Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

03.06.2025 [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Карпатнафтохім», в якому просить ухвалити рішення про стягнення на її користь 53\~114,89 грн. заборгованості з оплати праці, а також середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з роботи до дня ухвалення судом рішення. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що з 25.11.2021 до 04.03.2025 перебувала в трудових відносинах з відповідачем, який з вересня 2023 року перестав виплачувати заробітну плату. Спочатку 30.08.2024 виданим судовим наказом з колишнього роботодавця стягнуто 47\~054,64 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, однак поточну заробітну плату товариство й надалі не виплачувало, внаслідок чого позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх конституційних прав. Враховуючи факт невиконання відповідачем покладеного на нього законом обов`язку провести повний розрахунок зі звільненим працівником, додатково просить стягнути із ТОВ «Карпатнафтохім» обчислений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з роботи. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.06.2025 справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадженні із викликом сторін. В установлений судом процесуальний строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Сторони в судове засідання не з`явилися. Водночас, позивач 07.07.2025 подала заяву з проханням здійснювати розгляд справи без її участі, просить задовольнити позовні вимоги. Дослідивши надані стороною позивача докази та встановивши на їх підставі фактичні обставини справи у відповідні їм правовідносини, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову з огляду на таке. Установлено, що [PERSON] згідно із записами в трудовій книжці та відповідно до витягу з наказу № 228-К від 04.03.2025 працювала на ТОВ «Карпатнафтохім» апаратником приготування хімічних розчинів 5-го розряду відділення полімеризації і дегазації. Звільнена з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю (а.с.11-12). Відповідно до наданої до матеріалів справи копії письмової роздруківки за 3-й місяць 2025 року (а.с.13) ТОВ «Карпатнафтохім» нараховано, але не виплачено позивачу за період з серпня 2024 року до березня 2025 року 36\~364,62 грн. заробітної плати та 16\~750,27 грн. вихідної допомоги при звільненні з роботи. Сукупний розмір боргу з оплати праці складає 53\~114,90 грн. після утримання передбачених законодавством України податків (зборів). Наявність боргу відповідача перед [PERSON] із оплати праці за період з вересня 2023 року до липня 2024 року підтверджується копією судового наказу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30.08.2024, виданого у справі №345/4925/24 (а.с. 6). Таким чином, заборгованість ТОВ «Карпатнафтохім» щодо нарахованої, але не виплаченої заробітної плати і вихідної допомоги при звільненні [PERSON] з роботи підтверджується належними, достовірними і допустимими доказами. Позивач [PERSON] зазначає, що відповідно до приписів ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених, частиною другою цієї статті. Відповідно до ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення працівника провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу (при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення). У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців (ч.1 ст.117 КЗпП України). Розглядаючи зазначений індивідуальний трудовий спір суду належить дати відповідь на питання додержання позивачем визначеного законом тримісячного строку звернення до суду з вимогами про стягнення як нарахованої заробітної плати, так і середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні [PERSON] з роботи 04.03.2025. При цьому, законодавець не визначає чітко день, коли береться початок відліку такого строку. Суд зазначає, що відповідно до приписів ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, а також на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Кодекс законів України про працю (ст.115) визначає, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим із виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Водночас, невиплата з вини роботодавця заробітної плати є триваючим правопорушенням, яке припиняється фактичним погашенням заборгованості з оплати праці добровільно чи під впливом певних обставин (на вимогу третіх осіб). У будь-якому разі, за наявності боргу з оплати праці роботодавець повинен розрахуватися з працівником, який звільняється, в останній день існування між сторонами трудових правовідносин чи на вимогу працівника, який був відсутнім на роботі у день свого звільнення не пізніше наступного дня після пред`явлення вимоги про розрахунок. Із позовної заяви вбачається, що позивач [PERSON] пов`язує початок обчислення визначеного законом строку звернення до суду із вимогою про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, саме з датою її звільнення з роботи 04.03.2025. Не дочекавшись повного розрахунку у день звільнення, позивач, з додержанням тримісячного строку, звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованої заробітної плати. Суд також зазначає, що відповідно до наявних у матеріалах справи копій розрахункових листків ТОВ «Карпатнафтохім» про суми нарахованої [PERSON] заробітної плати в лютому та січні 2025 року, обчислений відповідно до вимог п.2,4,8 постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньоденний заробіток працівника склав 725,13 грн. Оскільки на день пред`явлення цього позову розрахунок зі звільненим з роботи працівником не проведено, з відповідача ТОВ «Карпатнафтохім» на користь позивача підлягає до стягнення 64536,57 грн. заробітку за затримку відповідного розрахунку (725,13 х 89 дн.) виходячи із встановленого на підприємстві режиму робочого часу. При цьому, відповідно до викладеної у постанові Верховного Суду від 13.05.2020 (справа №810/451/17) правової позиції, початок обчислення передбаченого ч.1 ст.233 КЗпП України тримісячного строку для звернення до суду з вимогою про стягнення з роботодавця на підставі ч.1 ст.117 цього Кодексу середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з роботи працівника необхідно обчислювати днем проведення відповідного розрахунку в повному обсязі. Оскільки позовні вимоги необхідно задовольнити повністю, сплачений [PERSON] судовий збір за вимогу про стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з роботи судовий збір на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з ТОВ «Карпатнафтохім».

Outcome: approved