Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до Шевченківського районного суду м. Чернівців із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №?31.03.2024-100003380, укладеним у формі електронної оферти. У позовній заяві представник позивача - Мохир Ярослав Вікторович, який діє на підставі довіреності, зазначив, що 31 березня 2024 року між сторонами було укладено кредитний договір (оферту) №?31.03.2024-100003380, відповідно до якого відповідачу - [PERSON] - було надано кредит у розмірі 11?000,00 грн. Факт видачі кредитних коштів підтверджується квитанцією від 31.03.2024 року. Згідно з умовами договору, строк кредитування становить 140 календарних днів, тобто кінцевим строком повернення кредиту визначено 17 серпня 2024 року. Процентна ставка за користування кредитом була фіксованою та становила 1% від суми кредиту за кожен день користування. Також умовами договору передбачалася сплата одноразової комісії за надання кредиту в розмірі 15% від суми кредиту, що дорівнює 1?650,00 грн. У договорі зазначено, що проценти нараховуються на повну суму кредиту за кожен день користування, а їх розрахунок здійснюється шляхом множення суми кредиту на денну процентну ставку та кількість днів користування. Денна процентна ставка обчислена як 0,82%. Відповідно до п. 10.1 договору, договір набирає чинності з моменту отримання Кредитодавцем в інформаційній системі відповіді від Позичальника про акцепт умов договору, що підтверджується одноразовим ідентифікатором. У даному випадку, 31.03.2024 року [PERSON] здійснила акцепт умов договору шляхом підтвердження через електронну систему із використанням одноразового ідентифікатора, що визнано законодавством як електронний підпис відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Крім того, під час укладення договору Позичальник пройшла електронну ідентифікацію через Систему BankID Національного банку України, що підтверджується наявністю відповідного запису про ТОВ «Споживчий центр» як абонента цієї системи з 26 жовтня 2020 року. Таким чином, позивач стверджує, що умови кредитного договору відповідачкою було прийнято, а кошти у сумі 11?000,00 грн отримано. У той же час, відповідачка не виконала обов`язків з повернення кредиту та сплати процентів у встановлений строк. У зв`язку з цим станом на 03.02.2025 року, тобто на момент звернення до суду, сукупна заборгованість за договором склала 19?100,07 грн. Позивач послався на порушення відповідачем зобов`язання, передбаченого кредитним договором, що, відповідно до положень статей 610, 612, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, є простроченням виконання зобов`язання. У позовній заяві представник позивача зазначив, що досудове врегулювання спору не здійснювалося, заходи забезпечення доказів або позову до подання позову не вживалися, а інші позови до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав не подавалися. Крім того, позивач просив розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та не заперечував проти заочного розгляду справи відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України. До позовної заяви позивачем додано копії документів, зокрема: витяг з ЄДР, довіреність представника, наказ про переведення, дані BankID, розрахунок заборгованості, квитанцію про сплату судового збору, кредитний договір, платіжні документи, скриншот реєстрації в системі BankID тощо. А тому просив стягнути з відповідача суму боргу та судові витрати по справі. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 лютого 2025 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник відповідача - Венерський Олександр Сергійович, який діє в інтересах [PERSON] на підставі довіреності, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на їх необґрунтованість та недоведеність. У відзиві зазначено, що відповідач не визнає факту укладення між нею та ТОВ «Споживчий центр» кредитного договору №?31.03.2024-100003380, оскільки, на думку представника, позивач не надав належних і допустимих доказів того, що саме відповідачка здійснила ідентифікацію та акцептувала договір з використанням одноразового ідентифікатора або електронного підпису. Відповідач стверджує, що надані позивачем сканкопії та посилання на порядок укладення договору через вебсайт не підтверджують належного ідентифікування особи, не містять електронного формуляра заяви з підписом відповідачки, а також не підтверджують факт отримання кредитних коштів. Крім того, представник відповідача вказав, що жоден із долучених до позову документів не містить належного підтвердження фактичного перерахування кредитних коштів саме відповідачці - зокрема, відсутні виписки з банківських рахунків або докази належності вказаних у матеріалах справи банківських карток відповідачці. Також позивачем не надано жодних первинних бухгалтерських документів, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є обов`язковими для підтвердження факту здійснення господарської операції з видачі кредиту. Відповідач послався на правову позицію Верховного Суду, згідно з якою кредитний договір є укладеним лише з моменту фактичного передання коштів, а не лише шляхом підписання, тим більше - без належного підтвердження отримання. Представник також акцентував на тому, що розрахунок заборгованості, долучений до позову, сам по собі не є належним доказом наявності зобов`язання - позивач не надав детального розрахунку із зазначенням конкретних сум, ставок, кількості днів, періодів нарахування процентів тощо. Крім того, у відзиві зазначено, що відповідач не отримувала примірника позову з додатками поштою, а вперше ознайомилася з матеріалами справи лише 09 травня 2025 року через представника - АО «Вектор права», що підтверджує своєчасність подання відзиву в межах наданого судом строку. У зв`язку з викладеним представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову ТОВ «Споживчий центр» у повному обсязі. До суду представником позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» - було надано відповідь на відзив, у якій представник позивача заперечив доводи, викладені відповідачем у поданому відзиві, як безпідставні, необґрунтовані та такими, що не спростовують належним чином позовні вимоги. У відповіді зазначено, що кредитний договір №?31.03.2024-100003380 був укладений у належній формі шляхом акцепту відповідачем умов публічної оферти в електронній формі, з дотриманням вимог Закону України «Про електронну комерцію». Представник позивача вказав, що підписання договору відбулося за допомогою одноразового ідентифікатора, надісланого на фінансовий номер телефону відповідача, що згідно з чинним законодавством прирівнюється до підписання договору в письмовій формі. Також у відповіді зазначено, що ідентифікація особи відповідача була проведена через Систему BankID Національного банку України, що дозволяє однозначно встановити особу користувача. Посилання відповідача на відсутність паперового оригіналу договору представник позивача вважає безпідставним, оскільки електронний договір має юридичну силу, а подані до суду копії електронних доказів відповідають вимогам процесуального закону. Представник позивача наголосив, що відповідач не подавав клопотання про витребування оригіналу кредитного договору, не спростував жодного з поданих доказів, не довів факту неотримання кредиту та не заявив претензій щодо неправильності розрахунку заборгованості. На думку представника позивача, надані відповідачем твердження є загальними запереченнями, не підтвердженими доказами, і не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову. У зв`язку з цим позивач просив суд врахувати відповідь на відзив як частину своїх письмових пояснень та задовольнити позов у повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій позов підтримує повністю, просить справу розглянути в його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просить справу розглянути в його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 31 березня 2024 року між сторонами - ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] - було укладено кредитний договір (оферту) №?31.03.2024-100003380, відповідно до якого останній було надано кредитні кошти в розмірі 11?000,00 грн. Надання грошових коштів підтверджується належним доказом - квитанцією про видачу кредиту від 31.03.2024 року. Згідно з умовами зазначеного договору, строк користування кредитом становив 140 календарних днів, а кінцевою датою повернення кредиту визначено 17 серпня 2024 року. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та становить 1% від суми кредиту за кожен день користування, а також передбачено сплату одноразової комісії в розмірі 15% від суми кредиту, що становить 1?650,00 грн. Згідно з умовами договору, нарахування процентів здійснюється на повну суму кредиту за кожен день користування, а розрахунок передбачає множення суми кредиту на денну процентну ставку - 0,82% - та на кількість днів користування. У пункті 10.1 договору прямо зазначено, що він набирає чинності з моменту отримання Кредитодавцем у своїй інформаційній системі акцепту від Позичальника, підтвердженого введенням одноразового ідентифікатора. Судом установлено, що 31.03.2024 року відповідач здійснила акцепт умов договору шляхом підтвердження в електронній системі через одноразовий ідентифікатор, що згідно із Законом України «Про електронні довірчі послуги» визнається належним електронним підписом. Крім того, факт ідентифікації відповідача підтверджується інформацією про проходження електронної верифікації через Систему BankID Національного банку України, а також наявністю підтвердження про приєднання ТОВ «Споживчий центр» як офіційного абонента до цієї системи з 26 жовтня 2020 року. Таким чином, суд дійшов висновку, що кредитний договір між сторонами укладено належним чином, відповідач акцептувала його умови, пройшла ідентифікацію, отримала кредитні кошти та зобов`язалася їх повернути. Водночас відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала. Станом на 03.02.2025 року, тобто на дату подання позову, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 19?100,07 грн. Вказані обставини підтверджуються належними письмовими доказами, які суд визнає допустимими та достовірними. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)(ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із п.1. ст.1048 ЦК України, розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов ТОВ «Споживчий центр» обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Встановлено, що між сторонами 31.03.2024 укладено кредитний договір №?31.03.2024-100003380 в електронній формі шляхом акцепту відповідачем публічної оферти з використанням одноразового ідентифікатора, що згідно із Законом України «Про електронну комерцію» прирівнюється до підпису в письмовій формі. Ідентифікація відповідача підтверджена даними системи BankID НБУ, а факт отримання кредиту - платіжною квитанцією. Суд враховує, що відповідач не подала клопотання про витребування оригіналу договору, не надала доказів недійсності правочину чи відсутності грошових коштів, а її заперечення зводяться до загального неприйняття позову без належного обґрунтування. З урахуванням викладеного, доводи, наведені у відзиві, суд визнає безпідставними, а надані позивачем документи - належними й допустимими доказами укладення договору, передачі кредиту та порушення зобов`язання відповідачем. Позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність і допустимість кожного поданого доказу окремо, а також їх достатність і взаємозв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. Розглянувши справу в межах заявленого предмета позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача - [PERSON] - на користь позивача - ТОВ «Споживчий центр» - заборгованість за кредитним договором №?31.03.2024-100003380 у розмірі 19?100,07 грн., задовольнивши позов у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved