Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

У червні 2025 року ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» звернулося до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 14 467 грн. 42 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5 000 грн.; проценти за користування кредитом в розмірі 9 467 грн 42 коп., а також судовий збір в розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 01.07.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено кредитний договір та додаткову угоду до цього договору, відповідно до умов яких відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 5 000 грн зі сплатою 1,99% в день, строком кредитування на 7 днів, тобто до 08.07.2021. Кредитодавець належним чином виконав умови кредитного договору, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах та в порядку, передбаченому кредитним договором. 19.11.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимог за вказаним кредитним договором. Оскільки відповідач належним чином не виконував грошові зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 14 467 грн. 42 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5 000 грн.; проценти за користування кредитом в розмірі 9 467 грн 42 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач визнав позов частково. Визнав обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з нього заборгованості по сплаті тіла кредиту в розмірі 5 000 грн, однак заперечив щодо задоволення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, оскільки проценти позивачем нараховані не у відповідності до Закону. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.07.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено кредитний договір та додаткову угоду до цього договору, відповідно до умов яких відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 5 000 грн зі сплатою 1,99% в день, строком кредитування на 7 днів, тобто до 08.07.2021 (а.с. 9, 10). Цього ж дня ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перерахувало двома платежами на рахунок відповідача кредитні кошти в сумі 5 000 грн (а.с. 6, 7). 19.11.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло право грошової вимог за вказаним кредитним договором (а.с. 17). 03.04.2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло право грошової вимог за вказаним кредитним договором (а.с. 28). Оскільки відповідач належним чином не виконував грошові зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 14 467 грн. 42 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5 000 грн.; проценти за користування кредитом в розмірі 9 467 грн 42 коп. (а.с. 14). Згідно із ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Матеріалами справи підтверджується, що кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позовні вимоги про стягнення тіла кредиту підтверджуються належними і допустимими доказами, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У постанові Верховного Суду від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, позивач відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитними коштами у межах погодженого позикодавцем та боржником строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки. Згідно із пунктами 2.1., 2.2., 2.3. кредитного договору та додаткової угоди до кредитного договору сума кредиту становить 5 000 грн. Проценти за користування кредитом становлять 1,99% в день. Кінцевий термін повернення кредиту - 08.07.2021 (а.с. 9, 10). Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитом за період з 01.07.2021 до 08.07.2021, що становить 696 грн. 50 коп. (5 000 грн х 1,99% в день х 7 днів). У іншій частині позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги частково підтверджуються належними і допустимими доказами, є частково обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500 грн, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Указаний критерій застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд приходить до висновку, що наданими до суду доказами фактичний обсяг витрат на правову допомогу у зазначеній справі представником позивача частково обґрунтовано, і з огляду на незначну складність самої справи, суд вважає, що понесені позивачем витрати є не співмірними із складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг. У зв`язку з вищезазначеним, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 2 500 грн., що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат саме в зазначеному розмірі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial