Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

У позовній заяві позивачка [PERSON] просить ухвалити рішення про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що з 12.09.2014 по 08.08.2022 з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, у період якого у них [INFO] народився син [PERSON] , який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач перестав приймати будь-яку участь у вихованні та утриманні сина, перестав цікавитись його життям, ухиляється від сплати аліментів. Крім цього, відповідач як під час перебування в шлюбі, так і після його розірвання систематично зловживав алкоголем, та вважається особою, яка самовільно залишила військову частину або місце служби. Зазначене свідчить, що відповідач ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків, а перебування його у статусі юридичного батьківства суперечить інтересам дитини та чинить перешкоди у реалізації прав та гарантій дитини. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснила, що з відповідачем розлучилася та їхній син залишився проживати з нею та перебуває на її утриманні; відповідач перестав приймати будь-яку участь у вихованні та утриманні сина, перестав цікавитись його життям, ухиляється від сплати аліментів. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання, а також телефонограмою. Представник органу опіки та піклування - служби у\~справах дітей\~Новокалинівської міської\~ради Самбірського\~району Львівської\~області на розгляд справи в суд не з`явився, через Електронний суд надіслала заяву, в якій просила розглядати справи без її участі, одночасно надіславши на висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.09.2014, який розірваний рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 08 серпня 2022 року в справі № 166/261/22 за позовом позивачки. У період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] . Довідкою ВЧ [NUMBER] №1007 від 04.11.2024 стверджено, що на утриманні [PERSON] (після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] ) знаходиться син [PERSON] . Відповідно до довідки №06-11/351 від25.10.2024, виданої директором Новокалинівського ліцею, [PERSON] дійсно навчається в даному навчальному закладі. Відповідно до судового наказу Любомльського районного суду Волинської області від 14.02.2023 в справі №163/96/23в наказано стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 січня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого 25.10.2024, сукупний розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів станови на вересень 2024 року становить 111 516,69 гривень. З довідки №706 від 01.02.2025, виданої ВЧ № [NUMBER] , встановлено, що [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 26.12.2024 року. На виконання ухвали суду від 08.04.2025 року з військової частини [NUMBER] надійшла відповідь, з аналізу якої встановлено, шо [PERSON] самовільно залишив військову частину, його місце знаходження не відоме, за час несення служби зарекомендував себе з негативної сторони. З витягу з протоколу №4 засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Новокалинівської міської ради від 31.03.2025 вбачається, що Начальником служби у справах дітей [PERSON] , провідним спеціалістом Марією Горбан в присутності практичного психолога Новокалинівського ліцею [PERSON] , 21.03.2025 року була проведена бесіда з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , (за згодою матері відповідно до заяви від 20.03.2025 року) для встановлення думки дитини щодо вирішення спору про позбавлення батьківських прав в порядку ст.171 СК України. Під час бесіди дитині задавались питання про батька та ставлення до нього. Зі слів дитини стало зрозуміло, що хлопчик останній раз бачив батька влітку 2024 року, коли перебував у бабусі на літніх канікулах в с. Почапи, де батько також проживає. Назар з превеликим задоволенням їздить до бабусі - матері батька на всі канікули. І також дуже хоче поїхати на весняні канікули. На даний час хлопчик не знає де батько зараз перебуває і також він йому не телефонував. Хлопчик пригадав, що коли вони проживали разом, під час відсутності матері батько проводив з ним час та бавився з ним. Більш конкретних деталей він пригадати не зміг. Також хлопчик заперечує будь-які образи до нього зі сторопи батька. За спостереженнями практичного психолога, під час бесіди, хлопчик, зважаючи на свій вік, вісім років, не повністю розуміє термін "позбавлення батьківських прав" та не давав чітких відповідей на запитання, під час розмови був не повністю відкритим, про що свідчили опушена голова та очі. Хлопчик відповідав на питання неохоче, був розгублений та стривожений. Батько [PERSON] , на комісію з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Новокалинівської міської ради не зявилась оскільки відповідно до довідки та зі слів його матері на даний час перебуває у Донецькій області, де ведуться активні бойові дії, не завжди має змогу виходити на телефонний звязок, буває по декілька днів немає можливості телефонувати. На даний час, зі слів матері, [PERSON] протягом 39 днів не виходив на зв`язок. На даному засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Новокалинівської міської ради вирішено перенести розгляд даного питання до того моменту коли відповідач буде мати змогу вийти на звязок та висловити свою думку щодо даного питання. Рішенням виконавчого комітету Новокалинівської міської ради від 07 липня 2025 року №135 затверджено висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] стосовно його малолітньої дитини [PERSON] . Зі змісту вищезазначеного висновку встановлено наступне. [PERSON] на комісії повідомила, що свою позицію не змінила, хоче позбавити [PERSON] батьківських прав, оскільки він не бере участі у вихованні дитини, не провідує сина, не цікавиться дитиною, не телефонує йому. Також мати повідомила, що бабуся не хоче брати дитину на канікули, не цікавиться його життям, з її слів з червня 2025 року аліменти не стягуються бо він СЗЧ. Згідно характеристики №55 від 31.01.2025 р. виданої Любомльською міською радою Волинської області [PERSON] , [INFO] користується авторитетом серед односельчан. За час проживання на території старостинського округу скарги на нього не надходили. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов Любомльської міської ради від 31.01.2025 року №12 за адресою: [ADDRESS] комісією було встановлено, що умови проживання [PERSON] задовільні. [PERSON] проживає в приватному житловому будинку разом з матірю та братом. А також в даному будинку зареєстрований його син [PERSON] , [INFO] , який зі слів бабусі проводить всі канікули у них. Відповідно до інформації Самбірського РВП ГУНП у Львівській області згідно бази даних інформаційно-телекомунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України" гр. [PERSON] , [INFO] до адміністративної відповідальності не притягався за невиконання батьківських обовязків. Батько [PERSON] на комісію з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Новокалинівської міської ради не зявився, звернувся з письмовими поясненнями до Служби у справах дітей про те, що не зможе бути присутнім на комісії з питань захисту прав дитини, яке відбудеться 01.07.2025 о 10:00 год. Причиною неявки на засіданні вказав проходження ВЛК, бо переводиться в іншу частину. До сина не може додзвонитись тому що усі дзвінки заблоковані, бо [PERSON] не дозволяє розмовляти з дитиною. ( До пояснень додав довідку від 02.05.2025 р. №2987 видану тимчасово виконуючим обовязки командира військової частини [NUMBER] про те, що солдат [PERSON] 28.04.2025 отримав мінно-вибухову травму, виписку із медичної картки стаціонарного хворого та посвідчення УБД видане 24 лютого 2025 року). Також надав інформацію з Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління щодо розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 08.05.2025 про те, що [PERSON] сплачено 71 362,32 грн., сукупний розмір заборгованості становить 56 607,87 грн. Відповідно до довідки від 02.05.2025 р. №2987 солдат [PERSON] 28.04.2025 отримав мінно-вибухову травму: ЗЧМТ: струс головного мозку; цефалгічний синдром; вогнепальне осколкове поранення потиличної частини голови, садна лівої вушної раковини. Поранення виникло під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Калинівка Донецької області, під час ворожого скиду з БПЛА, номер обслуги 3 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини [NUMBER] . Мінно-вибухова травма даного військовослужбовця настала при здійсненні ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій області, повязана з захистом Батьківщини під час дії воєнного стану та повязана з виконанням обовязків військової служби. Перебував в засобах індивідуального захисту. Не перебував в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спянінні. Проаналізувавши всі представлені документи в позовній заяві та вивчивши усі обставини справи, відповідно до наданого пакету документів, враховуючи, що батько жодного разу не притягувалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обовязків, відомостей щодо скарг на поведінку [PERSON] до Почапівського старостинського округу не находило, враховуючи інформацію з Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Кошатим О.П. про те, що станом на 08.05.2025 сплачено 71 362,32 грн., комісія дійшла висновку, що позбавлення батьківських прав допускається толі, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, та з виключною мірою і можливе за умови систематичного тривалого нехтування батьком своїх обовязків та наявності вини в діях батька. Зважаючи на відсутність достатніх та переконливих доказів у матеріалах справи та додаткових документів, які б підтверджували невиконання батьком його батьківських обовязків, враховуючи що в Україні воєнний стан, комісія позбавлена можливості встановити винну поведінку батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обовязків. Застосування такого заходу, як позбавлення батьківських прав є крайнім заходом виливу на осіб, які не виконують батьківських обовязків, питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, обєктивного зясування обставин справи з підтвердженими документами. Тому з врахування викладеного, орган опіки та піклування Новокалинівської міської ради вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] . Частиною 3 статті 51 Конституції України гарантовано, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно із статтею 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про позбавлення батьківських прав одного з батьків чи відразу обох батьків. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Згідно із ч.1 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч.2 ст.181 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (за ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі "Савіни проти України" зазначається, "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини." Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). У зв`язку із цим, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При цьому необхідно впевнитися не лише у невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько (мати) ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. На підтвердження заявлених позовних вимог позивач до позову додали рішення суду про розірвання шлюбу та судовий наказ про стягнення аліментів, довідки та характеристику з місця навчання дитини, розрахунок заборгованості відповідача по аліментах, документи, що характеризують її особу. Оцінюючи кожен із зазначених доказів окремо та їх сукупність, суд зазначає про таке. \~ \~ \~ \~Позивач стверджує, що відповідач дитиною не цікавилась, аліментів не сплачує, місце перебування відповідача невідоме, так як він СЗЧ. \~ \~ \~ \~Проте такі пояснення позивача самі по собі не свідчать про умисність дій відповідача як батька дитини по ухиленню від виконання батьківських обов`язків. Аналізуючи досліджені докази та наведені норми закону і судової практики, суд вважає, що відповідач дійсно не бере активної участі у вихованні сина, проте розцінювати його поведінку як беззаперечне ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні ст.164 СК України станом на дату розгляду справи суд вважає передчасним. Як на підставу позбавлення батьківських прав позивач вказала, що батько самоусунувся від виховання та утримання дитини, інших підстав по справі не встановлено. Із досліджених доказів вбачається, що відповідач проходить військову службу, під час якої отримав поранення, а тому об`єктивно на даний час не може активно приймати участь у вихованні сина. Крім того, під час спілкування із неповнолітнім [PERSON] , небажання дитини спілкуватися із батьком не встановлено. У цій справі не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з сином та брати участь в його вихованні. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається [PERSON] , не свідчить про те, що батько не бажають брати участі в його утриманні й вихованні, тобто свідомо, умисно нехтує батьківськими обов`язками. Батьківські права основані на спорідненості батьків з дітьми, тому виникнення між дітьми та батьками конфлікту чи погіршення їхніх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав. У ст.171 СК закріплено, що дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. При визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На думку суду, у даній справі не встановлено, що відповідач є особливо непридатним чи неблагополучним, а передбачені чинним законодавством заходи громадського та державного контролю за ставленням до дитини не вичерпані. Тому застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав на даний час буде передчасним. \~ \~ \~ \~За викладених обставин суд ставить під сумнів, що даний позов поданий у найкращих інтересах дитини, а наведені у позові обставини відповідають критеріям достовірності. \~ \~ \~ \~ Згідно з ч.ч.4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд звертає увагу на те, що орган опіки та піклування, надаючи висновок в порядку ст.19 СК України, повинен впевнитися не лише у невиконанні батьками обов`язків по вихованню та утриманні дитини, а також встановити, що батько (мати) ухиляється від виконання батьківського обов`язку свідомо, тобто, систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Доказів того, що до відповідача застосовувались будь-які заходи впливу та попередження, матеріали справи не містять та у висновку органу опіку піклування не зазначені. Із аналізу затвердженого рішення виконавчого комітету Новокалинівської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав вбачається, що він ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи. Жодних даних і доказів про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківського обов`язку у висновку не зазначено. Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). На підставі досліджених в справі доказів, суд за своїм внутрішнім переконанням, надавши оцінку кожному доказу окремо та їх сукупності, дійшов висновку про недоведеність заявлених позовних вимог в цілому, оскільки обставини, на які позивач покликається як на підстави заявлених позовних вимог, не підтверджені достатніми і достовірними доказами. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. У зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed