Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . У позовній заяві зазначено, що 18 січня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Під час шлюбу у позивачки та відповідача народилась дитина [PERSON] . Однак стосунки між позивачем та відповідачем з моменту заключення шлюбу не склались. Позивачка звернулась до Добровеличківського районного суду Кіровоградської області із позовними заявами про розірвання шлюбу та стягнення із відповідача аліментів, згідно яких суд задовільнив позовні вимоги позивача. Відповідач з дитиною не спілкується, не працює, веде аморальний спосіб життя, та не сплачує аліменти, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі понад 100 869,63 грн. На теперішній час дитина проживає в повноцінній родині, розвивається, відвідує заняття з вокалу та танців, вважає та називає батьком нинішнього чоловіка позивачки [PERSON] , з яким позивач уклала шлюб 19 березня 2022 року та проживає однією родиною. Жодного разу за останні 9 років відповідач не приймав заходи до налагодження стосунків із дитиною, дочка його не пам`ятає, одяг та взуття він не купував дитині, подарунків на день народження не дарував, вихованням дитини не займався, станом здоров`я та лікуванням не турбувався, тому позивач звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав відповідача щодо дитини та просить стягнути з останнього на її користь понесені судові витрати. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з?явилися, надавши до суду заяву, відповідно до якої підтримують заявлені позовні вимоги, просять їх задовольнити та не заперечують проти заочного розгляду справи. 30.06.2025 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшли додаткові пояснення по справі, які аналогічні із доводами наведеними в позовній заяві. Крім того, 07.07.2025 року від представника позивача [PERSON] на адресу суду надійшли додаткові пояснення по справі з письмовими показами свідків [PERSON] та [PERSON] , які суд не бере до уваги, оскільки вони подані з порушенням процесуальних строків щодо їх подачі. Представник Служби у справах дітей Добровеличківської селищної ради в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не доведено обставин наявності необхідності застосування крайнього заходу впливу, а саме позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно своєї доньки [PERSON] . У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, подані позивачем, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 15.07.2014. Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.10.2015 року, старшим державним виконавцем Уманського МВ ДВС Уманського міськрайонного управління юстиції, відкрито виконавче провадження № 49110761 на підставі виконавчого листа № 387/910/15-ц; 2/387/298/15 від 21.10.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] аліментів у розмірі частини всіх видів доходів відповідача щомісячно до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до копії довідки ВДВС у м. Умані Уманського району Черкаської області ЦМУМЮ від 29.05.2024 року про неотримання аліментів видана [PERSON] в тому що, вона дійсно не отримувала аліменти від [PERSON] згідно виконавчого листа № 387/910/15ц. Згідно відповіді на запит адвоката № 12229/6 від 14.02.2025 року, ВДВС у м. Умані Уманського району Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ), заборгованість по виконавчому листу № 387/910/15ц станом на 12.02.2025 складає 100869,63 грн. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). У постанові Пленуму Верховного Суду України від 3003.2007 №3 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав » вказано, що таке ухилення має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Досліджуючи вказані докази, суд враховує, що предметом доказування у цій справі є наявність свідомого винного ухилення від виконання батьківських обов`язків з боку [PERSON] , нагальна необхідність застосування крайнього заходу впливу до нього у вигляді позбавлення батьківських прав, а також відповідність вжиття такого заходу принципу забезпечення найкращих інтересів дитини. У зібраних в справі доказах немає жодного підтвердження того, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача, що відображено у висновках Верховного суду з питань застосування норм матеріального права, які зазначені, та зокрема у постанові від 17 червня 2021 року в справі № 466/9380/17. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 23.10.2024 в справі № 464/2040/23, від 28.02.2024 в справі № 303/4697/22, від 12.02.2024 в справі № 202/1931/22 та інші). При цьому, позбавлення батьківських прав є передчасним без відповідного висновку органу опіки та піклування щодо попередження батька (матері) про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01 листопада 2017р.) В даному ж випадку, відповідного висновку органу опіки та піклування щодо попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, або про доцільність позбавлення його батьківських прав, суду не надано. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків, що передбачено постановою Пленуму Верхового Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». Тому суд вважає, що позов про позбавлення батьківських прав не підлягає задоволенню з підстав: недоведеності обставин наявності свідомого винного ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків щодо дитини [PERSON] ; недоведеності обставин наявності необхідності застосування крайнього заходу впливу, позбавлення батьківських прав; недоведеності неможливості змінити ставлення до батьківських прав [PERSON] .. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі слід залишити за позивачем. На підставі вище викладеного,

Outcome: dismissed