Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

У жовтні 2022 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. У обґрунтування позовних вимог вказано, що 15.06.2020 року між [PERSON] (далі - позивач) та [PERSON] (далі - відповідач) був укладений договір позики шляхом складання відповідачем письмової розписки та надання її позивачу. Згідно вказаної розписки від 15.06.2020 року, складеної російською мовою, відповідач повідомляє про отримання від позивача грошових коштів у розмірі 113 000 (сто тринадцять тисяч) доларів США на строк до 16.06.2020 року до 13.30 год. Водночас, станом на дату подання даного позову відповідач не повернула позивачу грошову суму, вказану у розписці від 15.06.2020 року в повному обсязі. Таким чином, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за договором позики у розмірі 113 000 (сто тринадцять тисяч) доларів США, яка станом з 17.06.2020 року та станом на дату подання даного позову є простроченою та непогашеною. Погашення також не було здійснено на виконання направленої 04.08.2022 року відповідачу адвокатської вимоги про негайне повернення заборгованості, яку відповідач особисто отримала 08.08.2022 року. З урахуванням заяви про зміну предмету позову позивач просить суд, стягнути з відповідача на свою користь 113 000 доларів США основного боргу за договором позики, 7 727,34 доларів США трьох відсотків річних, а всього 120 727,34 доларів США та судові витрати. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.10.2022 року відкрито провадження у цивільній справі № 757/27103/22-ц та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.10.2022 року у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі № 757/27103/22-ц - відмовлено. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.11.2022 року заяву представника позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі №757/27103/22-ц - задоволено частково. Накладено арешт на всі об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності [PERSON] , ідентифікаційний номер (РНОКПП) [NUMBER] (на все нерухоме майно) та заборонити будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна, зокрема на: - машиномісце № 2, об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 19,7 кв.м., адреса [ADDRESS] , знаходиться в підвальному 2-го рівня поверсі будинку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1070519980000, номер запису про право власності 31875899; - машиномісце № [NUMBER] , об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 20,5 кв.м., адреса [ADDRESS] , знаходиться в підвальному 2-го рівня поверсі будинку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1070464980000, номер запису про право власності 31875943; - машиномісце № 1, об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 17,3 кв.м., адреса [ADDRESS] , знаходиться в підвальному 2-го рівня поверсі будинку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1070464980000, номер запису про право власності 31875861; - нежитлові приміщення в літ. А (група приміщень №6), загальною площею 157,1 кв.м., адреса [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 755341180000, номер запису про право власності 11692718; - квартира [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 721363480000; - квартира [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 721340880000, номер запису про право власності 11582070; - квартира [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 513898780000, номер запису про право власності 31875814; - машиномісце № 9, об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 15,4 кв.м., адреса [ADDRESS] , знаходиться в підвальному 2-го рівня поверсі будинку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 402646180000; - машиномісце № 8, об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 15,8 кв.м., адреса [ADDRESS] , знаходиться в підвальному 2-го рівня поверсі будинку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 402599480000; - машиномісце № 7, об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 15,9 кв.м., адреса [ADDRESS] , знаходиться в підвальному 2-го рівня поверсі будинку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 402540780000; - квартира [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10991080000, в межах суми позовних вимог, а саме 4 312 980 (чотири мільйони триста дванадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят) грн. 45 коп. В решті вимог - відмовлено. 14.10.2022 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову. 20.04.2023 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про застосування додаткового заходу забезпечення позову. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва занесеною до протоколу судового засідання від 29.05.2024 року прийнято до спільного розгляду заяву про зміну предмету позову. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.05.2024 року у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] про застосування додаткового заходу забезпечення позову у цивільній справі №757/27103/22-ц - відмовлено. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.03.2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі № 757/27103/22-ц та призначити справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, про місце день і час розгляду справи повідомлялися належним чином, на адресу суду від позивача та представника позивача надійшла заява про розгляд справи без присутності відповідача, вимоги підтримали, просили задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явилася, про місце день і час розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суд не повідомила. Згідно з ч. 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Матеріалами справи встановлено, 15,06.2020 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики шляхом складення відповідачем письмової розписки та надання її позивачу. Згідно вказаної розписки від 15.06.2020 року, складеної російською мовою, відповідач повідомляє про отримання від позивача грошових коштів у розмірі 113 000 доларів США на строк до 16.06.2020 року до 13.30 год. Розписка від 15.06.2020 року містить умови, необхідні для письмової форми договору позики, зокрема, суму коштів, що була передана, відомості про позикодавця та позичальника, про строк, на який позика була отримала, що в свою чергу вказує на обов`язок боржника повернути суму позики, отриману відповідачем та строки повернення таких грошових коштів. Таким чином, за сукупністю вищевказаних норм, відповідач зобов`язалася здійснити повернення позики - грошових коштів в сумі 113 000 доларів США, не пізніше ніж 16.06.2020 року - у зв`язку із закінченням строку позики 16.06.2020 року. Водночас, станом на дату подання даного позову відповідач не повернула позивачу грошову суму, вказану у розписці від 15.06.2020 року в повному обсязі. Таким чином, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за договором позики у розмірі 113 000 доларів США, яка станом з 17.06.2020 року та станом на дату подання даного позову є простроченою та непогашеною. Погашення також не було здійснено на виконання направленої 04.08.2022 року відповідачу адвокатської вимоги про негайне повернення заборгованості, яку відповідач особисто отримала 08.08.2022 року. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, умовами, закріпленими у борговій розписці не передбачено можливості односторонньої відмови відповідача від зобов`язання щодо повернення коштів позивачу, тому тут вбачається явне порушення відповідачем загальних засад цивільних правовідносин. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, в позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. Так, Верховний Суд України у Постанові від 18.09.2013 року по справі №6-63цс 13 роз`яснив, що: «письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику». Отже, договір позики є двостороннім правочином, а, також, він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15; «розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми». Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10.12.2018 року у справі № 319/1669/16, від 08.07.2019 року у справі № 524/4946/16, від 12.09.2019 року у справі № 604/1038/16. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, згідно норм діючого законодавства та роз`яснень Верховного Суду між позивачем та відповідачем виник певний правовий зв`язок, відповідно до якого після передачі позивачем відповідачу грошових коштів у першого виникли виключно права по пред`явленню вимоги щодо повернення боргу, а у відповідача виник кореспондуючий обов`язок по виконанню взятих на себе зобов`язань щодо погашення боргу в погоджений сторонами строк. Тобто між сторонами був укладений договір позики, на підтвердження чого відповідачем як боржником була складена боргова розписка і передана відповідно позивачу як кредитору. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Стаття 629 ЦК України наголошує, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої в Постанові від 06.04.2020 року в рамках справи № 464/5314/17: вказано «Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора), свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, підтвердженій у постановах від 26.09.2018 року у справі №483/1953/16-ц. від 31.10.2018 року при розгляді справи №707/2606/16-ц». Таким чином, відповідач порушила взяті на себе зобов`язання, не здійснивши повернення боргу позивачу в погоджений між ними і зафіксований в борговій розписці строк, чим грубо порушила законні права та інтереси останнього. Отже, відповідач зобов`язана повернути позивачу 113 000,00 доларів США. Щодо стягнення 3% річних та інфляційного збільшення боргу за прострочення виконання зобов`язання відповідачем, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду України у справі № 6-2311цс16 від 22 березня 2017 року наведено висновок про те, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно розрахунку, наданого представником позивача, нарахування 3% річних відповідно до договору від 15.06.2020 року становить у розмірі 7 727,34 доларів США. Указаний розрахунок відповідачем не спростовано. З матеріалів справи вбачається, що відповідач своїх зобов`язань за договором позики належним чином не виконала та всупереч вимогам цивільного законодавства до цього часу не повернула борг за вказаним договорам, а даних, які б свідчили про повернення відповідачем суми заборгованості позивачу судом не встановлено. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати заборгованості. Беручи до уваги усі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача що випливає з мотивів, викладених у цьому рішенні. Розподіл судових витрат. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору в розмірі 12 405,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, як закріплено у частині першій ст. 137 ЦПК України. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Разом з тим, стороною позивача не надано суду детальний опис робіт (наданих послуг), та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, витрати на понесену правничу допомогу суд не стягує в силу ненадання доказів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial