Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-10 00:00:00

Заявник звернувся\~в суд\~ із\~заявою,\~в якій\~просить встановити\~факт,\~що має\~юридичне значення,\~а саме\~факт самостійного\~виховання та\~утримання ним\~дитини сина [PERSON] , [INFO] . Заяву обґрунтовує тим, що є батьком [PERSON] , матір`ю дитини є [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького від 09.01.2018 року №\~7\~«Про визначення\~місця проживання\~дітей» визначене\~місце проживання\~малолітньої дитини\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~з батьком,\~тобто з\~ним за адресою: [ADDRESS] . Рішення № 7 було оскаржено [PERSON] до Ленінського районного суду м. Кіровограда, який своїм рішенням від 03.06.2019 року у справі № 405/925/18 (провадження № 2/405/162/18) визнав незаконним та скасував п. 2 Рішення № 7 щодо визначення місця проживання дитини з батьком, місце проживання малолітнього сина визначив з матір`ю. Проте постановою Кропивницького апеляційного суду від 10.12.2019 року у справі № 405/925/18 (провадження № 22-Ц/4809/1593/19) апеляційні скарги Виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького та його були задоволені, рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03.06.2019 року у справі № 405/925/18 скасоване. Відповідно до постанови суду апеляційної інстанції Рішення №\~7, яким визначене місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , із ним за адресою: [ADDRESS] , є чинним на даний час. В період\~з дати\~винесення 09.01.2018\~року Рішення\~№ 7\~син постійно\~проживає з\~ним за\~указаною вище\~адресою,\~тобто протягом\~більше ніж\~7\~років. Він має власне житло, працює, дохід дозволяє йому утримувати дитину та забезпечувати найкращі умови для проживання і розвитку сина, спір між батьками з цього приводу вирішений ще в 2019 році. Судовим наказом Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23.05.2018 року у справі № 405/2736/18 (провадження 2-н/405/107/18) з [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до повноліття сина, тобто до [INFO] , починаючи стягнення з моменту звернення в суд - з 02.05.2018 року. Таким чином, між батьками дитини на даний час відсутній будь-який спір про право, питання встановлення місця проживання дитини вирішене, як вирішене і питання щодо сплати аліментів його матір`ю. Заінтересована особа [PERSON] проживає окремо, вірогідно перебуває в іншому шлюбі або відносинах, сина не відвідує, він самостійно займається вихованням та утриманням дитини, де точно проживає мати дитини, йому не відомо. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що наданий йому за супровідним листом від 25.04.2025 року № 19379/33.17-27/5, заборгованість заінтересованої особи - [PERSON] зі сплати аліментів почала формуватись ще з жовтня 2019 року та станом на 31.03.2025 року становить 166 782,34 грн. З жовтня 2019 року, тобто за п`ять з половиною років, вона не сплатила на утримання сина жодної копійки. Таким чином, фактично мати дитини ще в процесі розгляду вищезгаданої справи № 405/925/18 (провадження № 22-ц/4809/1593/19) Кропивницьким апеляційним судом та після винесення цим судом у справі постанови від 10.12.2019 року сина не виховувала та не утримувала. Зазначає, що встановлення факту перебування малолітньої дитини на його самостійному вихованні та утриманні необхідне з першочерговою метою захисту прав та інтересів дитини, а також його прав, як батька, на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.4 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що стало підставою для звернення до суду з зазначеною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Ухвалою суду від 05.05.2025 року відкрито окреме провадження у справі з викликом в судове засідання заявника та заінтересованих осіб. Заявник та його представник в судовому засіданні заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, підтримали з підстав, зазначених в ній, просили її задовольнити. Представник пояснила, що мати дитини з ним не спілкується, син перебуває на повному утриманні заявника. Законодавець, враховуючи наявні життєві ситуації в умовах війни, розширив перелік підстав, за яких особа, яка самостійно виховує та утримує дитину, може отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та звільнитися з військової служби, близьких родичів не має, просить задовольнити заяву. Заінтересована особа\~ [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи судом повідомлена особисто, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання не подавала, тим самим, судом відзначається, що заінтересована особа не скористалася своїм правом на участь в судовому засіданні та на надання суду пояснень та доказів на обґрунтування своєї позиції щодо заявлених вимог. Представника заінтересованої особи Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений, суду подана заява про розгляд справи без їх участі. Заслухавши заявника [PERSON] , зваживши доводи, викладені в заяві, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З наданих заявником [PERSON] письмових доказів, судом встановлено, що заявник та заінтересована особа [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , актовий запис за № 1040, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 16.06.2011 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області. Рішенням виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького від 09.01.2018 року №\~7\~«Про визначення\~місця проживання\~дітей» визначене\~місце проживання\~малолітньої дитини\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~з батьком,\~тобто із\~заявником [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Рішення № 7 було оскаржено [PERSON] до Ленінського районного суду м. Кіровограда, який своїм рішенням від 03.06.2019 року у справі № 405/925/18 (провадження № 2/405/162/18) визнав незаконним та скасував п. 2 Рішення № 7 щодо визначення місця проживання дитини з батьком, місце проживання малолітнього сина визначив з матір`ю. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 10.12.2019 року у справі № 405/925/18 (провадження № 22-Ц/4809/1593/19) апеляційні скарги Виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького та заявника [PERSON] були задоволені, рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03.06.2019 року у справі № 405/925/18 скасоване. Відповідно до постанови суду апеляційної інстанції Рішення №\~7, яким визначене місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , із заявником [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , є чинним на даний час. Окрім того, судовим наказом Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23.05.2018 року у справі № 405/2736/18 (провадження 2-н/405/107/18) з [PERSON] на користь заявника були стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до повноліття сина, тобто до [INFO] , починаючи стягнення з моменту звернення в суд - з 02.05.2018 року. Суд приходить до висновку, що між батьками дитини на даний час відсутній будь-який спір про право, питання встановлення місця проживання дитини вирішене, як вирішене і питання щодо сплати аліментів його матір`ю. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що наданий заявнику [PERSON] за супровідним листом від 25.04.2025 року № 19379/33.17-27/5, заборгованість заінтересованої особи - [PERSON] зі сплати аліментів почала формуватись ще з жовтня 2019 року та станом на 31.03.2025 року становить 166 782,34 грн. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційність у процесуальному праві - обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені судовим рішення або вироком у будь-якій іншій справі, які набрали законної сили. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових фактів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів. Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішення, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова Верховного Суду від 26.11.2019 року по справі № 922/643/19). Яз зазначає заявник, він має своє власне житло - будинок, де він та син зареєстровані, будинок належить йому на праві власності, будинок має кімнату, яка повністю облаштована, що відповідає потребам дитини, він працює, за місцем проживання та роботи позитивно характеризується, має стабільний дохід, матеріальний стан дозволяє забезпечити йому найкращі умови для проживання і розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, у порядку, зокрема, окремого провадження (п. 3 ч. 2 ст. 19 ЦПК України). Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 7 ст. 19 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 1 статті 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до роз`яснень, наданих у постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам, при розгляді справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, слід мати на увазі, що згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Статтею 315 ЦПК України наведено перелік фактів, що мають юридичне значення, справи про встановлення яких розглядаються судом. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, серед іншого, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку може бути встановлений факт перебування фізичної особи на утриманні. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Звертаючись до суду з зазначеною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник зазначив, що факт самостійного виховання та утримання ним дитини має для нього юридичне значення та необхідний йому для забезпечення захисту прав та інтересів його сина та враховуючи зміни в законодавстві щодо мобілізаційного періоду. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років за рішенням суду. Згідно з Переліком документів, що подаються військовозобов`язаними для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» , що є додатком № 5 до відповідного «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560, визначено, що до документів, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину відносяться рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини. Отже, виходячи з положень Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 16.05.2024 року № 560, підтвердженням самостійного виховання та утримання особою дитини є рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини. Тобто, за наявності умов факту самостійного виховання та утримання дитини одним з батьків, суд може встановити відповідний факт, що впливає на права особи, як військовозобов`язаного. За наслідком чого, судом встановлено, що встановлення заявленого факту, має для заявника юридичне значення, а саме: для реалізації заявником права для вирішення питання щодо захисту прав та інтересів дитини. При визначені юрисдикції та можливості розгляду даної справи в порядку цивільного судочинства в окремому провадженні, суд вважає за необхідне зазначити про наступне. Зокрема, як вбачається із пояснень заявника, метою звернення заявника в даній справі з вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення, є обставини, які виникли внаслідок прийняття Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560, який передбачає необхідність надання особою на підтвердження факту самостійного виховання і утримання нею малолітньої дитини, рішення суду про встановлення цього факту самостійного виховання дитини, як документа на підтвердження у особи підстав для оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». При цьому, предметом дослідження суду є встановлення певного юридичного факту, який породжує у заявника можливість підтвердити свої права за п.4 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ, у порядку, передбаченому Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 16.05.2024 року № 560. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, повноваження суб`єктів владних повноважень, визначені Конституцією та законами України. При здійсненні своїх владних управлінських функцій відповідно до законодавства вони діють на підставі та в межах наданих їм повноважень, у тому числі й щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення. Такі повноваження щодо встановлення того чи іншого факту мають бути чітко визначені у відповідних нормативно-правових актах. Встановлення фактів, що мають юридичне значення, відповідним суб`єктом владних повноважень виключає повноваження суду щодо встановлення такого факту в судовому порядку. Оскільки факт самостійного виховання та/або утримання дитини не може бути встановлений в позасудовому порядку, адже жодний орган влади (суб`єкт владних повноважень) не наділений повноваженнями встановлювати такий факт, то його встановлення можливе лише у судовому порядку в суді цивільної юрисдикції. Враховуючи, що у зазначених правовідносинах відсутній будь-який орган влади, до повноважень якого належить встановлення факту самостійного виховання та/або утримання дитини, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, судом, встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, факту самостійного виховання та/або утримання дитини, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 та частини другої статті 315 ЦПК України. З огляду на вищевикладене, оскільки для підтвердження у особи права на оформлення відстрочки від призову на підставі положень п.4 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ, є необхідним надання належних документів, передбачених Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 16.05.2024 року № 560, а саме: надання особою рішення про встановлення відповідного факту, а чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд таких справ у цивільному судочинстві в порядку окремого провадження, що в свою чергу обумовлено також тим, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, перелік яких не є вичерпним, що узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 року в справі № 560/17953/21, суд вважає що заявлена заявником вимога підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства за правилами окремого провадження. Окрім того, суд вважає, що наведені вище норми законодавства свідчать про те, що встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком своєї дитини, не суперечить Закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, та має для заявника юридичне значення, а тому не існує перешкоди щодо встановлення судом факту, який має юридичне значення - факту самостійного виховання та утримання батьком своєї малолітньої дитини. З огляду на викладене вище, судом, з досліджених в сукупності письмових доказів, які в порядку ст.ст. 77, 78 ЦПК України, є належними та допустимими, встановлено, що заявник [PERSON] , який є батьком дитини сина [PERSON] , [INFO] , самостійно утримує та виховує його, який перебуває на його (заявника) утриманні, в свою чергу, дослідженими судом доказами також встановлено, що заінтересована особа - мати дитини [PERSON] проживає окремо від дитини, участі у його вихованні та утриманні не приймає, що, в свою чергу, також підтверджує факт здійснення заявником самостійного виховання дитини та її перебування на повному утриманні батька, при цьому, з урахуванням викладеного вище, та враховуючи мету встановлення зазначеного юридичного факту для заявника, документом, що підтверджує зазначену обставину - факт самостійного виховання малолітньої дитини одним з батьків, - може бути рішення суду. При цьому, зазначений юридичний факт породжує для заявника та його сина юридичні наслідки, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, та, крім того, встановлення даного факту необхідно заявнику з метою захисту прав та інтересів дитини, а також своїх прав та інтересів, як батька, що самостійно займається вихованням та утриманням дитини, на підставі чого суд приходить до висновку про доведеність і обґрунтованість заяви, та, відповідно, наявності визначених законом підстав для її задоволення. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом, у зв`язку з чим понесені заявником судові витрати, що складаються з судового збору, - вважати по фактично понесеним останнім.

Outcome: approved