Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

07 жовтня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Чернігівської міської ради, в якому просить визначити їй додатковий двомісячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили для прийняття спадщини після смерті [INFO] її брата - [PERSON] . Обґрунтовано позов, зокрема, тим, що позивач є рідною сестрою [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно. Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася, оскільки близьких родичів, дітей, дружини, онуків він не мав. Позивач, коли була молодшою, то спілкувалася з братом частіше. Вони відвідувати один одного, мали сили та здоров?я на це. Однак, із плином часу у кожного стан здоров?я став погіршуватися, позивач з братом стали набагато гірше себе почувати, що позначилося на здатності самостійно пересуватися навіть у межах свого будинку чи квартири, не кажучи вже про пересування містом. Мобільний зв?язок із використанням сучасних телефонів вони з братом так і не змогли освоїти та ним не користувалися, оскільки віддавали перевагу традиційним засобам зв?язку: листи, телеграми, стаціонарний зв?язок. 24 лютого 2022 року російська федерація розпочала військову агресію проти України і Чернігівська область та м. Чернігів стали територією проведення активних бойових дій, а обласний центр потрапив в оперативне оточення та був заблокований військами країни агресора. У місті був відсутній поштовий зв?язок, електропостачання та стаціонарне інтернет сполучення, було завдано пошкоджень кабельним лініям зв?язку. Через проведення активних бойових дій у м. Чернігові, позивач втратила можливість зв?язатися із своїм братом. Пережиті події в лютому-березні 2022 року та обставини, в яких позивач опинилася, проживаючи на околиці міста, не кращим чином відобразилися на її здоров?ї та самопочутті. Останні роки позивач фактично не виходить із будинку і дізнатися самостійно про подальшу долю свого брата вона не мала можливості через об?єктивні та незалежні від неї обставини, у силу свого віку та вкрай поганого самопочуття. У зв?язку з проблемами зі здоров?ям, позивач все частіше вимушена звертатися до лікарів, проходити госпіталізацію та лікування. Під час чергового візиту до лікаря позивач випадково зустріла в лікарні сусідку свого брата та поцікавилася в неї про те, чи не бачила вона брата, оскільки він давно не виходить на зв?язок та зв?язатися із ним після початку повномасштабного вторгнення позивачу не вдавалося. Сусідка повідомила позивачу, що брат помер у вересні 2023 року. Про смерть свого брата позивач дізналася вже після спливу передбачених законодавством шести місяців для прийняття спадщини. Цей строк позивачем пропущено із незалежних від неї причин, поважність яких обґрунтована розпочатою військовою агресією російської федерації проти України, похилим віком позивача, пов?язаними із ним захворюваннями, відсутністю як у позивача, так і у покійного брата засобів мобільного зв?язку та відсутністю інших можливостей для комунікації, відсутністю у покійного інших родичів, які б могли сповістити позивача, як сестру, про смерть її рідного брата, а тому позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов. В установлений судом строк відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в його задоволенні. Зокрема, у відзиві відповідач зазначає, що однією із причин неприйняття позивачем спадщини у встановлений строк стала необізнаність про смерть брата, оскільки позивач не спілкувалася з ним тривалий час з початку повномасштабного вторгнення, а дізналася вона про смерть брата випадково під час візиту до лікарні від сусідки. Однак, судова практика має сталу позицію в даному випадку, а саме: необізнаність про смерть спадкодавця не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач пояснює тривале неспілкування зі спадкодавцем тим, що не користується мобільними телефонами, не пересувається багато через стан здоров?я, а з початку війни відділення пошти не працювали. Однак, поштові відділення не працювали в місті Чернігові лише на період активних бойових дій. Після відходу російських військ з Чернігівської області відділення пошти відновили свою роботу, що дозволяло комунікувати шляхом поштового листування. Позивач могла підтримувати зв?язок із братом, користуючись, наприклад, стаціонарним телефоном, через сусідів, знайомих, родичів, доглядальника тощо, а тому неспілкування із спадкодавцем неможливо визначити як об?єктивну та непереборну обставину, що унеможливлювала вчасно дізнатися про смерть спадкодавця та прийняти спадщину в установлений строк. Таким чином, аргументи позивача про те, що вона дізналася про смерть брата (спадкодавця) уже після закінчення строку на прийняття спадщини від сусідки та тривалий час не спілкувалась з спадкодавцем не можуть вважатися поважною, непереборною причиною, що об?