Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-10 00:00:00

Позивачі звернулись в суд з позовом до Акціонерного товариства "Сенс Банк", приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Плетньова Володимира Олександровича в якому просять: - скасувати рішення приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Плетньова Володимира Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №60635861 від 28.09.2021, на підставі якого внесено запис про перехід права власності на об`єкт нерухомого майна до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS] ; - припинити право власності акціонерного товариства «Сенс Банк» на нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування зазначають, що 03.04.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії №148Д (далі- кредитний договір). Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, банк в порядку та на умовах, визначених договором кредиту, надав [PERSON] на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 35000 доларів США (далі кредит), зі сплатою 14,0 % річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 02 квітня 2023 року. Додатковою угодою №1 від 30 жовтня 2008 року до кредитного договору внесено зміни, а саме процентну ставку за користування кредитом встановлено на рівні 15,0 % річних з 20 жовтня 2008 року. В забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено іпотечний договір №148Д-1 від 0,3.04.2008, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.I. та зареєстрованим в реєстрі за номером 1894 (далі - договір іпотеки). Предметом іпотеки за вказаним договором є двокімнатна квартира [ADDRESS] (далі - предмет іпотеки). Відповідно до п.1.1., п.1.4. Договору іпотеки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] передають згадувану квартиру в іпотеку Акціонерному-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» у якості забезпечення виконання зобов?язань, що виникають із Кредитного договору, а саме повернення кредиту в сумі 35000 доларів США, сплаті процентів за користування кредитом, можливих санкцій, а також відшкодування інших витрат, на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги. Згідно умов Договору іпотеки (п. 2.4.3., ст. 4), іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання [PERSON] основного зобов?язання (кредитного договору) задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 4.5. іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель (позивач) за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із способів, зокрема, на підставі рішення суду (п. 4.5.1. договору іпотеки). У зв?язку із неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов Договору кредиту позивач ПАТ «Укрсоцбанк» у 2011 році, скориставшись наданим йому законом та укладеним із відповідачем кредитним правочином правом звернення стягнення на предмет іпотеки, звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03.05.2012 у справі №2-1961/2011, позовні вимоги ПАТ «Укрсобанк» задоволено частково та звернено стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а саме на двокімнатну квартиру [ADDRESS] ?1, для задоволення грошових вимог ПАТ «Укрсоцбанк» за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №148Д від 03.04.2008 року в сумі 434 811, 29 грн. шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною реалізації 353 500,00 грн. (триста п?ятдесят три тисячі п?ятсот гривень 00 копійок). Як убачається з даного судового рішення, згідно наданого розрахунку, який проведено відповідно до вимог чинного законодавства та умов кредитного договору, станом на 23.02.2012 заборгованість за договором кредиту становить, в тому числі: - заборгованість за кредитом в розмірі 34023,90 доларів США; - заборгованість за процентами в розмірі 16764,73 доларів США; - пеня -9172,09 грн.; - штраф (1 випадок несплати кредиту та 1 випадок несплати нарахованих процентів, всього 2 випадки) у розмірі 2420,42 доларів США. Всього заборгованість за договором кредиту, в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на 23 лютого 2012 року, становить 434811 грн. 29 коп. В подальшому, Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №148Д від 03 квітня 2008 року у розмірі 1 339 211,31 грн. та 3654 грн. судового збору. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05.10.2020 у справі №569/5069/15-ц, в задоволенні позову відмовлено повністю. Так судом встановлено, що у 2011 році банк скористався своїм правом на дострокове повернення всього кредиту, з метою дострокового погашення всієї кредитної заборгованості за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №148Д від 03.04.2008, оскільки за рішенням суду мало місце звернення стягнення на належний відповідачам предмет іпотеки. Як наслідок, строк кредитного договору сторін закінчився, і між ними існують лише невиконані зобов?язальні правовідносини. В подальшому, 25.09.2021 АТ «Альфа Банк» подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, реєстраційний номер заяви 48099244. Позивачі стверджують, що при поданні заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, АТ «Альфа-Банк» неправомірно здійснив нарахування заборгованості та подав реєстратору відомості про розмір заборгованості, які не відповідали дійсності. Також кратне збільшення розміру заборгованості унеможливило виконання боржником направлених банком вимог про усунення порушення. Зазначають, що на нотаріуса як на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов?язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства (Постанова КЦС ВС від 11.09.2019 у справі №755/7423/17). Встановлення реального розміру заборгованості є істотною умовою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, причому перевірка відомостей щодо розміру заборгованості законодавчо визначений обов?язок реєстратора. Відтак, всупереч вимогам законодавства, реєстратор, приймаючи рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки не встановив реально існуючий розмір заборгованості та прийняв протиправне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №60635861 від 28.09.2021, на підставі якого внесено запис про перехід права власності на об?єкт нерухомого майна до АТ «Альфа-Банк», оскільки до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень додано довідку від 24.09.2021, з якої вбачається, що загальна заборгованість за Кредитним договором №148Д від 03.04.2008 складає 100254,17 USD, що становить 2 659 462, 42 грн. (два мільйона шістсот п?ятдесят дев?ять тисяч чотириста шістдесят дві гривні, 42 коп.) згідно курсу НБУ станом на 24.09.2021. Даний розмір заборгованості кратно перевищує розмір заборгованості встановлений рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі №2-1961/2011. Ухвалою суду від 04.02.2025 прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 27.02.2025 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, за змістом якого просить відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що оскільки позичальник не належним чином виконував взяті на себе зобов`язання по кредитному договору було звернуто стягнення на домоволодіння іпотекодавця на підставі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» (п 4.5.3 Іпотечного договору) та звернувся з відповідною заявою до приватного нотаріуса як державного реєстратора. Вказує, що нотаріус як державний реєстратор, приймаючи документи, про реєстрацію, здійснює їх перевірку на відповідність положенням ст. 15 ЗУ 1952-IV, він не здійснює перевірку розміру заборгованості, ЗУ1952-IV не містить положення про перевірку реєстратором поданих документів на момент визнання їх безспірності (як це може мати місце під час проведення нотаріальної дії для вчинення виконавчого напису), не звертається до Заявника (в даному випадку Банк) для запиту інших документів для підтвердження розміру заборгованості. Більш того під час вчинення реєстрації права власності на предмет іпотеки внаслідок іпотечного застереження ключовим є не визначення, перевірка розміру заборгованості, а перевірка наявності необхідних документів для вчинення реєстраційного запису. Оскільки підставою для вчинення реєстраційного запису про право власності є саме іпотечний договір, а не визначення розміру заборгованості. 05.03.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої заперечує щодо доводів, викладених у відзиві. Стверджує, що приймаючи рішення у справі №2-1961/2011 Рівненський міський суд Рівненської області погодився з доводами ПАТ «Укрсоцбанк» про розмір заборгованості за Кредитним договором у розмірі 434811 грн. 29 коп. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05.10.2020 у справі №569/5069/15-ц встановлено, що використавши у 2011 році своє право на дострокове повернення всього кредиту, після рішення Рівненського міського суду від 03 травня 2012 року, яким у рахунок дострокового погашення всієї кредитної заборгованості було звернуто стягнення на належний відповідачам предмет іпотеки, позивач не має права на повторне стягнення з боржників тіла кредиту, відсотків за користування кредитом та пені. Проте, як убачається з документів реєстраційної справи, копії яких містяться в Державному реєстрі речових прав, а саме повторного повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (вимога про усунення порушення) №110 від 20.01.2021 та повторного повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (вимога про усунення порушення) №307 від 04.03.2021, АТ «Альфа-Банк» зазначає, що заборгованість за Кредитним договором №148Д від 03.04.2008 станом на 20.01.2021 становить 67303,03 дол. США. Крім того, до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, реєстраційний номер заяви 48099244 АТ «Альфа-Банк» додано Довідку від 24.09.2021, з якої вбачається, що загальна заборгованість за Кредитним договором №148Д від 03.04.2008 складає 100 254,17 USD (сто тисяч п`ятдесят чотири дол.. США, 17 центів), що становить 2 659 462, 42 грн. (два мільйона шістсот п`ятдесят дев`ять тисяч чотириста шістдесят дві гривні, 42 коп.) згідно курсу НБУ станом на 24.09.2021. Розмір заборгованості зазначений АТ «Альфа-Банк» у вимозі про усунення порушення та довідці є значно більшим ніж розмір заборгованості встановлений рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі №2-1961/2011. Своїми протиправними діями відповідачем штучно збільшено розмір заборгованості у кратному розмірі, що фактично унеможливило виконання вимоги про усунення порушень боржником. Відтак, фактично даний документ є «нікчемним», оскільки містить фіктивне відображення заборгованості, а тому не може становити жодних правових наслідків наприклад у вигляді його виконання або завершення 30-денного строку з моменту його отримання іпотекодавцем та боржником. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Вказує, що надіславши вимогу про усунення порушень позивачам та надавши реєстратору довідку про заборгованість з відображенням незаконного (значно завищеного) розміру заборгованості, Банк діяв не добросовісно та створив умови за яких унеможливив належне (законне і справедливе) усунення порушення боржником. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Ухвалою суду від 08.05.2025 витребувано: - в приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Плетньової Юлії Романівни, яка діє в порядку заміщення приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Плетньова Володимира Олександровича, (33028, м. Рівне, вул. 16-го Липня, буд. 38), документи (реєстраційну справу), на підставі яких було прийнято рішення приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Плетньова Володимира Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №60635861 від 28.09.2021, на підставі якого внесено запис про перехід права власності на об`єкт нерухомого майна до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS] шляхом документів реєстраційної справи за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав, Єдиного державного реєстру з проставлянням власного підпису та печатки (за наявності) на кожній сторінці документа; - в Центру надання адміністративних послуг Рівненської міської ради, (33028, м. Рівне, майдан Просвіти, 2) документи (реєстраційну справу), на підставі яких було прийнято рішення приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Плетньова Володимира Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №60635861 від 28.09.2021, на підставі якого внесено запис про перехід права власності на об`єкт нерухомого майна до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS] шляхом документів реєстраційної справи за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав, Єдиного державного реєстру з проставлянням власного підпису та печатки (за наявності) на кожній сторінці документа. Ухвалою суду від 10.06.2025 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. 08.07.2025 представником позивача подано додаткові пояснення у справі. Представники сторін у судове засідання 08.07.2025 не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їхньої участі. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив таке. 03.04.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії №148Д. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, банк в порядку та на умовах, визначених договором кредиту, надав [PERSON] на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 35000 доларів США (далі кредит), зі сплатою 14,0 % річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 02 квітня 2023 року. Додатковою угодою №1 від 30 жовтня 2008 року до кредитного договору внесено зміни, а саме процентну ставку за користування кредитом встановлено на рівні 15,0 % річних з 20 жовтня 2008 року. В забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено іпотечний договір №148Д-1 від 0,3.04.2008, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.I. та зареєстрованим в реєстрі за номером 1894 (далі - договір іпотеки). Предметом іпотеки за вказаним договором є двокімнатна квартира [ADDRESS] (далі - предмет іпотеки). Відповідно до п.1.1., п.1.4. Договору іпотеки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] передають згадувану квартиру в іпотеку Акціонерному-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» у якості забезпечення виконання зобов?язань, що виникають із Кредитного договору, а саме повернення кредиту в сумі 35000 доларів США, сплаті процентів за користування кредитом, можливих санкцій, а також відшкодування інших витрат, на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги. Згідно умов Договору іпотеки (п. 2.4.3., ст. 4), іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання [PERSON] основного зобов?язання (кредитного договору) задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 4.5. іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель (позивач) за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із способів, зокрема, на підставі рішення суду (п. 4.5.1. договору іпотеки). У зв?язку із неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов Договору кредиту позивач ПАТ «Укрсоцбанк» у 2011 році, скориставшись наданим йому законом та укладеним із відповідачем кредитним правочином правом звернення стягнення на предмет іпотеки, звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03.05.2012 у справі №2-1961/2011, позовні вимоги ПАТ «Укрсобанк» задоволено частково та звернено стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а саме на двокімнатну квартиру [ADDRESS] ?1, для задоволення грошових вимог ПАТ «Укрсоцбанк» за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №148Д від 03.04.2008 року в сумі 434 811, 29 грн. шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною реалізації 353 500,00 грн. (триста п?ятдесят три тисячі п?ятсот гривень 00 копійок). Як убачається з даного судового рішення, згідно наданого розрахунку, який проведено відповідно до вимог чинного законодавства та умов кредитного договору, станом на 23.02.2012 заборгованість за договором кредиту становить, в тому числі: - заборгованість за кредитом в розмірі 34023,90 доларів США; - заборгованість за процентами в розмірі 16764,73 доларів США; - пеня -9172,09 грн.; - штраф (1 випадок несплати кредиту та 1 випадок несплати нарахованих процентів, всього 2 випадки) у розмірі 2420,42 доларів США. Всього заборгованість за договором кредиту, в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на 23 лютого 2012 року, становить 434811 грн. 29 коп. В подальшому, Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №148Д від 03 квітня 2008 року у розмірі 1 339 211,31 грн. та 3654 грн. судового збору. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05.10.2020 у справі №569/5069/15-ц, в задоволенні позову відмовлено повністю. Так судом встановлено, що у 2011 році банк скористався своїм правом на дострокове повернення всього кредиту, з метою дострокового погашення всієї кредитної заборгованості за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №148Д від 03.04.2008, оскільки за рішенням суду мало місце звернення стягнення на належний відповідачам предмет іпотеки. Як наслідок, строк кредитного договору сторін закінчився, і між ними існують лише невиконані зобов?язальні правовідносини. В подальшому, 25.09.2021 АТ «Альфа Банк» подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, реєстраційний номер заяви 48099244. Як визначено частиною 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У постанові Верховного суду України від 19 грудня 2019 року у справі №520/11429/17 зазначено, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова КГС ВС від 19 грудня 2019 року по справі №916/1041/17). Суть преюдиції полягає в неприпустимості ставлення під сумнів судового рішення, яке набрало законної сили, а також повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Преюдиціальність це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (постанова КГС ВС від 26 листопада 2019 року по справі №902/201/19, постанова КГС ВС від 15 жовтня 2019 року по справі №908/1090/18). Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення (постанова КЦС ВС від 11 грудня 2019 року по справі №320/4938/17). Суб`єктивними межами преюдиції є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини (постанова КЦС ВС від 11 грудня 2019 року по справі №320/4938/17). Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (постанова КЦС ВС від 17 грудня 2019 року по справі №641/1793/17). Отже, судом під час розгляду справ №2-1961/2011 та №569/5069/15-ц, за результатами яких були ухвалені судові рішення, які набрали законної сили, було, зокрема, встановлено розмір заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №148Д від 03.04.2008, а саме: - заборгованість за кредитом в розмірі 34023,90 доларів США; - заборгованість за процентами в розмірі 16764,73 доларів США; - пеня -9172,09 грн.; - штраф (1 випадок несплати кредиту та 1 випадок несплати нарахованих процентів, всього 2 випадки) у розмірі 2420,42 доларів США. Всього заборгованість за договором кредиту, в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на 23 лютого 2012 року, становить 434 811 грн 29 коп. Крім того, під час розгляду справ №2-1961/2011 та №569/5069/15-ц також було встановлено, що у 2011 році банк скористався своїм правом на дострокове повернення всього кредиту з метою дострокового погашення всієї кредитної заборгованості за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №148Д від 03.04.2008, оскільки за рішенням суду мало місце звернення стягнення на належний відповідачам предмет іпотеки. Як наслідок, строк кредитного договору закінчився, і між сторонами існують лише невиконані зобов?язальні правовідносини. Слід зазначити, що банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов?язання, тобто, в повній мірі скористався своїм правом визнання терміну повернення кредиту таким, що настав, правом вимагати дострокового повернення всієї суми отриманого кредиту, нарахованих процентів та інших нарахованих за договором платежів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. Вказаний висновок підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15. Отже, банк втратив право нараховувати проценти і штрафні санкції передбачені Кредитним договором (зазначене відповідає висновкам, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12). Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного права. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України). Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. При цьому у статті 575 ЦК України наведено окремі види застав та вказано, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Отже, іпотека є особливим видом застави, за яким виконання зобов`язань забезпечується виключно нерухомим майном. Іпотека регулюється не лише загальним законодавством - ЦК України, Законом України від 02 жовтня 1992 року № 2654-XII «Про заставу», а й спеціальним - Законом № 898-ІV. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 898-IV іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У частині першій статті 12 Закону № 898-IV вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. У частинах першій, третій статті 33 цього Закону передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з положеннями частин першої - третьої статті 36 Закону № 898-IV сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом. Відповідно до п. п. 1-3 п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 1127 від 25.12.2015, для державної реєстрації прав на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, набуття права оренди земельної ділянки, права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) чи права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), також подаються: 1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами); 3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації. Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року справа № 757/13243/17, провадження № 14-719цс19). Верховний Суд у постанові від 15 травня 2024 року у справі № 523/5600/22 (провадження № 61-17379св23) погодився з висновками суду першої інстанції про те, що за відсутності підпису на зворотному повідомленні іпотекодавця не можна вважати його таким, що отримав вимогу іпотекодержателя щодо погашення заборгованості та наміру звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання на нього права власності, що є обов`язковим необхідним документом для здійснення державним реєстратором реєстраційної дії відповідно до пункту 61 Порядку № 1127. Згідно з пунктом 6.2 договору іпотеки усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані цінним листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за вказаними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача. Будь-яких доказів на підтвердження фактичного отримання іпотекодавцями повідомлень про звернення стягнення на іпотечне майно за порушення зобов`язання за кредитним договором, матеріали справи не містять. Суд зазначає, що умовами належного надсилання іпотекодержателем вимоги є обставини, за якими іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання. Зі встановлених у справі обставин, сам по собі факт повернення рекомендованих поштових відправлень з позначкою «за закінченням терміну зберігання» не свідчить, що іпотекодавці не отримали вимогу іпотекодержателя з власної недбалості чи ухилення іпотекодавців від такого отримання. Аналогічні висновки за схожих обставин наведені у постановах Верховного суду від 30.06.20222 року у справі № 554/9678/19 та від 12.01.2022 року у справі № 757/38146/19. Крім того, відповідно до п. 61 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009, у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися. З матеріалів реєстраційної справи вбачається, що описи вкладення не містять жодних номерів (найменувань) поштових відправлень, що не давало нотаріусу змоги в розумінні п. 61 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 встановити які саме листи надсилались боржнику та іпотекодавцям та які були повернуті відправникам "за закінченням терміну зберігання". За відсутності належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку", іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про недотримання банком вимоги щодо належного надсилання повідомлення про усунення порушення. Крім того, у матеріалах реєстраційної справи, а саме у вимогах про усунення порушень від 20.01.2021, 04.03.2021 та довідці від 24.09.2021 містяться різні розміри заборгованості за Кредитним договором №148Д від 03.04.2008. Суд наголошує, що відомості про розмір заборгованості, вказані у вимогах про усунення порушень від 20.01.2021,04.03.2021 та довідці від 24.09.2021 суперечать судовим рішенням у справах №2-1961/2011 та №569/5069/15-ц, які набрали законної сили та є обов`язковими до виконанн, в тому числі, банком. Такими діями відповідачем Акціонерним товариством "Сенс Банк" штучно збільшено розмір заборгованості у кратному розмірі, що в свою чергу унеможливило виконання вимоги про усунення порушень боржником. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанови Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20). При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України). З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (див., зокрема, постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)). Змусити жити за принципами навряд чи можливо. Але коли виникає судовий спір, то учасники цивільного обороту мають розуміти, що їх дії (бездіяльність) чи правочини можуть бути піддані оцінці крізь призму справедливості, розумності, добросовісності (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2024 року в справі № 357/13500/18). Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)». Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 747/306/19). Таким чином, надіславши вимогу про усунення порушень позивачам та надавши реєстратору довідку про заборгованість з відображенням значно завищеного розміру заборгованості, який суперечить судовим рішенням у справах №2-1961/2011 та №569/5069/15-ц, банк діяв недобросовісно та створив умови за яких унеможливив усунення порушення боржником. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Відповідно висновку викладеного у постанові ВС/КЦС від 05.06.2024, прийнятій за результатами розгляду справи №336/375/22, державна реєстрація права власності закріплена законом як елемент позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому, за умови, якщо правовідносини між сторонами щодо спірного нерухомого майна мають договірний характер та таке майно не було відчужено третім особам, вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно не може бути розцінена судами як неналежний спосіб захисту. Враховуючи викладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, а тому заявлені вимоги підлягають до задоволення в частині скасування рішення приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Плетньова Володимира Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №60635861 від 28.09.2021, на підставі якого внесено запис про перехід права власності на об`єкт нерухомого майна до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Водночас, вимоги позивача про припинення права власності акціонерного товариства «Сенс Банк» на нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS] , до задоволення не підлягають, оскільки задоволення позовної вимоги про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав є підставою для державної реєстрації права власності за позивачами, що узгоджується із позицієї Верховного Суду, викладеною у постанові від 01.02.2023 у справі №316/2082/19.

Outcome: partial