Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

14 грудня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів ПрАТ «СК «АРКС» та [PERSON] , який у подальшому уточнив, зменшивши розмір позовних вимог до відповідача ПрАТ «СК «АРКС» та збільшивши розмір позовних вимог до відповідача [PERSON] (в ред. від 17.09.2024), у якому просить стягнути з ПрАТ «СК «АРКС» 2\~380,74 грн недоотриманої частини страхового відшкодування, з [PERSON] 72\~587,61 грн матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, 20\~000 грн моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 23.02.2023 відбулася ДТП за участі автомобіля ЗАЗ 110207, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля Citroen C4 Picasso, д.н.з. [NUMBER] під керуванням позивача, внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 30.05.2023 винним у вчиненні ДТП визнано [PERSON] . Згідно Висновку експерта № 12 від 02.02.2024 встановлений розмір збитків в сумі 192\~191,57 грн, а ринкова вартість транспортного засобу після ДТП в розмірі 72\~587,61 грн, однак позивачу відшкодовано лише 117\~223,22 грн, а тому вважає, що йому не доплачено ПрАТ «СК «АРКС» 2\~380,74 грн (119\~603,96 117\~223,22). Різницю між відшкодованою сумою та очікуваним розміром відшкодування в сумі 72\~587,61 грн (192\~191,57 (117\~223,22 +2\~380,74 грн) просить стягнути з відповідача [PERSON] . Також, зазначає, що внаслідок ДТП він зазнав моральних страждань, які виразилися в переживанні стресу, незручностях, оскільки автомобіль був засобом постійного заробітку та пересування і які він оцінює в 20\~000 грн. Ухвалою судді від 08 січня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, роз`яснено учасникам справи їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи. 02 лютого 2024 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Гаркавого М.С. надійшов відзив на позовну заяву, у якому він заперечив проти позовних вимог, посилаючись на те, що за результатами проведеного транспортно-товарознавчого дослідження автомобіль позивача вважається фізично знищеним, так як вартість відновлювального ремонту більша ніж вартість автомобіля до ДТП. У випадку погодження позивача з визнанням автомобіля фізично знищеним, він передає залишки транспортного засобу особі, яка відповідає за завдану шкоду, і тим самим набуває право отримати від останнього відшкодування шкоди у розмірі вартості автомобіля до ДТП, чого у даному випадку не відбулося. Також, вважав наданий позивачем висновок експерта, який не містить інформації щодо вартості залишків автомобіля, неналежним, оскільки при його виконанні експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність і у висновку не зазначено, що він підготовлений для подання до суду. Щодо заявленого розміру моральної шкоди вважає його таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не підтверджується будь-якими належними та допустимими доказами. При цьому просив врахувати, що [PERSON] є людиною похилого віку, не працює та отримує мінімальну пенсію. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог до [PERSON] 06 лютого 2024 року від представника відповідача ПрАТ «СК «АРКС» - адвоката Шишлова О.Є. надійшов відзив на позовну заяву, у якому він заперечив проти позовних вимог, посилаючись на те, що в даному випадку автомобіль позивача вважається фізично знищеним, оскільки проводити відновлювальний ремонт транспортного засобу економічно недоцільно та необґрунтовано. Виходячи з цього Страховою компанією здійснено розрахунок страхового відшкодування та сплачено позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 117\~449,45 грн (194\~449,45 (вартість ТЗ до пошкодження) 78\~826,23 (вартість ТЗ після ДТП) + 1\~600 (додаткові витрати згідно з товарним чеком № 46 від 23.02.2023 ФОП [PERSON] ). Крім того, зазначає, що страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за Полісом № АР6174959, укладеним між АТ «СК «АРКС» та [PERSON] , яким забезпечений ТЗ ЗАЗ 110207, д/н [NUMBER] , становить 130\~000 грн за шкоду, заподіяну майну, тобто це максимально можлива сума виплати за шкоду. Таким чином, якби і були підстави для задоволення позову, то максимальна можлива сума доплати страхового відшкодування не може перевищувати 12\~776,78 грн, яку відповідач наводить виключно в інформаційних цілях, оскільки позивачем не доведено наявність порушень з боку Страховика. У відзиві представником відповідача заявлено про письмове опитування і поставлені питання позивачу [PERSON] . Просить відмовити у задоволенні позовних вимог до Страхової компанії в повному обсязі. 16 квітня 2024 року від позивача надійшла заява в порядку ст. 93 ЦПК України, у якій він відповів на постановлені відповідачем ПрАТ «СК «АРКС» питання, а саме автомобіль Citroen C4 Picasso, д.н.з. [NUMBER] відновлено частково, ремонт проводився власними силами, сума витрачена на відновлювальний ремонт складає 150\~000 грн, чеки на придбання запчастин не збереглися; станом на дату відповіді власником автомобіля Citroen C4 Picasso, д.н.з. [NUMBER] є позивач. 26 липня 2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду справи по суті. 17 вересня 2024 року від позивача надійшла уточнена позовна заява, у якій зменшено позовні вимоги до АТ «СК «АРКС» та збільшено позовні вимоги до [PERSON] , і яка прийнята судом до провадження з поновленням строків на її подачу, про що 25.09.2025 постановлено ухвалу в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати. 07 жовтня 2024 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Гаркавого М.С. надійшов відзив на позовну заяву, у якому він не погодився із позовними вимогами, посилаючись на те, що відповідно до висновку експерта № 12 від 02.02.2024, яким встановлено вартість відновлювального ремонту ТЗ позивача у розмірі 286\~343,41 грн, ринкова вартість ТЗ на момент ДТП у розмірі 192\~191,57 грн, ринкова вартість ТЗ з урахуванням пошкоджень після ДТП у розмірі 72\~587,61 грн, Страховик повинен доплатити страхове відшкодування в сумі 2\~380,74 грн. при цьому, враховуючи, що залишки автомобіля залишаються у позивача у користуванні та розпорядженні, тому фактично позивач не поніс матеріального збитку внаслідок втрати залишкової вартості даного автомобіля, і тому позовна вимога до [PERSON] не підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди посилається на доводи, аналогічні викладеним у відзиві на первісну позовну заяву. 16 жовтня 2024 року від представника АТ «СК «АРКС» - адвоката Деревецького В.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначає про необґрунтованість позовних вимог, посилаючись на доводи аналогічні викладених у відзиві на первісну позовну заяву, та вважає, що Страховиком виконані зобов`язання з виплати страхового відшкодування у повному обсязі. 24 червня 2025 року після проведення судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення, вступна та резолютивна частини якого оголошені 02 липня 2025 року. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Нестеров Д.М. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Гаркавий М.С. заперечили проти задоволення позову в частині вимог до [PERSON] , просили відмовити у позові, представник відповідача вважав за можливе задовольнити позов частково та, виходчи, що автомобіль позивача є фізично знищеним, стягнути з АТ «СК «АРКС» недоотриману суму страхового відшкодування у сумі 3\~980,74 грн із розрахунку 192\~191,57 грн (ринкова вартість ТЗ до ДТП) 72\~587,61 грн (вартість ТЗ після ДТП) 117\~223,22 грн (сума виплаченого страхового відшкодування) + 1\~600 грн (вартість евакуації ТЗ). Представник АТ «СК «АРКС» - адвокат Шишлов О.Є. заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву, а також у судових дебатах, викладених у письмовому вигляді, просив відмовити у позові. Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля Citroen C4 Picasso, д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується матеріалами справи, зокрема про це позивач вказав у своїй заяві в порядку ст. 93 ЦПК України, і ця обставина не оспорюється учасниками справи. 23 лютого 2023 року о 09.00 год. в м. Кривому Розі Покровському районі мкрн. 5-й Зарічний біля будинку № 1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Citroen C4 Picasso, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та ЗАЗ 110207, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 30 травня 2023 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 серпня 2023 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП (т. 1, а.с. 9-12). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ЗАЗ 110207,\~д.н.з.\~ [NUMBER] була\~забезпечена Договором\~обов`язкового страхування\~цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів,\~укладеним між\~АТ СК\~«АРКС та\~ [PERSON] ,\~що підтверджується\~копією Полісу\~№ АР/\~6174959\~від 10.06.2022\~строком дії\~до 12.06.2023\~(т.\~1,\~а.с. 133). Відповідно до вказаного Полісу страхування страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить 130\~000 грн., франшиза 0. 24 лютого 2023 року [PERSON] звернувся до АТ «СК «АРКС» з заявою про подію та виплату за договором ОСЦПВВНТЗ за фактом ДТП від 23.02.2023 (т.1, а.с. 134-136). 11 серпня 2023 року [PERSON] звернувся до Страхової компанії «АРКС» із заявою, у якій просив переглянути суму страхової виплати, так як вважає проведений страховиком розрахунок помилковим, а саме завищеною вартість ТЗ після ДТП, і враховуючи запропоновані йому ціни за пошкоджений автомобіль після ДТП, він повідомив, що має намір ремонтувати пошкоджений автомобіль (т. 1, а.с. 190). У своєму листі від 18.08.2023 за № 7509/12ЦВ СК «АРКС» відмовила у перерахунку розміру страхового відшкодування, посилаючись на умови п. 30.1 ст. 30 Закону, щодо того, що автомобіль позивача вважається фізично знищеним і навів розрахунок, який Страховик вважає підлягає до сплати у розмірі 117\~223,22 грн (т. 1, а.с. 191-192). 01 вересня 2023 року [PERSON] направив Страховику заяву на виплату страхового відшкодування (т. 1, а.с. 194). 11 вересня 2023 року АТ «СК «АРКС» повідомило [PERSON] про рішення виплатити страхове відшкодування у розмірі 117\~223,22 грн і 12 вересня 2023 року вказана сума була перерахована на вказаний позивачем рахунок (т. 1, а.с. 195-197). Відповідно до Висновку експерта № 12, складеного за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи, встановлено наступне: вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки Citroen Picasso, д.н. [NUMBER] , внаслідок ДТП, яка сталася 23.02.2023 складає 286\~342,41 грн; ринкова вартість транспортного засобу марки Citroen Picasso, д.н. [NUMBER] , на момент ДТП, яка сталася 23.02.2023 складає 192\~191,57 грн; ринкова вартість транспортного засобу Citroen Picasso, д.н. [NUMBER] , з урахуванням аварійних пошкоджень, отриманих в ДТП від 23.02.2023 складає 72\~587,61 грн (т. 1, а.с. 214-237). Вказаний Висновок\~експерта виготовлений\~відповідно до\~вимог ст.\~106\~ЦПК України\~для подання\~до Жовтневого\~районного суду\~м.\~Кривого Рогу\~у справі,\~що розглядається,\~експерт обізнаний\~про кримінальну\~відповідальність,\~а отже\~він є\~належним та\~допустимим доказом\~у справі\~і має\~пріоритет перед\~іншими висновками\~експертів,\~виконаних на\~замовлення учасників\~справи та\~звіту,\~виконаного суб`єктом\~оціночної діяльності. При цьому усі учасники справи не оспорювали цей висновок і не заперечували проти визначених експертом вартостей майна. Відповідно до п. 30.1 ч. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону № 1961-IV) (в редакції станом до 01.01.2025 на час виникнення правовідносин), автомобіль позивача вважається фізично знищеним, оскільки його ремонт є економічно необґрунтованим, так як витрати на його відновлювальний ремонт перевищують вартість транспортного засобу до ДТП, що визначено експертом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (ст. 16 Закону України «Про страхування»). Згідно зі\~ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до частини 3 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.\~\~ Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. 5 вказаного Закону є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі\~ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи, у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Так, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37 вказаного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Згідно зі\~ст. 29 Закону 1961-IV\~ у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, зокрема пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а згідно зі ст. 30 транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. У постанові від 19.09.2019 року у справі № 643/4161/15-ц Верховний Суд дійшов висновку про те, що відповідно до\~статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, врегульовано вищенаведеною\~статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі\~статтею 8 ЦК України\~(аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. З аналізу змісту наведених норм можна дійти висновку, що автомобіль вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є економічно необґрунтованим, витрати на ремонт перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. У разі, якщо власник не згоден із визначенням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди. Також, суд враховує п. 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, у якому роз`яснено, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Верховний Суд у постанові від 20.10.2021 року у справі № 205/1314/16-ц про застосування\~ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~дійшов висновку, що у разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик, або інша особа, яка відповідає за завдану шкоду. Матеріалами справи встановлено, що пошкоджений автомобіль Citroen C4 Picasso, д.н.з. [NUMBER] , на момент вирішення справи залишається у володінні позивача, частково відремонтований, отже [PERSON] не погодився, що автомобіль є фізично знищений. Згідно з висновком експерта № 42 від 02.02.2024 автомобіль Citroen C4 Picasso, д.н.з. [NUMBER] потребує на відновлювальний ремонт, вартість якого 286\~342,41 грн, що перевищує його вартість до ДТП у розмірі 192\~191,57 грн., вартість автомобіля після ДТП становить 72587,61 грн Отже, за встановлених обставин, у разі, якщо власник не згоден із визначенням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди, тобто [PERSON] має право на відшкодування у розмірі 121 203,96 грн із розрахунку 192\~191,57 грн (ринкова вартість автомобіля до ДТП) 72\~587,61 грн (вартість автомобіля після ДТП) + 1600 грн (витрати з евакуації). АТ «СК «АРКС» виплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 117\~223,22 грн, отже, недоплаченою є сума відшкодування у розмірі 3980,74 грн. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, якими передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, з огляду на пред`явлену позивачем вимогу до Страхової компанії у розмірі 2 380,74 грн, саме така сума підлягає стягненню з відповідача АТ «СК «АРКС» на користь позивача. Що стосується вимог позивача до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП, суд виснує, що позивач, який утримує залишки автомобіля, які мають певну вартість, частково його відремонтував, тим самим не визнав знищеним автомобіль, у той же час просить стягнути на його користь вартість цих залишків з [PERSON] . Таку позицію позивача суд вважає хибною, та такою, що не ґрунтується на Законі, положення якого наведені судом вище, і вважає за необхідне відмовити позивачу у цій позовній вимозі. Вирішуючи позов в частині стягнення моральної шкоди з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суд виходить з наступного. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Відповідно до\~п. п. 3, 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У відповідності зі\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому обов`язковою умовою для можливості відшкодування моральної шкоди судом має бути доведення у належний процесуальний спосіб фактів настання такої шкоди, протиправності дій, що призвели до неї, а також наявності між цими фактами причинно-наслідкового зв`язку. Такі правові висновки зазначені у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2021 року у справі № 201/3997/18; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2019 року у справі № 686/20079/18 (провадження № 61-5360св19); постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16 . Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). Згідно зі ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, рішення Європейського суду є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції, суд враховує прецедент практики Європейського суду з прав людини, якою визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Суд враховує практику Європейського суду з прав людини, де визнана презумпція моральної шкоди. Так, рішенням від 27 липня 2004 року по справі «Ромашов проти України», суд стягнув на користь заявника моральну шкоду, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій та має бути подана письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких суд може відхилити вимогу повністю або частково». Суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Судом встановлено, що майно позивача автомобіль Citroen C4 Picasso, д.н.з. [NUMBER] був пошкоджений внаслідок ДТП за участі автомобіля під керуванням водія [PERSON] , у зв`язку із чим [PERSON] було завдано незручностей у організації його життя, проте, на думку суду, позивач не в повній мірі обґрунтував зазначену оцінку моральної шкоди саме в заявленому розмірі 20\~000 грн, зокрема, посилаючись на втрату заробітку, не надав жодних цьому доказів, а тому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню у розмірі 5 000 грн., що на переконання суду є достатнім з врахуванням засад розумності, справедливості та співмірності і не призведе до безпідставного збагачення позивача. Підсумовуючи, суд вважає за необхідне на користь позивача стягнути: з відповідача АТ «СК «АРКС» суму недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 2\~380,74 грн, з відповідача [PERSON] моральну шкоду у розмірі 5\~000 грн, тим самим повністю задовольнивши вимоги позивача до відповідача СК «АРКС» та частково до відповідача [PERSON] . Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до вимог частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правничу допомогу, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Позивачем заявлено про стягнення пропорційно з відповідачів витрати на правничу допомогу в сумі 24\~500 грн, за проведення експертизи в сумі 4500 грн, судовий збір в сумі 1073,60 грн. На підтвердження понесених витрат позивачем надано квитанцію на оплату судового збору у розмірі 1073,60 грн (т. 1, а.с. 1), Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд на користь позивача суд стягує судовий збір у розмірах пропорційних заявленим та задоволеним вимогам, а саме з АТ «СК «АРКС» в сумі 26,84 грн (2,5 % від ціни позову), з [PERSON] 56,53 грн (пред`явлені позовні вимоги 97,5 % від ціни позову, задоволено 5,4 % від пред`явленої суми позовних вимог). На підтвердження понесених витрат на оплату проведеного транспортно-товарознавчого дослідження, оформленого висновком № Д17/03/23 від 24.03.2023 позивачем надано квитанцію № 114340 від 14.03.2023 (т. 1, а.с. 64). Судом не прийнятий висновок експерта у якості належного та допустимого доказу, про що суд вказав у мотивувальній частині рішення, більш того, позивач в обґрунтування своїх позовних вимог у позові від 17.09.2024, послався на необхідність зменшення та збільшення позовних вимог, посилаючись на висновок експерта, зроблений на замовлення відповідача АТ «СК «АРКС», і не покладав в обґрунтування своїх доводів висновок № Д17/03/23 від 24.03.2023, а тому у суду не має підстав для компенсації цих витрат позивачу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою , включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано: квитанцію № 17 від 12.12.23 про сплату [PERSON] адвокату Нестерову Д.М. 5\~000 грн за консультацію та складання позовної заяви (т. 1, а.с.65); товарний чек від 10.08.2023 про сплату адвокатських послуг відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт з надання правової допомоги [PERSON] від 10.08.2023 в сумі 19\~500 грн, кріплений печаткою адвоката Чеботаря С.О. (т. 1, а.с. 66); Акт прийому-передачі виконаних робіт з надання правової допомоги до договору про надання адвокатських послуг [PERSON] від 07.03.2023, складений 10.08.2023 адвокатом Чеботарем С.О. та [PERSON] , яким визначено порядок здійснення оплати адвокату за надання клієнту правової допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за фактом ДТП від 23.02.2023, вартість робіт 19\~500 грн (т. 1, а.с. 67); копію Договору № 1 про надання правової допомоги від 29.01.2024, укладеного між адвокатом Нестеровим Д.М. і [PERSON] , згідно з яким клієнт сплачує адвокату винагороду за домовленістю сторні (т. 2, а.с. 2); ордер на надання правничої (правової) допомоги № 1218017, виданий 29.01.2024 на підставі договору про надання правової допомоги № 1 від 29.01.2024 (т. 2, а.с. 3); квитанцію № 25 від 22.02.2024 про сплату [PERSON] адвокату Нестерову Д.М. 5\~000 грн за надання правової допомоги з ведення цивільної справи (т. 2, а.с. 5). Таким чином, за квитанціями сума сплачених послуг адвокатів складає 19\~500 грн + 5\~000 грн + 5\~000 грн + 29\~500 грн, проте позивачем у позовній заяві заявлено про відшкодування йому витрат на правничу допомогу в сумі 24\~500 грн, тому суд виходить саме із заявленої суми витрат. Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/12876/19 звернула увагу на те, що при зверненні з клопотанням про стягнення витрат на правничу допомогу, адвокатом повинно бути надано детальний опис витраченого часу на певний вид робіт (підготовка додаткових пояснень, підготовка до судових засідань, аналіз матеріалів судової справи, тощо). Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Інформація, яка міститься в акті приймання-передачі виконаних робіт, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Також, відповідно до позиції Верховного Суду у справі № 922/2604/20, відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Отже, стороною, яка просить стягнути на її користь витрати на професійну правничу допомогу, має бути надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та докази здійснення стороною таких витрат. Проте, всупереч вищезазначеному, позивачем протягом усього розгляду справи не було надано суду достатніх доказів понесених витрат, а саме доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Нестеровим Д.М., на суму 5 000 грн (за ведення справи). Заявлена сума витрат у розмірі 19\~500 грн сплачена іншому адвокатові Чеботарю С.О. за надання послуг в справі про адміністративне правопорушення за фактом ДТП, тобто в іншій справі і така допомога не пов`язана із розглядом цивільної справи за позовом [PERSON] , яка розглядається, атому не підлягає відшкодуванню. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, суд вважає доведеною суму понесених позивачем витрат на оплату правничої допомоги у розмірі 5\~000 грн згідно з квитанцією № 17 від 12.12.23 про сплату [PERSON] адвокату Нестерову Д.М. 5\~000 грн за консультацію та складання позовної заяви і саме ця сума повинна бути стягнута з відповідачів пропорційно заявленим та задоволеним позовним вимогам згідно із ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Таким чином, суд стягує на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірах пропорційних заявленим та задоволеним вимогам, а саме з ПрАТ «СК «АРКС» в сумі 125 грн (2,5 % від ціни позову), з [PERSON] 263,25 грн (пред`явлені позовні вимоги 97,5 % від ціни позову, задоволено 5,4 % від пред`явленої суми позовних вимог). Отже, на користь позивача підлягають стягненню з відповідачів судові витрати у загальній сумі: з ПрАТ «СК «АРСК» 151,84 грн, з [PERSON] 319,78 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial