Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м.Києва з позовом в якому просив усунути відповідача [PERSON] від спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що [INFO] померла його матір - [PERSON] і він, як її син, є спадкоємцем першої черги за законом. Іншім спадкоємцем за законом була дочка спадкодавця, рідна сестра позивача - [PERSON] , яка померла [INFO] . На день смерті сестри позивача [PERSON] спадкоємцями за законом першої черги були її син - відповідач [PERSON] , та померла матір позивача та [PERSON] - [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України, відповідач [PERSON] , як онук померлої [PERSON] є спадкоємцем за правом представлення. Однак, на думку позивача, відповідача має бути усунуто від права на спадкування після померлої [PERSON] , так як за період життя спадкодавця не надавав їй належної допомоги, яку вона потребувала. [PERSON] проживала на день своєї смерті за адресою: Чернігівська обл., Ніжінський район, с.Озеряни. Позивач, як її син, не мав можливості надавати їй необхідну допомогу, так як з перших днів війни пішов до лав ЗСУ добровольцем, та не міг здійснювати догляд за матір`ю, яка хворіла, та за станом свого здоров`я потребувала догляду. Відповідачу про це було добре відомо, але жодної допомоги своїй бабусі він не надавав, хоча з даним проханням до нього звертався і позивач і сама [PERSON] особисто. [PERSON] перебувала в такому фізичному стані, що не мала можливості самостійно пересуватися. Таким чином, позивач вважає, що відповідач мав можливість надавати допомогу спадкодавцю [PERSON] , але не здійснив жодних дій для цього і тому має бути усунений від спадкування. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Києва від 25.01.2024 року позов залишено без руху. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 08.02.2024 року в справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. 29.04.2024 року від третьої особи Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (Головне управління юстиції у Чернігівській області ліквідовано) надійшли письмові пояснення, які долучені до матеріалів справи. 22.07.2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який прийнятий судом та долучений до матеріалів справи. З відзиву вбачається, що твердження позивача щодо ухилення від надання допомоги [PERSON] відповідачем не відповідають дійсності та не можуть бути підтверджені позивачем належними та допустимими доказами. Так, відповідач не заперечує, що його бабуся [PERSON] проживала в селі Озеряни Ніжинського району Чернігівської області. За її життя, відповідач разом зі своїми батьками [PERSON] та [PERSON] часто навідували бабусю., допомагали по господарству та надавали фінансову допомогу в утриманні будинку. Відповідачеві відомо, що його батько за свої кошти провів до будинку бабусі газ, викопав свердловину з водою, перекрив дах в будинку та багато чого іншого, необхідного для біль комфортного проживання бабусі. [INFO] померла мати відповідача, а [INFO] почалася повномасштабна військова агресія. Частина Чернігівської області перебувала під окупацією. Відповідач постійно підтримував зв`язок з бабусею в телефонному режимі. Він пропонував їй виїхати до Києва, однак вона відмовилась та категорично заборонила онукові їхати до неї, ризикуючи життям. Крім цього, попри велике бажання, на той час відповідач не має жодної можливості добратися до бабусі та надати їй допомогу. Також позивач не надав доказів того, що його мати перебувала у безпорадному стані через похилий вік чи мала певну хворобу (каліцтво) через яку також перебувала у безпорадному стані. Відсутні будь-які докази того, що [PERSON] потребувала допомоги саме відповідача, який нібито умисно ухилявся від надання допомоги при можливості її надати. В судовому засіданні представник позивача та позивач надали пояснення, в яких просили позовні вимоги задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні надала пояснення, в яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав зазначених в відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином померлої [PERSON] . Відповідач [PERSON] є онуком померлої [PERSON] , отже сторони перебувають в родинних відносинах. Відповідно до свідоцтва по смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] в Чернігівській області Ніжинського району місто Бобровиця, про що Бобровицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) зроблено відповідний актовий запис № 494. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Як вбачається з копії спадкової справи № 316/2022 відкритою Бобровицькою державною нотаріальною конторою 29.11.2022 року після померлої [PERSON] вбачається, що спадкоємці, які звернулися з заявами про прийняття спадщини є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Відповідно до довідки № 14453/0-07-17-2923 від 06.06.2023 року, виданої Озерянським старостинським округом Бобровицької міської ради Чернігівської області - [PERSON] на день смерті постійно проживала за адресою [ADDRESS] , разом з нею на день смерті і протягом 6- ти місяців з дня смерті ніхто не проживав. Заповіт по Озерянському старастинському округу (Озерянській сільській раді) спадкодавцем не складався. З військового квитка серії [NUMBER] виданого на ім`я [PERSON] вбачається, що позивач був мобілізований до лав ЗСУ 07.03.2022 року. З висновку про наявність порушення функції організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійної основі № 683 вбачається, що [PERSON] потребує соціальної послуги по догляду на непрофесійної основі від фізичної особи. З результату огляду №54368856 від 18.08.2022 року здійсненого лікарем травматологом Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр Дніпровського району м. Києва» [PERSON] - [PERSON] мала проблеми опорно-рухової системи та мала обмеження рухів. Мала змінені та деформовані суглоби та зі слів родички була нетранспортабельна в наслідок перелому стегна зліва в 2020 році. На адресу суду Бобровицькою ЦРЛ було направлено копію картки стаціонарного хворого №3304 [PERSON] з якої вбачається, що [PERSON] була госпіталізована до Бобровицької ЦРЛ 29.10.22 року з діагнозом атеросклератичне враження. Також додатково було встановлено діагнози: дифузний кардіосклероз, цукровий діабет, варикозне розширення вен. З медичної картки стаціонарного хворого № 3304 [PERSON] вбачається, що вона перебувала на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні з 29.10.2022 року по 19.11.2022 року та потребувала за своїм станом здоров`я опіки та піклування з боку родичів. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали аналогічні за своїм змістом покази, з яких вбачається, що померла [PERSON] тривалий час проживала в селі Озеряни Чернігівської області. Всі свідки між собою родичі та знайомі як з позивачем так і з відповідачем. Померла [PERSON] з березня 2022 року перебувала без підтримки сина та онука, до цього вона проживала з дочкою [PERSON] , яка [INFO] померла. Свідки, як родичі між собою періодично навідували [PERSON] , допомагали їй по господарству, привозили необхідні продукти, спілкувалися із нею. За своїм загальним станом здоров`я [PERSON] не могла самостійно себе обслуговувати, дуже рідко виходила у подвір`я власного будинку, та не виходила за його межі взагалі. За своїм станом здоров`я вона фактично не могла себе обслуговувати. Приготувати собі їсти, інші дії щодо самообслуговування здійснити не могла. Додатково свідок [PERSON] зазначила, що відповідач [PERSON] до [PERSON] як до своєї бабусі не навідувався взагалі, хоча вона до нього зверталася про допомогу. Відповідач зловживає спиртними напоями та не приїжджав до неї. Свідок спілкувалася із батьком [PERSON] , якій знаючи про важкий стан [PERSON] пропонував їй вмовити її відмовитися від спадщини після померлої дочки за гроші, на що остання відповідала відмовою. Також вона зазначила, що позивач [PERSON] перебував весь цей час на військовій службі і не міг здійснювати догляд за матір`ю. Також надала покази про те, що [PERSON] зверталася до неї з проханням отримати довідку в поліклініці в м. Києві, про її стан здоров`я, щоб позивачу надали відпуску, так як вона потребувала допомоги. Що свідок і зробила, після чого [PERSON] пішов у відпуску, та приїхав до матері, та надав допомогу по господарству. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Для задоволення вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Правила частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 29 червня 2021 року у справі № 750/9209/20-ц (провадження № 61-6290св21), від 06 жовтня 2021 року у справі № 741/1714/18 (провадження № 61-5519св21), від 21 жовтня 2021 року у справі № 766/14057/17 (провадження № 61-6003св21), від 19 травня 2022 року у справі № 132/2991/20 (провадження № 61-9112св21). Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України. Згідно із ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві. Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17. Отже, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] будучи спадкоємцем своєї бабусі [PERSON] за її життя не надавав їй допомогу, яку вона потребувала не зважаючи на її звернення, без поважних на те причин, тобто фактично знаючи про важкий стан спадкодавця допустив з свого боку бездіяльність. З боку відповідача не було надано доказів, які б спростовували доводи позивача. Судом встановлений факт, що спадкодавець [PERSON] за своїм загальним станом здоров`я не могла належним чином пересуватися та самостійно себе обслуговувати тому потребувала сторонньої допомоги, яку не могла отримати від іншого спадкоємця - [PERSON] , який перебував на службі в ЗСУ та від незалежних від себе обставин не міг надати матері той обсяг допомоги, якій вона потребувала. Суд наголошує, що дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства, де позивач звернувся за захистом своїх прав,

Outcome: approved