Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

17.04.2024 року [PERSON] , від імені якої діє адвокат Ковч П.С., звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики на загальну суму 591 015,83грн. та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 19.05.2018 року до [PERSON] звернувся [PERSON] з проханням позичити йому 10 000 (десять тисяч) доларів США, що на дату подання позовних вимог визначається згідно офіційного курсу НБУ дані якого було взято з сайту https://bank.gov.ua/ua7markets/exchangerates становить: 392 273 гривні. Враховуючи, що позивач добре знала відповідача і на той час в неї була така сума грошей, а також те, що відповідач брав ці гроші під заставу транспортного засобу, який він планував купити на позичені гроші, за автомобіль марки: Hyundai, модель: Santa-fe, номерний знак: [NUMBER] . Зокрема в даній розписці зазначено, про відповідальність відповідача перед позивачем та повернення автомобіля у разі неповернення коштів. Позивач погодилася позичити йому 392 273 гривень, строком повернення в розписці зазначено 01 вересня 2018 року. Саме на цих умовах позивач і відповідач і уклали договір позики. На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч написав позивачу розписку і отримав гроші. Однак, відповідач свої зобов`язання згідно договору, умови якого вказані в борговій розписці не виконав. Позивач неодноразово звертався до нього з вимогою повернути гроші, однак [PERSON] гроші не повертає. Станом на день подання позовної заяви, кошти за розпискою від 19.05.2018 року не повернуті, а автомобіль марки: Hyundai, модель: Santa-fe, номерний знак: [NUMBER] перебуває у користуванні відповідача. Це змусило позивача звернутися за захистом порушеного права до суду. Розрахунок індексації за період з 01.04.2021 року по 01.04.2024 року: зальна сума інфляції становить - 163 381,88 грн., 3% річних становить 35 360,95грн. Зазначає, що відповідач зобов`язаний додатково виплатити позивачу грошові кошти у розмірі 163 381,88 грн. встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 35 360,95 грн. штрафних санкцій у вигляді трьох проценти річних від простроченої суми. Таким чином на думку позивача загальна сума заборгованості відповідача становить 591 015,83 грн. Вважає, що загальний строк позовної давності у три роки не пропущений, оскільки у період від 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року, на усій території України було встановлено карантин відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та термін загальної позовної давності встановлюється тривалістю у три роки продовжується на цей термін. Моментом закінчення цього терміну є постанова Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651, згідно якої з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року цей карантин було відмінено. У встановлений строк та станом на день звернення в суд відповідач не повернув позивачу кошти, тому позивач змушений звернувся в суд з позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2024 вказану справу передано для розгляду судді Донченко Ю.В. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Львова від 14.08.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя від 07.11.2024 року про відставку судді [PERSON] , суддя виключений зі штату Шевченківського районного суду м. Львова. На підставі розпорядження від 18.12.2024 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» та Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2024 справу №466/4169/24 передано для розгляду судді Луців-Шумській Н.Л. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Львова Луців-Шумської Н.Л. від 06.12.2024 справу прийнято до розгляду. Позивачка в судове засідання не з`явилась та її представник, адвокат Ковч П.С. подав заяву, про розгляд справи у їх відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив. Відзиву на позов не подавав. В матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи. Враховуючи наведене, суд зі згоди представника позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 280 ЦПК України. Згідно з ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких мотивів. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.ст.526,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідності до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом встановлено, що в 19.05.2018 року позивачка [PERSON] позичила відповідачу [PERSON] у борг 10 000 дол. США. Факт отримання коштів відповідачем було оформлено розпискою від 19.05.2018 року /а.с.14/. Оригінал цієї розписки оглянутий судом. При огляді оригіналу розписки судом встановлено, що її зміст відповідає наявній в матеріалах справи та завіреній позивачкою копії розписки (а.с.14). Відповідач до суду не з`явився, факт написання розписки не оспорював, а тому виникнення боргового зобов`язання підтверджено належними доказами, а саме оригіналом боргової розписки від 18.05.2018 року. Позивач зазначив, що станом на день пред`явлення позову і на час ухвалення судом рішення відповідач обов`язок щодо повернення грошових коштів в сумі 10 000дол.США не виконав. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно боргової розписки від 19.05.2018 року відповідач [PERSON] зобов`язався повернути кошти позивачу [PERSON] до 01.09.2018 року. Вимога про повернення позики надсилалась на адресу відповідача 22.01.2024 року цінним листом з описом вкладення. /а.с.6-14/ Отже, на вимогу позивача позика повернута не була. Тому позов в частині примусово стягнення суми позики в розмірі 10 000дол.США підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Сума позики визначена у доларах США. Тому з відповідача в користь позивача підлягає стягненню сума боргу в іноземній валюті. Таким чином, сума основного боргу за договором позики від 19.05.2018 р. підлягає стягненню з відповідача в користь позивача в примусовому порядку в сумі 10 000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ на 17.06.2025 року 1 долар США 41,53грн., становить 415 306,00 грн. Щодо вимог позивача про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, суд дійшов таких висновків. Так, у разі невиконання зобов`язання стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних, відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року № 464/3790/16-ц, в якій зазначено, що 3% річних, передбачені статтею 625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються виходячи з простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті. Три відсотки річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Такі висновки містяться, у постановах Великої Палати Верховного суду від 16 січня 2019 року № 373/2054/16 та від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Враховуючи офіційний курс НБУ на день ухвалення рішення, 17.06.2025р., коли 1 долар США вартує 41,53 грн., 3% річних від основної суми заборгованості за договором позики від 19.05.2018 року за три роки з 01.04.2021 по 01.04.2024 становлять 900 дол. США. Цю суму слід стягнути з відповідача. В частині вимог про стягнення інфляційних втрат, суд відмовляє у позові. За ст.1 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Тому норми ст. 625 ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті (гривні), а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. Якщо умовами договору позики сторони визначили, що позичальник бере на себе зобов`язання повернути кошти в тому ж розмірі (еквівалент долар США) нарахована позивачем сума інфляційних втрат стягненню з відповідача не підлягає. Відповідне положення міститься у постанові ВС від 22 червня 2020 року у справі № 752/10525/16-ц. З відповідача підлягає стягненню в користь позивачки сплачений нею судовий збір в розмірі 1211,20грн., а в користь держави судовий збір в розмірі 3315,63грн. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial