Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

[PERSON] в інтересах якого діє адвокат Моняк Р.В. звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи її тим, що 13.09.2023 року Відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] зареєстрований шлюб, про що свідчить запис № 892 від 13.09.2023 року в книзі реєстрації актів цивільного стану. Вказане підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 13.09.2023 року. За час шлюбу у подружжя народилась донька: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 14.12.2023 року; Протягом останнього часу, сімейне життя між Позивачем та Відповідачкою постійно погіршувалося. Протягом тривалого часу, між подружжям постійно відбувались непорозуміння та сварки, в результаті чого сторони взагалі припинили нормальне спільне проживання та спілкування. На даний момент, ведення між позивачкою та відповідачем спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. За переконанням позивачки шлюб між сторонами є лише формальним, оскільки особисті відносини між Позивачем та Відповідачкою уже тривалий час мають негативний характер, між ними відсутнє нормальне спілкування. Продовжувати такі шлюбні відносини [PERSON] не бажає. Також варто зазначити, що надання строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин, сторін, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів. Тому, це лише погіршить стан відносин сторін та продовжить їх перебіг в часі. Таким чином, сторони припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство, внаслідок чого їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. Позивач вважає, що причини, які спонукають його наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя Позивачки і Відповідача як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. За таких обставин, позивач просить суд шлюб, який був укладений 13.09.2023 року, між ним та [PERSON] розірвати. У судове засідання [PERSON] не з`явився, однак його представник адвокат Моняк Р.В. подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримав повністю. Проти заочного розгляду справи не заперечує. [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, в тому числі й шляхом повідомлення на офіційному веб сайті судової влади України, а тому суд в порядку ст. 280 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з оригіналу свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 13.09.2023 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що було зроблено відповідний актовий запис № 892. За час шлюбу у подружжя народилась донька: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 14.12.2023 року; Відповідно до ч.3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що спільне життя у сторін не склалося, спільне господарство як подружжя не ведуть, життя, яке б ґрунтувалося на почуттях взаємної любові, дружби та поваги немає. Спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Спору щодо поділу спільного майна подружжя та визначення місця проживання дитини сторонами не заявлялося. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб між сторонами, слід розірвати. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки належить стягнути на користь позивача сплачені останнім судові витрати у розмірі 969 грн. судового збору.

Outcome: approved