Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-03 00:00:00

в заяві вказано, що сторони розірвали шлюб 26.11.2024 року. Після розірвання шлюбу залишились проживати в одному житловому приміщенні, оскільки воно належить на праві спільної часткової власності. За час спільного проживання [PERSON] систематично вчиняє щодо заявниці фізичне, психологічне насильство, ображає словесно, погрожує фізичною розправою, не пускає до квартири, пошкоджує майно, що становить небезпеку для її життя і здоров`я заявниці. Рішенням Івано-Франківького міського суду від 19.03.2025 року видано обмежувальним припис відносно [PERSON] . З того часу поведінка заінтересованої особи фактично не змінилась. 05.05.2025 року Івано-Франківським міським судом винесено вирок у справі 344/7788/25 щодо [PERSON] . Після винесення вироку 13.06.2025 року [PERSON] перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння попри заборону, встановлену рішенням Івано-Франківського міського суду зранку умисно вступив в словесний конфлікт з заявницею, вибив телефон, і завдав численні удари, що підтверджується довідкою №3755 від 13.06.2025, копією рентгену стопи і відео- і фотоматеріалами. За результатами вчинення цього правопорушення було винесено терміновий заборонний припис серії АА №642175. Заявниця в судовому засіданні заяву підтримала з підстав, що в ній зазначені, надала пояснення про те, що [PERSON] вже вдруге порушує обмежувальний припис, обіцяв не чіпати заявницю, проживають в одній квартирі, в різних кімнатах, конфліктує, здійснює тиск, фізичне насильство не тільки економічне, знущається над нею, шлюб між сторонами розірвано. Заінтересована особа [PERSON] надав пояснення суду, що заявниця перебуває в стосунках з іншим чоловіком, з яким хочуть вижити його з квартири, заявниця написала заяву у Державне бюро розслідувань про вчинення крадіжки сином, заявниця провокує конфлікт, вигадує претензії, хоче вивезти побутову техніку, бо рахує, що то її власність, іншої квартири немає, не заперечує в частині заборони спілкування, не підходить до заявниці на відстані 300 м. Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 19 березня 2025 року заяву задоволено частково. Видано обмежувальний припис [PERSON] на термін три місяці. Івано-Франківським міським судом 05 травня 2025 року ухвалено вирок, яким [PERSON] визнано виним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України та призначено покарання у вигляді пробаційного нагляду на строк один рік. 13.09.2025 року складено терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] . Заявниця та заінтересована особа зареєстровані власниками квартири за адресою [ADDRESS] . До матеріалів заяви долучено довідку №3755 від 13.06.2025, копію рентгену стопи і відео- і фотоматеріали та диск, які досліджені в судовому засіданні. Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно п. 3, 6, 7, 8 ч. 1 ст. 1 цього Закону, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Згідно ч. 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145. Вироком Івано-Франківського міського суду від 05 травня 2025 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України та призначено покарання у вигляді пробаційного нагляду на строк один рік з покладенням обов`язків. Судом при ухваленні вироку встановлено «… [PERSON] будучи ознайомленим 19.03.2025 року під підпис із зазначеним вище рішенням суду, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч. 4\~ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, 22.03.2025 року близько 20 год. 40 хв., перебуваючи у квартирі [ADDRESS] , умисно вступив із [PERSON] у словесний конфлікт, чим порушив обмеження, встановлені рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19.03.2025 щодо заборони в будь-який спосіб спілкуватися з [PERSON] строком на 3 місяці. Крім цього, під час досудового розслідування встановлено, що 07.04.2025 року близько 19 год. 40 хв., [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у квартирі [ADDRESS] , умисно вступив у словесний конфлікт з [PERSON] , чим також порушив обмеження, встановлені рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19.03.2025 щодо заборони в будь-який спосіб спілкуватися з [PERSON] строком на 3 місяці. У подальшому, 09.04.2025 року близько 20 год. 40 хв., [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у квартирі [ADDRESS] , умисно вступив із [PERSON] у словесний конфлікт, чим також порушив обмеження, встановлені рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19.03.2025 щодо заборони в будь-який спосіб спілкуватися з [PERSON] строком на 3 місяці. Окрім цього, встановлено що 14.04.2025 року близько 21 год. 00 хв., [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у квартирі [ADDRESS] , умисно вступив у словесний конфлікт з [PERSON] чим порушив обмеження встановленні рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у цивільній справі № 344/47732/25 від 19.03.2025 в будь-який спосіб спілкуватись з [PERSON] …». Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Крім того, після ухвалення вироку стосовно [PERSON] винесено терміновий заборонний припис у зв`язку з скоєнням ним домашнього насильства економічного характеру. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, враховуючи поведінку заінтересованої особи [PERSON] та неодноразові порушення обмежувального припису та існування вироку з вказаних обставин, суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] , шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених п. 6 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: approved