 9121 в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті, з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов вказаного кредитного договору відповідач отримала кредит у розмірі 5000 грн., строком на 365 днів, шляхом переказу його на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ "КБ "Приват Банк"", зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,3% від суми кредиту за кожен день користування (839,5% річних). Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 24.04.2025 становить: 5000 грн. - заборгованість за кредитом; 41975 грн. - заборгованість за нарахованими процентами. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ "ФК\~"Процент""\~ заборгованість за кредитним договором в розмірі 46975 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. і витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн.. Ухвалою судді Ставищенського районного суду Київської області від 14 травня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 69-70). Представник позивача в судове засідання не прибув, ТОВ "ФК\~"Процент"" про розгляд справи повідомлене належним чином (а.с. 74,75), подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника (а.с. 78). Відповідач в судове засідання не прибула, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подала, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталася. Судова повістка, направлена судом по місцю реєстрації останньої, повернулася до суду з довідкою, в якій причинами повернення зазначено «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 76, 86). Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, приходить до наступного. Відповідно до\~ ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України\~передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України). Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Судом встановлено, що 23 березня 2024 року між ТОВ "ФК "Процент"" та [PERSON] укладено кредитний договір № 9121 (а.с. 14-20). Відповідно до п.п. 1.1.-1.3 Договору товариство зобов`язується надати позичальникові грошові кошти у розмірі 5000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені цим договором. Процентна ставка за користування кредитом становить 2,3% від суми кредиту за кожен день (річна процентна ставка становить 839,50%) користування кредитом. процентна ставка за користування кредитом є фіксованою. Строк надання кредиту та строк дії договору становить 365 днів, з сплатою кредиту в кінці строку користування згідно додатку № 1 до цього договору. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 20 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки, що є додатком № 1 до цього договору. Для мінімізації загальних витрат позичальника за кредитом товариство рекомендує позичальнику здійснити повне погашення нарахованих процентів та кредиту згідно наступного розрахунку: дата видачі кредиту 23.03.2024; дата платежу процентів першого періоду - 12.04.2024; сума кредиту 5000 грн.; нараховані проценти за користування кредитом 2299,9999999999995 грн.; разом до сплати 7300 грн. (п. 1.4 договору). Невід`ємною частиною цього договору є правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «ФК «Процент», які розміщені на сайті товариства (п.1.5 договору). Товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб [NUMBER] , що належить позичальникові. Переказ суми кредиту здійснюється товариством через платіжний сервіс FONDY (ТОВ «ФК «Елаєнс»)., здійснює діяльність переказу коштів без відкриття рахунків, веб-сайт https://fondy.ua або іншим способом(п. 1.7 договору). Пунктом 1.6 договору встановлено, що сума загального розміру кредиту та загальних витрат за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору зазначена в додатку № 1, що є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до таблиці обчислення вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки за договором (а.с. 18-19) реальна річна процентна ставка 99780,13%, загальна вартість кредиту 46975 грн.. Порядок укладення договору встановлений розділом 6 договору. Даний договір укладається в інформаційно-комунікаційній системі на сайті https://procent.com.ua відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». З метою отримання кредиту позичальник проходить реєстрацію в ІКС шляхом заповнення всіх необхідних полів (в тому числі ПІБ, РНОКПП, номер телефону, номер електронного платіжного засобу), підтверджує номер телефону за яким буде здійснюватися подальша ідентифікація позичальника в ІКС, ознайомлюються з правилами, надає згоду на обробку персональних даних та згоду на отримання та передачу інформації з бюро кредитних історій шляхом проставлення відповідних відміток. Після проведення реєстрації в ІКС, позичальнику створюється особистий кабінет в якому відображаються всі його анкетні дані. Ідентифікація/верифікація позичальника здійснюється у спосіб, передбачений нормативно-правовими актами Національного банку України та залежно від технічних особливостей, результатів належної перевірки, умов фінансової послуги використовується один (або декілька) способів ідентифікації та верифікації позичальника, передбачених в договорі. Після проходження реєстрації та ідентифікації в ІКС товариства, позичальник в особистому кабінеті в ІКС реєструє електронний платіжний засіб на який буде перераховано суму кредиту. Під час реєстрації електронного платіжного засобу, позичальник вказує дані електронного платіжного засобу, який має пройти прив`язку до особистості позичальника, перевірку дійсності та її доступності для позичальника. Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості електронного підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис з одноразовим ідентифікатором у випадках визначених чинним законодавством або електронний підпис (п. 6.5 договору). Підписуючи даний договір відповідач засвідчила, що до укладення договору уважно ознайомилася з текстом паспорту споживчого кредиту, договору та правилами, а також отримала від товариства інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема частиною 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та статтями 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на веб-сайті товариства, що забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Відповідно до копії довідки ТОВ «ФК «Елаєнс» від 24.05.2025 (а.с. 21) на підставі договору № 41466388-1_06/09/23 про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку) та про інформаційно-технологічну взаємодію та приймання платежів, укладеного ТОВ «ФК «Елаєнс»» та ТОВ «ФК «Процент»», в системі FONDY 23.03.2024 було успішно проведено платіж на суму 5000 грн. на картку [NUMBER] , призначення платежу: перерахування коштів за договором 9121 від 23.03.2024 на умовах фінансового кредиту. Відповідно до інформації, наданої АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суддя Ставищенського районного суду від 14 травня 2025 року (а.с. 69-70) карта [NUMBER] , на яку були перераховані 23.03.2024 кошти в сумі 5000 грн., емітована на ім`я [PERSON] (а.с. 79). Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Процент»» свої зобов`язання за даним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, переказ коштів здійснено 23.03.2024. Відповідно до приписів\~ст. 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Передбачено\~ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Статтею 638 ЦК України\~передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Підписання кредитного договору № 9121 від 23.03.2024 (електронним підписом) свідчить про те, що [PERSON] всі умови цілком зрозуміла та своїм підписом письмово підтвердила та закріпила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються\~Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі\~статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Згідно положень\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частина 5\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Вищевказаний кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Абзац другий частини другої\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19). Отже, встановлено, що вказаний кредитний договір № 9121 від 23.03.2024, підписаний сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, сторони визначили всі істотні умови договору, а тому, саме з 23.03.2024 між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. Згідно\~ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України\~передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 611 ЦК України\~визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Положеннями\~ст. 625 ЦК України\~передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Однак, всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконала своїх зобов`язань щодо повернення наданого їй кредиту в строки, передбачені вищевказаним договором. Відповідно до п.4.7 Кредитного договору, у разі порушення Позичальником строків сплати нарахованих процентів на строк більше ніж один календарний місяць, Товариство має право вимагати повернення Кредиту, строк повернення якого ще не настав, в повному обсязі. Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 22-27) станом на 24.04.2025 загальна сума заборгованості по кредиту за вищевказаним договором кредиту становить 46975 грн., яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту - 5000 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом 41975 грн.. Згідно вказаного розрахунку заборгованості наданого позивачем, відсотки нараховувалися по 23.03.2025, тобто в межах строку кредитування. Суд враховує, що такий розрахунок не спростовано відповідачем, та нею не надано суду свій контррозрахунок на суму боргу, тому заявлена позивачем вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню. Разом з тим, суд не погоджується з доводами позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами в сумі 41975 грн., з огляду на наступне. Як зазначено вище, кредитний договір № 9121 від 23.03.2024, укладений між [PERSON] \~та ТОВ «Фінансова компанія «Процент» містить узгоджені ними положення щодо встановлення розміру, порядку нарахування процентів за процентною ставкою 2,3 відсотки від суми кредиту за кожний день (п.1.2 договору). Відповідно до частини 5\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (статтю 8 доповнено частиною п`ятою згідно із\~Законом № 3498-ІХ від 22.11.2023). Згідно з п.17\~Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»\~тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності\~Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 % (Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" доповнено пунктом 1 згідно із\~Законом № 3498-ІХ від 22.11.2023). Відповідно до розділу II. Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ цей\~Закон\~набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Згідно з карткою документа\~Закону № 3498-ІХ\~визначено, що дата публікації 23 грудня 2023 року, дата набрання законної сили 24 грудня 2023 року. Тобто, з 24 грудня 2023 року та протягом перших 120 днів (до 22.04.2024) розмір денної процентної ставки при укладенні кредитного договору не може перевищувати 2,5 %. Національним банком України у листі від 20 лютого 2024 року «Щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування» надано роз`яснення щодо застосування\~Закону № 3498-ІХ, а також п. 17\~Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»\~з метою недопущення порушення прав споживачів. Так, у пункті 2 вказаного листа щодо максимального розміру денної процентної ставки Національним банком України роз`яснено, що «відповідно до пункту 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення" Закону про споживче кредитування тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності\~Законом № 3498-ІХ, тобто до 20.08.2024 включно, встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно). На підставі частини 5\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», починаючи з 241 дня з дня набрання чинності\~Законом № 3498-ІХ, тобто з 21.08.2024, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої\~статті 8 Закону «Про споживче кредитування», не може перевищувати 1%. Враховуючи, що вищевказаний кредитний укладено 23.03.2024, тобто після внесення змін до\~Закону України «Про споживче кредитування», а тому за період з 23.03.2024 (день укладення договору та отримання кредиту) по 22 квітня 2024 року (день закінчення встановлених законодавством перших 120 днів) проценти за користування повинні були нараховуватись з розрахунку обумовленої сторонами денної відсоткової ставки розміром 2,3 %, що за 30 днів становить 3450 грн. (5000 х 2,3% х 30). Термін дії договору (365 днів) по 23.03.2025. За період з 23 квітня по 20 серпня 2024 року (період встановлених законодавством наступних 120 днів) проценти повинні нараховуватись із застосуванням максимального розміру денної процентної ставки в розмірі 1,5%, що за 120 днів становить 9000 грн. (5000 х 1,5 х 120) Лише з 21 серпня 2024 року по 23 березня 2025 року проценти повинні нараховуватись відповідно до частини 5\~статті 8 Закону України "Про споживче кредитування"\~за денною ставкою 1%, що за 214 днів складає 10700 грн. (5000 х 1% х 214). Тому, зважаючи на заявлений позивачем період, а саме з 23.03.2024 по 23.03.2025, тобто за 365 днів, до стягнення підлягає 23150 грн. заборгованості за процентами. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «Процент» суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5000 грн. та суми заборгованості за процентами у розмірі 23150 грн. Відповідно до\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2\~ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.\~79,\~80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ч. 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідач відзив з відповідними доказами із запереченнями проти позову та в спростування доводів позивача до суду не подала. Таким чином, враховуючи все вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Процент» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню в розмірі 28150 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 5000 грн. та заборгованість за процентами - 23150 грн.. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Позивач також просить суд стягнути із відповідача судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 2422,40 грн. і витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до ч. 1, 2\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження витрат, понесених на правову допомогу, позивач надав суду копії договору № 03/06/2024 на надання юридичних послуг від 3 червня 2024 року, укладеного між ФОП [PERSON] , який має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та ТОВ «ФК «Процент» (а.с. 48-49), акту приймання-передачі наданих послуг № 18 від 28 лютого 2025 року до договору № 03/06/2024 на надання юридичних послуг від 3 червня 2024 року (а.с. 52) та витягу з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 18 від 28 лютого 2025 року до договору № 03/06/2024 на надання юридичних послуг від 3 червня 2024 року (а.с. 53), відповідно до яких сторони погодили розмір гонорару за надання юридичних послуг в розмірі 10000 грн., в тому числі: підготовка позовної заяви та клопотання про витребування доказів 9000 грн., складання адвокатського запиту про витребування доказів 1000 грн.. Загальна кількість складених позовних заяв становить 10 штук на загальну вартість 100000 грн.. Відповідно до платіжної інструкції № 1937 від 28 лютого 2025 року позивачем було сплачено адвокату Руденку К.В. 100000 грн. за надання юридичних послуг згідно вищевказаного договору (а.с. 54). Відповідач [PERSON] не ставила питання про зменшення витрат на правову допомогу через їх не співмірність зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг, значенням справи для сторони. Правові висновки щодо можливості зменшення витрат на правову допомогу лише у разі наявності клопотання сторони про їх зменшення внаслідок не співмірності містяться у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2018 року (справа №910/4881/18). Відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача слід стягнути, пропорційно до задоволених позовних вимог (59,93%), судовий збір в розмірі 1451,74 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5993 грн..

Outcome: partial