Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову позивач зазначає, що [INFO] помер його батько [PERSON] .. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] . У встановлений законом строк він прийняв спадщину, при цьому державним нотаріусом відмовлено в оформлені спадщини, оскільки правовстановлюючий документ, а саме договір купівлі-продажу нерухомого майна №1, який зареєстрований Універсальною біржею "Південь", не відповідає вимогам законодавства, ст.227 ЦК УРСР (1963 року), та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно даних договору купівлі-продажу від 03 серпня 1999 року, [PERSON] продав [PERSON] , об`єкт нерухомості за 11644 грн., таким чином сторони виконали всі суттєві умови договору купівлі-продажу. [PERSON] помер, в зв`язку з чим у позивача втрачена можливість нотаріального посвідчення договору, тому вимушений звернутися до суду з даним позовом. В підготовче судове засідання позивач не з`явився, згідно заяви просив справу слухати в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилась, надала письмову заяву, відповідно до якої просила справу слухати за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти визнання права власності на житловий будинок за позивачем. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 03 серпня 1999 року Універсальною Біржею "Південь" було посвідчено договір №1 про купівлю-продаж нерухомого майна, а саме житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] , який укладено між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] (а.с.9). На підставі вказаного договору, право власності на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] в Первомайському міжміському бюро технічної інвентаризації 03 серпня 1999 року, в реєстраційній книзі №20 стор.73 за реєстровим №2902, що підтверджується даними вказаного реєстраційного посвідчення (а.с.102). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Кривоозерською селищною радою 23 вересня 2024 року(а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається зі житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] . Спадкоємцем за законом першої черги на спадщину після смерті [PERSON] є позивач [PERSON] як дитина спадкодавця, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно відділом РАЦСу Кривоозерського районного управління юстиції Миколаївської області 25 листопада 2004 року (а.с.7). Як вбачається зі спадкової справи №120/2024, [PERSON] прийняв спадщину за законом після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку, подавши відповідну заяву про прийняття спадщини, проте в оформленні спадкових прав на житловий будинок з господарчими будівлями та побутовими спорудами державним нотаріусом відмовлено, оскільки правовстановлюючий не відповідає вимогам законодавства, ст.227 ЦК УРСР (1963 року), та підлягає нотаріальному посвідченню. Норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені тільки з набранням чинності ЦК України 2003 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди (1999 рік) норми, щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи вимоги щодо реєстрації нерухомого майна на момент укладання спірної угоди виконано. Відповідно до положень ст.227\~ЦК України (1963 року), договір купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, повинен бути нотаріально посвідчений. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Судом встановлено, що, сторони відповідно до вищезазначеного договору свої зобов`язання виконали. [PERSON] сплатив обумовлену договором вартість будинку, зареєстрував право власності в БТІ, а [PERSON] прийняв кошти за будинок та передав будинок у власність [PERSON] .. Виконати вимоги закону щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку неможливо, так як в Первомайському міжміському бюро технічної інвентаризації право власності 03 серпня 1999 року зареєстровано за [PERSON] як покупцем будинку, та який помер. Положення ст.41\~Конституції України передбачає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень\~Цивільного кодексу України, фізична особа має право мати у своїй власності будь-яке майно, яке вона придбала внаслідок правочинів не заборонених законом. Згідно положень ст.657\~ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним (ст. 220 ЦК України). Однією з умов застосування ч.2\~ст.220 ЦК України\~та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Згідно положень ст.153\~ЦК України (1963 року), договір є укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. За приписами ч.2 ст.47 ЦК України(1963 року), яка діяла на момент укладення угоди, визначено, що якщо відбулося повне або часткове виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати таку угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення угоди не вимагається. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Положеннями п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарчими будівлями та побутовими спорудами не порушує права та законні інтереси інших осіб. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів\~України №719-р від 12 червня 2020 року "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Миколаївської області", створена Кривоозерська селищна територіальна громада Кривоозерського району Миколаївської області шляхом об`єднання територій та населених пунктів Кривоозерської селищної та Багачівської, Берізківської, Бурилівської, Великомечетнянської, Гойдаївської, Красненьківської, Кривоозерської, Куряче-Лозівської, Луканівської, Мазурівської, Маломечетнянської, Ониськівської, Очеретнянської, Секретарської, Тридубівської сільських рад Кривоозерського району Миколаївської області. На підставі постанови Верховної ради України №807-ІХ від 17 липня 2020 року "Про утворення та ліквідацію районів" у Миколаївській області утворено Первомайський район у складі, зокрема, території Кривоозерської селищної територіальної громади. Враховуючи те, що угода купівлі-продажу фактично відбулася, сторони всі свої зобов`язання за договором купівлі-продажу виконали, нерухоме майно на час укладання угоди було належним чином зареєстроване, нотаріальне посвідчення спірної угоди в нотаріальному порядку не можливо, а також те, що позивач є спадкоємцем за законом першої черги, відповідач не заперечує проти задоволення позову, інші спадкоємці з відповідними вимогами не звертались, тому суд визнає позовні вимоги законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved