Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

28 січня 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на\~його користь\~заборгованість за\~борговою розпискою\~від 03\~жовтня 2024\~року у\~розмірі 12\~300,00\~доларів США\~та 3%\~річних в\~сумі 89,81\~доларів США. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 03 жовтня 2024 року позивач надав відповідачу в борг грошові кошти в сумі 12\~300,00 доларів США, в підтвердження чого позичальником було складено розписку на ім`я позикодавця. Строк користування грошовими коштами сторони визначили до 31 жовтня 2024 року, тобто останній день повернення позики припадав на 30 жовтня 2024 року. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, в добровільному порядку грошові кошти не повертає. Отже, наявні правові підстави для стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості. Також, посилаючись на статтю 625 ЦК України, позивач розрахував 3% річних за період з 31 жовтня 2024 року по 27 січня 2025 року у розмірі 89,81 доларів США. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача - Підлубна Ю.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено,\~що 03\~жовтня 2024\~року [PERSON] \~отримав у\~позику у\~ [PERSON] грошові кошти у розмірі 12 300,00 доларів США,\~що підтверджується письмовою розпискою [PERSON] від 03 жовтня 2024 року. Строк повернення грошових коштів до 31 жовтня 2024 року (а.с. 12). Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Розписка за своєю суттю є документом, який укладається у довільній формі та є доказом укладення між сторонами договору позики. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України,\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до положень ч. 2\~ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що позивач передав відповідачу обумовлену суму грошових коштів, що підтверджується вищевказаною розпискою відповідача [PERSON] від 03 жовтня 2024 року. В свою чергу, відповідач не повернув позивачу отримані у позику грошові кошти. Отже, відповідач [PERSON] порушив взяті на себе зобов`язання та не повернув позивачу отримані грошові кошти. Таким чином, судом встановлено, що на теперішній час сума неповернутих грошових коштів за розпискою від 03 жовтня 2024 року становить 12 300,00 доларів США. Позивач зазначив, що відповідач гроші не повертає. У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач вирішив скористатись правом вимоги та 28 січня 2025 року звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ст.ст.\~610,\~612 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. З огляду на те, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань та не повернув суми отриманих ним грошових коштів, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими. Щодо стягнення боргу в іноземній валюті, суд вважає за необхідне зазначити наступне. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому,\~Основний Закон\~не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. При цьому, заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів\~у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому\~як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Отже, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Таким чином, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача боргу у валюті, визначеній договорами позики долар США. Згідно роз`яснень наданих у пункті 14\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Сума заборгованості відповідача за розпискою від 03 жовтня 2024 року становить 12\~300,00 доларів США. Станом на 09 липня 2025 року, тобто станом на день ухвалення судом даного рішення, офіційний курс валюти встановлений НБУ становить за 1 долар США 41,8462 грн. Отже, сума неповернутої позики за розпискою від 09 липня 2025 року складає 12\~300,00 доларів США, що за встановленим курсом НБУ станом на 09 липня 2025 року становить еквівалент 514\~708,26 грн. (12 300,00 доларів США х 41,8462 грн. = 514\~708,26 грн.). Таким чином судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів наданих за розпискою, яке підлягає судовому захисту. Крім того, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача за період з 31 жовтня 2024 року по 27 січня 2025 року 3 % річних від простроченої суми за договором позики від 03 жовтня 2024 року у розмірі 89,81 доларів США. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне. Положеннями статті 1050 ЦК України, визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 625 ЦК України закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки судом встановлено, що на теперішній час грошові кошти отримані в позику відповідачем позивачу не повернуті, слід дійти висновку про наявність законних підстав, для притягнення відповідача до передбаченої ст. 625 ЦК України відповідальності за порушення ним строків виконання грошового зобов`язання. Як вже зазначалось вище, заборгованість відповідача за договором позики від 03 жовтня 2024 року становить 12\~300,00 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Три відсотки річних підлягають стягненню з наступного дня після прострочення, тобто з 31 жовтня 2024 року, та по 27 січня 2025 року включно, тобто в межах заявлених [PERSON] позовних вимог. Таким чином, 3 % річних від простроченої суми заборгованості за договором позики від 03 жовтня 2024 року за період з жовтня 2024 року по 27 січня 2025 року складають 89,81 доларів США (12\~300,00 доларів США х 3% х 89 днів прострочення / 365 = 89,81 доларів США), що за офіційним курсом НБУ станом на 09 липня 2025 року становить еквівалент 3\~758,21 грн. (89,81 доларів США х 41,8462 грн. = 3\~758,21 грн.). З урахуванням всього вищевикладеного суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути: заборгованість за договором позики від 03 жовтня 2024 року у загальному розмірі 12\~389,81 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 09 липня 2025 року становить 518\~466,47 грн., яка складається з: основна сума боргу у розмірі 12\~300,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 09 липня 2025 року становить 514\~708,26 грн.; 3 % річних від простроченої суми боргу у розмірі 89,81 доларів США, за офіційним курсом НБУ станом на 09 липня 2025 року становить 3\~758,21 грн., а отже позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту. Крім того, відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені, а позивач на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 5\~184,66 грн. На підставі ст.ст. 207, 525, 526, 610, 612, 625, 1046-1049 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved