Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути із [PERSON] її (позивачки) на користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду та до повноліття дитини. В обґрунтування позову вказує, що 03.11.2017р. між нею та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб, від якого сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Також позивачка зазначає, що з червня 2024 року вони з відповідачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть. При цьому, їх неповнолітній син знаходиться на повному утриманні позивачки, хоча відповідач, як його батько, має можливість надавати сину матеріальну допомогу, однак, в добровільному порядку цього робити не бажає. Інших неповнолітніх дітей відповідач на утриманні не має. Тому позивачка просить суд стягнути із відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду та до повноліття дитини. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.06.2025р. відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 07.07.2025р.\~відповідачем [PERSON] \~був поданий\~до суду\~письмовий відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~останній позовні\~вимоги визнає\~частково та\~згоден сплачувати\~аліменти на\~утримання сина\~в твердій\~грошовій сумі\~в розмірі\~по 3\~000\~грн.\~щомісячно.\~При цьому,\~просить врахувати,\~що він\~не ухиляється\~від обов`язку\~щодо утримання\~сина та\~добровільно забезпечує\~його всім\~необхідним,\~в тому\~числі,\~одягом,\~іграшками,\~харчуванням.\~тощо.\~Крім цього,\~відповідач за\~першої ж\~потреби завжди\~надавав позивачці грошові кошти на утримання сина. Також, відповідач зазначає, що на даний час він є студентом Черкаського державного технологічного університету і у 2023-2024 навчальному році загальна вартість його навчання склала 51\~108 грн. До того ж відповідач навчається на денній формі і на період навчання не має змоги працювати. Відтак, враховуючи наведене, розмір аліментів на утримання [PERSON] , який зазначений у прохальній частині позовної заяви, а саме частина з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, не відповідає його матеріальному становищу. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, наполягаючи на стягненні з відповідача на її користь аліментів на утримання сина саме в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду та до повноліття дитини. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково з підстав, зазначених ним у письмовому відзиві на позов. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 03.11.2017 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №1578 /а.с. 6/. [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (копією) серія [NUMBER] . Батьком дитини є відповідач [PERSON] , а матір`ю позивачка [PERSON] /а.с. 9/. Відповідач [PERSON] є здоровою і працездатною людиною і не має на утриманні інших осіб. Відповідач надає позивачці матеріальну допомогу на утримання їх сина, але такий її розмір, не задовольняє позивачку, оскільки він не забезпечує потреб дитини. Оскільки в добровільному порядку сторони не змогли врегулювати питання щодо порядку та розміру сплати аліментів на утримання їх сина, то позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини, внаслідок яких виник спір щодо порядку забезпечення утримання дитини, який регулюється нормами Сімейного кодексу України (далі СК) та інших нормативно-правових актів. Надаючи оцінку доводам сторін в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною п`ятою статті 183 СК передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Отже, слід звернути увагу, що законом не передбачений конкретний порядок визначення судом розміру аліментних платежів пропорційно розміру доходів їх платника. Орієнтований розмір такої частки передбачений ч. 5 ст. 183 СК і складає одну чверть доходу платника аліментів у випадку їх стягнення на одну дитину. Натомість такий розмір є орієнтовним, оскільки відповідний розмір частки має визначатись судом в кожному конкретному випадку окремо і залежить від конкретних обставин спірних правовідносин. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що відповідач є здоровою і працездатною людиною, а також не має на утриманні інших осіб. При цьому, суд відхиляє доводи сторони відповідача про недостатність наявних в нього доходів для забезпечення його потреб у випадку визначення судом розміру аліментів на рівні частини заробітку. Також суд враховує положення частини третьої статті 181 СК України, яка передбачає виключне право отримувача аліментів визначати спосіб їх стягнення, зокрема в твердій грошовій сумі чи в частці від доходу відповідача. Таким чином, обрання іншого способу присудження аліментів, ніж просила позивачка, не відповідатиме вимогам ч. 3 ст. 181 СК України та є виходом за межі позовних вимог. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.03.2020р. у справі №759/10277/1. З урахуванням наданих суду доказів судом не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили, що визначення судом розміру аліментів на рівні частини від заробітку відповідача, за встановлених судом обставин та визначених законом розмірів потреб дитини в даному випадку, не відповідатиме засадам справедливості, добросовісності і розумності. Оцінивши обставини справи суд приходить до висновку, що з огляду на принцип паритетності побудови сімейних відносин (ч. 2 ст. 1 СК) та зміст засад справедливості, добросовісності і розумності (ч. 9 ст. 7 СК), на теперішній час відповідач зобов`язаний та має можливість надавати своєму сину матеріальну допомогу у вигляді аліментних платежів в розмірі частини його заробітку (доходу) на місяць, що є належним заходом матеріального забезпечення дитини для виконанням батьківського обов`язку за рахунок якого існуватиме достатній баланс забезпечення якнайкращих інтересів дитини та недопущення надмірного обмеження прав та законних інтересів відповідача. За таких обставин, враховуючи призначення та мету аліментів на утримання дитини, виходячи із системного аналізу наведених вище положень Конвенції про права дитини, Конституції України, СК України, ЦПК України, Закону України «Про охорону дитинства», оцінивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що з урахуванням конкретних обставин справи, на даному етапі життя сина сторін, необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде визначення аліментів у розмірі частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про судові витрати, суд звертає увагу, що згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Предметом позову були вимоги про стягнення аліментів, що за своєю сутністю відносяться до вимог майнового характеру, а отже за розгляд таких вимог відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» підлягає сплаті судовий збір в розмірі одного відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки позов підлягає до задоволення, а позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного вище та,

Outcome: approved