Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить суд встановити факт, що [PERSON] 1984 року народження, та [PERSON] 1989 року народження, який зник без вісти [INFO], проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 05 вересня 2024 року до [INFO] . Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач проживала разом з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 15.10.2021 року по 04.09.2024 року. Через сварку на побутовому рівні рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 04.09.2024 року у справі № 707/2029/24 шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу вона залишила собі прізвище свого чоловіка. Проте на момент розірвання шлюбу емоції між ними перестали вирувати і вони продовжили проживати спільно як дружина та чоловік, без реєстрації шлюбу. Шлюб з [PERSON] повторно не реєстрували, відклавши це на більш пізній час. Місцем реєстрації проживання [PERSON] було с.Бузуків, Черкаського району, після розірвання шлюбу вона з [PERSON] продовжували проживати спільно як чоловік і дружина, в квартирі її батька в [ADDRESS] , в якій проживали і під час шлюбу. За час проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм їхнього сімейного життя: спільно купували предмети домашнього побуту; крім того всі свята проводили в колі рідних та друзів. [PERSON] спілкувався з її батьком та родичами, вона їздила до його батьків, які проживають у с. Бузуків, Черкаського району погостювати. Її цивільний чоловік був військовослужбовцем, часто їздив у відрядження і вони майже кожного дня з ним спілкувалися телефоном, цікавилися як пройшов день, він завжди знаходив для неї ніжні слова. Коли у нього затримували виплати, то позивач неодноразово здійснювала переказ коштів [PERSON] і він також. Дані обставини можуть підтвердити свідки, родичі як з його сторони так і зі сторони позивача. Перед від`їздом [PERSON] , приблизно в листопаді 2024 року вона завагітніла від нього, вони з відповідачем дуже мріяли щоб у них народився син. Дані обставини підтверджуються довідкою №11 від 04.02.2025 року з якої вбачається, що вона перебуває на обліку в КНП ім. С.Бобринської як вагітна з терміном вагітності 14 тижнів. Про її вагітність [PERSON] знав і дуже хотів, щоб вона народжувала, про це він також повідомив своїх батьків і просив, щоб вони їй допомагали, в разі виникнення такої потреби. 08 листопада 2024 року [PERSON] був відряджений до району ведення бойових дій. З [PERSON] спілкувалися телефоном майже щодня, коли була технічна можливість. 21 січня 2025 року батьків [PERSON] було повідомлено, що їх син, старший солдат [PERSON] [INFO] зник без вісти. Позивач вирішила народжувати і її дитина повинна знати, хто в неї був батько. Факт її проживання з [PERSON] як чоловіка та дружини підтверджується довідкою ОСББ, яка підтверджує факт їхнього спільного проживання за адресою: [ADDRESS] . Крім того, факт спільного проживання можуть підтвердити свідки [PERSON] , її донька від першого шлюбу, яка проживала з ними. [PERSON] -це рідна сестра її цивільного чоловіка. Його батьки також не можуть заперечити цього факту. Факт їхнього проживання з [PERSON] можуть підтвердити їхні знайомі, які неодноразово гостювали у них: це [PERSON] та [PERSON] , які можуть підтвердити ведення господарства, наявність спільного бюджету, проживання як чоловіка та дружини. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, представником позивача подано до суду заяву про слухання справи за відсутності позивача та за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити, виходячи з підстав, наведених у позові. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явились, подавши до суду заяви про слухання справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, подавши до суду заяву про слухання справи за її відсутності, щодо вирішення спору покладалась на розсуд суду. Представник третьої особи: Військової частини [NUMBER] у підготовче судове засідання не з`явився, хоча про час та дату слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 04.09.2024 року шлюб, укладений 15.10.2021 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Вказане рішення суду набрало законної сили 05.10.2024 року. Згідно довідки про реєстрацію від 18.11.2021 року № 972, яку видано виконавчим комітетом Балаклеївської сільської ради, [PERSON] [INFO] зареєстрована за адресою [ADDRESS] . У довідці від 28.01.2025 року № 34, яку видано Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Альянс" зазначено, що [PERSON] спільно проживає однією сім`єю з [PERSON] за адресою [ADDRESS] у батька [PERSON] - [PERSON] . Відповідно до сповіщення сім`ї № 21 від 21.01.2025 року № 47/21/407 від [INFO] , яке адресовано [PERSON] , його син - старший солдат [PERSON] [INFO] зник безвісти. Згідно довідки № 11 від 04.02.2025 року, яку видано КНП "Смілянська міська лікарня" СМР, [PERSON] [INFO] знаходиться на обліку по вагітності у КНП "Смілянська БЛ ім. Софії Бобринської", термін вагітності 14 тижнів. Згідно відомостей з військового квитка [PERSON] , останнє його місце служби - це військова частина [NUMBER] . Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами пункту 5 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Відповідно до статті 315 ЦПК України та пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку позовного провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Враховуючи, що встановлення факту проживання позивача однією сім`єю без реєстрації шлюбу стосується подальшого виникнення права у позивача на отримання грошової допомоги як члена родини особи, яка зникла безвісти, суд дійшов висновку, що встановлення даного факту підлягає вирішенню в порядку позовного провадження. Слід зазначити, що інститут фактичних шлюбних відносин введений у національне законодавство Сімейним кодексом України і закріплений, зокрема, у статті 74 СК України. Згідно з положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участь у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки, як ознака наявності сім`ї, на законодавчому рівні не визначена. Водночас, строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну сімейне життя, вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини», Суд визначив, що поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші сімейні de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» наголошено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Оскільки відносини між подружжям мають, насамперед, глибоко особистий характер, то й правовому регулюванню особистих немайнових відносин у сімейному праві надається особливе значення. Суспільні зв`язки, що складаються в сім`ї, є глибоко особистими, багато в чому інтимними і ґрунтуються на почуттях любові та взаємної прихильності. В Сімейному кодексі України, порівняно з КЗпШС, збільшена кількість норм, які регулюють особисті немайнові відносини подружжя. Проте велика кількість особистих відносин між подружжям знаходиться поза сферою правового регулювання. В силу своєї делікатності та інтимності вони не піддаються зовнішньому впливу, що вказує на їх особливий характер. До особистих немайнових прав подружжя СК України відносить ті, які є найбільш важливими та на які можна впливати нормами сімейного права. Це право на материнство та батьківство; право на повагу до своєї індивідуальності; право на духовний розвиток; право на зміну прізвища; право на розподіл обов`язків та спільне вирішення питань життя сім`ї; право на особисту свободу. Загальними засадами регулювання особистих немайнових відносин між подружжям згідно зі ст. 7 СК України є здійснення їх з урахуванням права на таємницю особистого життя подружжя, права кожного з них на особисту свободу та неприпустимість свавільного втручання в сімейне життя; відсутність привілеїв чи обмежень кожного із подружжя за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками; здійснення прав та обов`язків кожним із подружжя на рівних засадах. Цей принцип базується на загальних положеннях ст. 24 Конституції України й означає право кожного з подружжя на особисту свободу; спільне вирішення питань материнства, батьківства, виховання й освіти дітей, інших питань життя сім`ї; право кожного з подружжя на повагу до своєї індивідуальності; обов`язок подружжя щодо побудови сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, спільної турботи про матеріальне забезпечення сім`ї та розвиток дітей. Відтак, суд зазначає, що первісним чинником з метою визначення, чи перебувають особи у відносинах, тотожних загальновизнаному поняттю сім`ї, є встановлення наявності у осіб спільних особистих немайнових прав та обов`язків - врегульованих нормами сімейного права відносин стосовно особистих немайнових благ та інтересів осіб, які перебувають у шлюбі. Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2019 року в справі № 643/6799/17 роз`яснив, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Таким чином, з наведеного положення випливає головна ознака подружніх відносин: наявність факту спільного проживання, ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 6-148цс12 від 12 грудня 2012 року, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (частина 4 статті 263 ЦПК України). З огляду на наведене, системний аналіз наявних у справі доказів дозволяє суду дійти висновку, що позивач, на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України, надала суду належні і допустимі докази на підтвердження факту проживання однією сім`єю разом із [PERSON] у період з 05 вересня 2024 року до [INFO] , якими довела наявність спільного побуту, спільного проживання як чоловіка та жінки та ведення спільного господарства, тобто відносин, що за своєю суттю відповідають відносинам, притаманним подружжю. Відтак, суд вважає встановленим, що у період з 05 вересня 2024 року до [INFO] [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки у цей період вони жили разом, вели спільний побут, мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, та не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими, підтвердженими належними доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, однак позивач у позовній заяві не просила стягувати з відповідачів на її користь судовий збір. Враховуючи наведене та

Outcome: approved