Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Представник заявника - [PERSON] адвокат Кривенко Олег Олегович звернувся до суду із заявою, в якій просить: встановити факт смерті громадянина України [PERSON] [INFO] , який захоронений на місцевому кладовищі смт. Верхній Нагольчик міста Антрацит Ровеньківського району Луганської області, дата смерті [INFO] , причина смерті онкологічне захворювання. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] у смт. Верхній Нагольчик міста Антрацит Ровеньківського району Луганської області помер її чоловік [PERSON] [INFO] . Для проведення захоронення чоловіка [PERSON] , [INFO] необхідно було здійснити реєстрацію смерті в органах реєстрації цивільного стану. \~ \~ \~ \~Отже, виконавчим комітетом Верхньонагольчицької селищної ради міста Антрацит Луганської області здійснено реєстрацію смерті мого чоловіка [PERSON] , [INFO] , про що 14.10.2014р. видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . \~ \~ \~ \~Видане 14.10.2014р. свідоцтво про смерть серії [NUMBER] відповідає зразку свідоцтва про смерть, що затверджено Постановою КМУ № 755 від 16.09.2015р. «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2010 р. № 1025 «Про затвердження зразків актових записів цивільного стану, описів та зразків бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану». \~ \~ \~ \~Крім того, видане 14.10.2014р. свідоцтво про смерть серії [NUMBER] містить гербову печатку «Виконавчий комітет Верхньонагольчицької селищної ради міста Антрацит Луганської області, Україна». \~ \~ \~ \~У зв`язку зі збройною агресією\~російської федерації\~проти України [PERSON] вимушена була виїхати з окупованої території та відповідно змінити фактичне місце проживання. \~ \~ \~ \~У той же час, виникло ряд питань, що потребують пред`явлення свідоцтва про смерть чоловіка [PERSON] , як то оформлення спадщини, відчуження майна, підтвердження сімейного стану, банківські питання тощо. \~ \~ \~ \~Однак, при зверненні до відповідних установ було встановлено, що в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутня інформація про видане 14.10.2014р. свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . \~ \~ \~ \~У свою чергу, відповідно до розпорядження КМУ № 1085-р від 07.11.2014р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії розмежування», а також наказу Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025р. в смт. Верхній Нагольчик міста Антрацит Ровеньківського району Луганської області з 07.04.2014 року державні органи України тимчасово не здійснювали свої повноваження. Крім того, Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року №75 (в редакції Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 26 серпня 2022 року № 193) затверджено Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій, або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). Зазначеним Наказом визначено, що населений пункт смт. Верхній Нагольчик міста Антрацит Ровеньківського району Луганської області, де помер та похований [PERSON] , [INFO] , про що 14.10.2014р. видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , знаходиться в тимчасовій окупації. Відповідно діяльність державних органів влади України, в т. ч. органів (установ) державної реєстрації актів цивільного стану України припинена та фактично не здійснюється. Отже, станом на 14.10.2014 року державні органи України на даній території повноваження не здійснювали. \~ \~ \~ \~За таких обставин, виникла ситуація, при якій отримати документи, що підтверджують факт смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] за зразками чинного законодавства України, здійснити реєстрацію факту смерті та отримати відповідне свідоцтво про смерть у позасудовому порядку не є можливим а також неможливо внести відомості до реєстру Державних актів цивільного стану щодо смерті [PERSON] , [INFO] про що є свідоцтво про смерть видане 14.10.2014р. серії [NUMBER] оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України - смт. Верхній Нагольчик міста Антрацит Ровеньківського району Луганської області, на якій неможливо отримати медичні документи, що можуть бути прийняті відділом реєстрації актів цивільного стану. У судове засідання 03.07.2025 року [PERSON] та її представник, а також представник заінтересованої особи не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином. Представник заявниці подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі заявниці. Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що [INFO] у смт. Верхній Нагольчик міста Антрацит Ровеньківського району Луганської області України помер [PERSON] [INFO] у віці 62 роки чоловік [PERSON] . Означене підтверджується\~копіями свідоцтва\~про свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 25.11.2008р. та свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.10.2014р. Встановлення факту смерті необхідно заявниці для оформлення спадщини, відчуження майна, підтвердження сімейного стану, банківські питання тощо. Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи; згідно з положеннями частинами 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до п. 1 ст.17\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану»\~від 01липня\~2010року та п. 1 ч. 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 17 березня 2011 року підставою для державної реєстрації є лікарське свідоцтво про смерть, рішення суду про оголошення особи померлою, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до п. 1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Закон закріплює за державою обов`язок вживати всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно з ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий незаконними органами та/або посадовими особами, є недійсним і таким, що не створює правових наслідків. Окрім цього, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або посадові особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів. Зокрема, належними відповідно до вимог ч. 1 ст.\~77\~ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 79\~ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження та смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ст. 263\~ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у їх сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку ст. 317 ЦПК України. Виходячи із вищевикладеного, взявши до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку, що надане в якості доказу свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.10.2014р. вважається доказом, який достовірно свідчить про смерть особи у певний час і за певних обставин, а саме [INFO] у смт. Верхній Нагольчик міста Антрацит Ровеньківського району Луганської області, Україна, оскільки судом не встановлено іншого. Відповідно до ст. 317\~ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 317\~ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених допустимими та належними доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення заяви. На підставі викладеного та

Outcome: approved