Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

в січні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила суд визнати факт проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без укладення шлюбу між [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ,починаючи з 2004 р. до смерті [PERSON] , визнати за [PERSON] право спільної сумісної власності на майно, набуте під час проживання однією сім`єю без укладення шлюбу з [PERSON] , а саме: житлового будинку [ADDRESS] , земельній ділянці [ADDRESS] , 49/100 часток квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, позивач є єдиним спадкоємцем , яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] . В період з 2004 р. по [INFO] (дату смерті [PERSON] ) позивач спільно проживала з [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , яка належить позивачу. Під час перебування у фактичних шлюбних стосунках спільно позивач та [PERSON] придбали житловий будинок [ADDRESS] , земельну ділянку [ADDRESS] , 49/100 частки квартири [ADDRESS] . Вказане майно було зареєстровано на [PERSON] . Враховуючи, що вказане майно було придбано під час фактичних шлюбних стосунків без реєстрації шлюбу, позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнати право спільної сумісної власності на майно, що стало підставою для звернення до суду з позовом. Представник відповідача 2 подав письмові пояснення, в яких звертає увагу, що позивачем не надано доказів проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] разом з позивачем, надані фотокартки не підтверджують сімейних відносин, доказів ведення спільного господарства,наявності взаємних прав та обов`язків як подружжя не надано. Третя особа 1 подала письмові пояснення , за якими [PERSON] , який помер [INFO] , є його рідним братом. Звертає увагу,що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 11.05.1985 р. по 09.03.1989 р. та з [PERSON] з 22.10.1994 р. по 21.10.2020 р. (шлюб розірвано за рішенням Курземського районного суду Латвійської республіки). З позивачем [PERSON] підтримував дружні стосунки, кожен з них проживав за різними адресами. В останні роки [PERSON] та [PERSON] почали проживати окремо, майно було придбано особисто [PERSON] . Ухвалою судді від 27.03.2024 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи, витребувано у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Поліщук Л.В. належним чином засвідчену копію спадкової справи №21/2023 до майна [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 26.06.2024 р. залучено [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору. Ухвалою суду від 02.09.2024 р. вирішено звернутися із судовим доручення про надання правової допомоги шляхом витребування у Курземського районного суду Латвійської Республіки рішення Курземського районного суду від 21.10.2020 по цивільній справі № С69288919 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 13.11.2024 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. За приписами ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, показання свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Так, звертаючись до суду з даним позовом позивач вказувала, що з 2004 р. по [INFO] р. (дату смерті [PERSON] ) позивач спільно проживала з [PERSON] як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, та під час перебування у фактичних шлюбних стосунках було спільно придбано майно: житловий будинок [ADDRESS] , земельну ділянку [ADDRESS] , 49/100 частки квартири [ADDRESS] , яке було зареєстровано на [PERSON] . Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 15.11.2005 р. [INFO] [PERSON] помер у м. Миколаїв, останнє місце проживання: [ADDRESS] . З спадкової справи №21/2023 до майна померлого [PERSON] вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулись [PERSON] [INFO] , [PERSON] - [INFO] . Крім цього, в матеріалах спадкової справи міститься інформація про те, що в померлого є брат [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] . З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 10.07.2023 р. вбачається, що [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] з 11.05.1985 р. по 09.03.1989 р. Згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] (на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 07.02.2012 р.), земельна ділянка з кадастровим номером 4810136900:05:011:0001 (на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку МК №057467 від 22.11.2004 р.), 49/100 частки квартири [ADDRESS] (на підставі договору купівлі-продажу від 09.08.2005 р., право власності зареєстровано в БТІ 10.08.2005 р.) (а.с. 29-33 т.1) Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі№522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року №757/8786/15-ц. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16. На підтвердження факту проживання з [PERSON] як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 2004 р. по [INFO] р. (дату смерті [PERSON] ) позивач надала письмові докази: - декларації про вибір лікаря, який надає первинну допомогу від 04.05.2018 р. та 05.05.2018 р., за якими фактичне місце проживання [PERSON] та [PERSON] : [ADDRESS] , а також зазначено, що вони є довіреними особами один одного. [PERSON] належить частка вказаної квартири (а.с. 37-38, 42-43 т.1) - медичну документацію, за якими [PERSON] проходив лікування у м. Миколаїв, місцем проживання зазначав [ADDRESS] , а саме: направлення від 08.09.2020 р., 30.09.2021 р., виписку з медичної картки, за якою [PERSON] спостерігається в амбулаторно-поліклінічному закладі ЦПМСД №4 м. Миколаїв з 2009 р., виписки з медичної картки від 03.06.2020 р., 18.12.2020 р. 24.10.2022 р., медичну амбулаторну картку від 28.01.2020 р., план спостереження від 09.11.2022 р., в якому додатково зазначено про законного представника [PERSON] (а.с. 44-46, 48, 49, 50,51,64 т.1) - заяву [PERSON] від 21.10.2022 р. про отримання медичних засобів для [PERSON] , листки призначень за 2022-2023 р. (а.с. 47, 52-63 т.1); - відповідь КНП ММР «ЦПМСД №4» від 10.07.2023 р., за якою під час реєстрації декларації з лікарем [PERSON] , довіреною особою зазначила [PERSON] (а.с. 74 т.1); - акт про встановлення місця проживання від 06.07.2023 р за підписом сусідів, голови ОСББ, за яким [PERSON] , який помер [INFO] , фактично протягом 20 років життя проживав за адресою: [ADDRESS] однією сім`єю з [PERSON] , з якою вели спільний побут. Були виявлені особисті речі, одяг, взуття, якими користування [PERSON] . Постійно бачили [PERSON] , [PERSON] разом. (а.с. 76 т.1) - журнали з скріншотів дзвінків та смс листування з телефону за період 2021-2023 р. (а.с. 125-187, 202-225 т.1) - фотознімки (а.с. 182-199, 227-231 т.1) Крім цього, в судовому засіданні були допитані в якості свідків: - [PERSON] (племінниця позивача), яка пояснила суду, що [PERSON] та [PERSON] проживали як сім`я в квартирі по [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний побут. Познайомились вони в кінці 1990-початок 2000 років., один одного сприймали як чоловік та дружина [PERSON] хворів, а [PERSON] допомагала йому у всьому. - [PERSON] (сімейний лікар) пояснила суду, що з 1999 р. [PERSON] та [PERSON] почали зустрічатись та проживати в квартирі по [ADDRESS] разом з мамою позивача. У них були сімені стосунки, вели спільне господарство, спільний побут, мали спільний бюджет,разом відпочивали та проводили час. Коли підписували декларацію з сімейним лікарем, до зазначили довіреними особами один одного. У [PERSON] була тяжка хвороба, а [PERSON] допомагала йому. Знає, що спільно придбали квартиру у м. Києві. - [PERSON] (подруга) пояснила суду, що [PERSON] та [PERSON] познайомились у 1999 році, проживали спільно у квартирі, мали спільний бюджет, відносились один до одного як чоловік та дружина. Коли [PERSON] захворів, [PERSON] почала доглядати за ним. В них було спільне майно: будинок в [ADDRESS] та квартира в м. Києві. - [PERSON] (сестра позивача) пояснила суду, що з [PERSON] познайомилась у 1999 році, [PERSON] представила його як чоловіка, проживали вони по в квартирі по [ADDRESS] у квартирі матері позивача. Разом проводили свята, їздили на дачу. В [PERSON] були проблеми зі здоров`ям, а [PERSON] за ним доглядала, відносилась як до чоловіка. Знає, що вони придбали спільно квартиру у м. Києві, хотіли там жити, але не переїхали через роботу Наталі. Крім квартири у м. Києві вони придбали земельну ділянку та дачу у м. Миколаїв. [PERSON] (знайома позивача) пояснив суду, що з [PERSON] знайомі давно, разом працювали у лікарні. З [PERSON] проживали як сім`я у квартирі [PERSON] , відносились один до одного як чоловік та дружина. Знає, що вони придбали квартиру у м. Києві, робили там ремонт. Також була дача у м. Миколаїв, де проводили вони спільно час. Коли [PERSON] захворів, за ним доглядала виключно [PERSON] , про дітей [PERSON] не знає. Між тим, надані позивачем докази не в повній мірі підтверджують факт проживання [PERSON] з [PERSON] як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 2004 р. по [INFO] (дату смерті [PERSON] ), оскільки більшість з них стосуються періоду, починаючи з 2020 року, окрім декларацій сімейного лікаря, які датовані травнем 2018 року. При цьому, належних та допустимих доказів проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу до 2018 р. не надано. Свідки позивача хоч і підтвердили факт проживання [PERSON] з [PERSON] , як чоловіка та дружини, ведення спільного побуту з 1999 року, але вони носять загальний характер і не містять посилання на конкретні факти та обставини, які б давали суду можливість дійти висновку про наявність підстав, які входять до предмету доказування у подібних правовідносинах. При цьому, самі по собі показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 129/2115/15-ц). Судом також враховано, що ухвалою суду від 02.09.2024 р. було вирішено звернутися із судовим доручення про надання правової допомоги шляхом витребування у Курземського районного суду Латвійської Республіки рішення Курземського районного суду від 21.10.2020 по цивільній справі № С69288919 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. 18.04.2025 р. до суду надійшли матеріали виконання судового доручення з рішенням Курземського районного суду Латвійської Республіки від 21.10.2020 р. у справі №С-0464-20/35 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. З вказаного рішення вбачається, що 22.10.1994 р. вони зареєстрували шлюб в адміністрації села Єгоровки Пичаївського району Тамбовської області, запис №10, але спільне життя не склалось з 2005 р., відповідач зібрав речі та поїхав в Україну. Відповідно до статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Аналіз указаної норми дозволяє зробити висновок про те, що для застосування положень вищевказаної статті необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту не перебування осіб у будь-якому іншому шлюбі. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 522/1252/14-ц (провадження № 61-11255св18), від 25 квітня 2019 року у справі № 759/4596/18 (провадження № 61-3852св19). У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Тлумачення наведених вище норм сімейного законодавства дає підстави стверджувати, що законодавець визначив пріоритетність зареєстрованого шлюбу, також визначений принцип одношлюбності і заборони на укладання шлюбу з особою, яка вже перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі. Встановлення судом факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є визнанням державою сімейних стосунків фізичних осіб і за своєю суттю є альтернативою зареєстрованого шлюбу, а отже такі відносини мають бути правомірними. Частиною першою статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу (частина перша статті 58 Закону України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Частиною 2 ст. 114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Факт перебування [PERSON] до [PERSON] в період з 22.10.1994 р. по 21.10.2020 р. підтверджується рішенням Курземського районного суду Латвійської Республіки від 21.10.2020 р. у справі №С-0464-20/35 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Отже, вимога щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача з [PERSON] в період з 2004 року по 21.10.2020 р. суперечить вимогам статті 25 СК України, оскільки попередній шлюб позивача з [PERSON] не був розірваний. Отже, перебування в зареєстрованому шлюбі виключає встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Вказана позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц (провадження № 61-23286св18). Аналогійної позиції дотримується і Верховний Суд в постанові від 17 червня 2020 року у справі № 755/18012/16-ц. Між тим, оцінюючи надані стороною позивача письмові докази, враховуючи показання свідків, з урахуванням встановлення факту розірвання шлюбу [PERSON] 21.10.2020 р., суд дійшов висновку, що [PERSON] довела факт проживання з [PERSON] , що помер [INFO] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 22.10.2020 р. по [INFO] р. При цьому, оскільки судом не встановлено факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] в період, коли [PERSON] став власником нерухомого майна, а саме: житлового будинку [ADDRESS] , земельної ділянки з кадастровим номером 4810136900:05:011:0001, 49/100 частки квартири [ADDRESS] , підстави для визнання за [PERSON] права спільної сумісної власності на майно, набуте під час проживання однією сім`єю без укладення шлюбу з [PERSON] відсутні. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи наведені обставини справи, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] разом із [PERSON] , який помер [INFO] , в період з 22.10.2020 р. по [INFO] , а в решті вимог позов задоволенню не підлягає з наведених вище підстав. З урахуванням викладеного,

Outcome: partial