єктивно унеможливлювала реалізацію позивачем своїх спадкових прав. Позивач також зазначає, що погіршення стану здоров`я та часте лікування також вплинули на можливість подачі заяви про прийняття спадщини вчасно. Однак, всі надані позивачем медичні довідки консультацій у лікарів та медичних оглядів датовані 2019, 2020 та 2021 роками, що не стосується періоду, який досліджується в даній справі, а саме: 6 місяців з 22 вересня 2023 року, а тому не можуть підтверджувати поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини, яка відкрилася [INFO] , адже відбувалися на кілька років раніше і значення для справи не мають. Похилий вік згідно чинного законодавства та судової практики також не визнається поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Таким чином, причини пропуску встановленого строку на прийняття спадщини не були поважними, об`єктивними, непереборними, такими, що пов`язані з істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 листопада 2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представники відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з підстав, зазначених у відзиві. Заслухавши доводи\~представників сторін,\~допитавши свідків\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та дослідивши\~матеріали справи,\~суд встановив таке. Згідно із копією посвідки про народження [PERSON] вона народилася [INFO] , її батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (записи здійснено російською мовою) (а.с. 6). [PERSON] народився [INFO] , його батьками також записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). 21 серпня 1972 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 7). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 17), у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 25 вересня 2019 року, виданого Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради, копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 45142199 від 06 жовтня 2015 року та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 22 жовтня 2024 року власником квартири [ADDRESS] , є [PERSON] (а.с. 18, 19, 37). Крім того, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 22 жовтня 2024 року підтверджується, що за [PERSON] також зареєстроване право власності на земельну ділянку площею 0,0446 га з кадастровим номером 7410100000:02:001:6082 (а.с. 36). Згідно із довідкою про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 22 вересня 2023 року № 8219 від 10 грудня 2024 року, виданою Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , один. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 79422441 від 05 грудня 2024 року слідує, що спадкова справа щодо майна померлого [INFO] [PERSON] не заводилася. Відповідно до інформації Комунального підприємства «Спеціалізований комбінат комунально-побутового обслуговування» Чернігівської міської ради № 567 від 23 жовтня 2024 року [PERSON] похований\~на кладовищі\~«Яцево» м.\~Чернігова 05\~жовтня 2023\~року. Поховання проводилося за кошти місцевого бюджету (а.с. 46 на звороті). Згідно з копіями виписок з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 10553 [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради у період з 20 серпня 2020 року до 31 серпня 2020 року (а.с. 10). Також, копіями консультативних висновків спеціаліста від 29 листопада 2019 року, від 02 жовтня 2020 року, від 20 лютого 2021 року (а.с. 11, 12, 13) та копіями результатів огляду № 42586669 від 08 липня 2021 року та № 30826918 від 27 липня 2021 року (а.с. 14, 15) підтверджується, що [PERSON] зверталася до Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради та Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська міська лікарня № 2» Чернігівської міської ради. Позивач зверталася до Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська міська лікарня № 2» Чернігівської міської ради і 25 травня 2022 року та 31 травня 2022 року, про що свідчать копії результатів огляду № 50526205 від 25 травня 2022 року та № 50724749 від 31 травня 2022 року. Згідно із копіями виписок № 1873 та № 137 із медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] у період з 02 жовтня 2023 року до 09 жовтня 2023 року та з 12 лютого 2024 року до 20 лютого 2024 року остання перебувала на лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради. 18 грудня 2023 року та 18 листопада 2024 року позивач також зверталася до лікаря-кардіолога Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська міська лікарня № 2». Крім того, 11 липня 2024 року позивач перебувала на лікуванні в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Мікрохірургія ока Василя Шевчика», що підтверджується копією виписки № 873 із медичної карти амбулаторного хворого. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду, зокрема, показала, що з 1969 року працювала разом із померлим [PERSON] . Позивач була дитячим педіатром і обслуговувала дітей свідка. Ордер на квартиру, в якій у подальшому проживав [PERSON] , отримувала позивач. Спочатку в цій квартирі проживала позивач, пізніше мати позивача, а потім [PERSON] . До війни позивач приїздила до [PERSON] . Після початку війни свідок доглядала за [PERSON] , готувала йому, в нього газ у квартирі відключили, то свідок сплатила борг. До [PERSON] в квартиру приходили невідомі люди (які зловживають алкоголем), вкрали в нього все. Потім 16 липня 2023 року [PERSON] зник, свідок його скрізь шукала. Пізніше свідок дізналася, що невідомі особи помістили [PERSON] в заклад надання психіатричної допомоги. Свідок поїхала до цього закладу, але [PERSON] вже її не розумів. Також, періодично свідок телефонувала [PERSON] в цей заклад дізнатися про стан його здоров`я. Сімейний лікар у грудні повідомив свідку, що [PERSON] помер. У позивача мобільного телефону немає, тому свідок і не змогла повідомити позивача про смерть брата. В [PERSON] теж не було телефону. Десь у травні 2024 року, коли свідок побачила позивача в лікарні, то повідомила їй, що помер [PERSON] , а позивач перепитувала в неї одне і теж. Позивач почувається дуже погано, не бачить, ледь пересувається. Свідок [PERSON] суду, зокрема, показала, що є сусідкою позивача, знайомі багато років. Під час бойових дій свідок разом з позивачем сиділи в підвалі, після цього стали частіше спілкуватися. У березні 2022 року внук позивача був поранений, у зв`язку з чим позивач стала сильно переживати, після чого її стан здоров`я значно погіршився. Раніше позивач ходила до церкви, а після війни позивач майже нічого не бачить, виходить тільки трохи біля будинку, далеко нікуди не ходить. Дочка позивача перебуває закордоном та просила свідка допомагати її матері. Свідок купує позивачу продукти, бо сама позивач нікуди не може вийти в силу стану здоров`я. У лікарню позивача возить дочка, коли приїздить, або [PERSON] знайома дочки позивача. Свідок [PERSON] суду показала, що давно знає дочку позивача [PERSON] . До обстрілів позивач була більш менш жвавою, а коли внук позивача потрапив під обстріли, а зять зник безвісти її стан здоров`я значно погіршився. Позивачу майже 86 років, вона себе погано почуває, не бачить, після воєнних дій не виходить з дому, в силу стану свого здоров`я не могла когось шукати. Після пережитих обстрілів позивач перетворилася із жвавої людини в людину, яка не виходить з дому, весь час пригнічена. Свідок на прохання дочки позивача періодично відвозила позивача до лікаря, коли її стан здоров`я погіршувався. Свідок за руку водила позивача на пошту по пенсію, в лікарню. Влітку 2024 року позивач дізналася про смерть брата. За положеннями частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1217, 1218 Цивільного кодексу України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із частинами першою, другою статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 1262 Цивільного кодексу України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Нормами частини\~першої статті 1268 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із частиною першою статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частина перша статті 1270 Цивільного кодексу України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1272 Цивільного кодексу України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Водночас, закон не містить застережень, які саме причини є поважними. Відтак, визнання поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини залежить від обставин конкретної справи і має бути доведено відповідними доказами. Суд враховує, що за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Слід також зазначити, що принцип «пропорційності», яким відповідно до статті 2 ЦПК України разом з іншими принципами зобов`язаний керуватися суд, тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Одночасно, дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Таким чином, суд має врахувати принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою та забезпечити розумний баланс між інтересами сторін. Так, як з`ясовано в судовому засіданні, квартира, яка належала померлому [PERSON] , та яка входить до складу спадщини, раніше була надана для проживання саме позивачу, однак у подальшому перейшла у власність брата позивача. Також, суд враховує, що позивачу на час відкриття спадщини було 84 роки. Як слідує з наданих позивачем медичних документів, остання має ряд захворювань та часто зверталася за медичною допомогою, проходила лікування як до відкриття спадщини, так і після. Як підтверджується матеріалами справи та показами свідків ні позивач, ні її брат мобільного телефону не мали, позивач після активних бойових дій на території м. Чернігова з дому не виходить, майже нічого не бачить, продукти їй купує сусідка та подруга дочки позивача, супроводжує до лікаря чи для отримання пенсії також подруга дочки позивача. Після пережитих обстрілів, зникнення безвісти зятя позивача та поранення онука позивача стан здоров`я останньої значно погіршився. Крім того, суд бере до уваги, що пропущений позивачем строк для прийняття спадщини є незначним. За вказаних обставин, суд вважає, що обмеження позивача у прийнятті спадщини буде невиправданим втручанням у її приватну сферу і становитиме для неї надмірний тягар та не забезпечить розумний баланс між інтересами сторін. А тому,\~враховуючи викладене,\~оцінивши наявні\~в справі\~докази в\~їх сукупності,\~

Outcome: approved