Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

[PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої дочки [PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , яка діє в інтересах своєї малолітньої дочки [PERSON] , моральну шкоду в розмірі 122 000,00 гривень, та судові витрати пов`язані із оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. В обґрунтування позову вказала, що 23.02.2022 близько 22 години 10 хвилин водій [PERSON] , керуючи автомобілем «МАZDA 6», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись проїзною частиною вулиці Січових Стрільців в м. Рівному, зі сторони вулиці Дубенської в напрямку м. Дубно, допустив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] . У результаті ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події, а [PERSON] отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. 24.02.2022 за фактом ДТП Головним управлінням Національної поліції у Рівненській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022180000000070. Постановою від 29 червня 2022 року старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Рівненській області капітаном поліції Дідик Д.В., кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022180000000070 від 24.02.2022 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Таким чином, смерть [PERSON] настала на місці дорожньо- транспортної пригоди та була прямим причинним наслідком цієї пригоди, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 29.06.2022 року та свідоцтвом про смерть [PERSON] від 24.02.2022 року. [PERSON] , дочка загиблого, у зв`язку із його смертю, зазнала моральної шкоди, що виразилася в перенесених моральних стражданнях, що будуть переслідувати її довготривалий час, які продовжують тривати по даний час і ніколи не закінчаться та пов`язаних з цим істотними вимушеними змінами у її життєвих стосунках. Розмір відшкодування моральної шкоди, визначений Законом для відшкодування з боку страховика з розрахунку: 12 мінімальних заробітних плат х 6500 грн. (розмір мінімальної заробітної плати станом на час події ДТП відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік»), дорівнює 78 000,00 грн. Позивач оцінює моральну шкоду своєї малолітньої доньки [PERSON] у зв`язку із наслідками вищезазначеної події в розмірі 200 000,00 грн. Таким чином, з огляду на те, що станом на дату настання ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу, внаслідок дії якого заподіяно шкоди, була застрахована, то різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 122 000 гривень, з розрахунку (200 000 - 78 000 = 122 000), яка залишається не відшкодованою, та у відповідності до вимог ст.1194 ЦК України підлягає стягненню з Відповідача. Представником відповідача 15 липня 2023 року подано відзив на позовну, просив відмовити в задоволенні позову. Вважав вимоги позивача безпідставними та недоведеними. Зокрема посилався на те, що ДТП сталася внаслідок порушення ПДР саме пішоходом [PERSON] , який перетинав проїзну частину у невстановленому для цього місці та перебував у сильному стані алкогольного сп`яніння, що призвело до тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала смерть. Відповідач, як водій транспортного засобу, хоча і був учасником ДТП, але його поведінка не була протиправною, в його діях не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України і з технічної точки зору він не мав технічної можливості зупинити транспортний засіб до лінії пішоходів. З оглянутої відповіді на відзив, вбачається, що позивач не погоджується з доводами відповідача та просить задовольнити її позов. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 липня 2023 року у задоволенні позову [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої дочки [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, - відмовлено. Постановою Рівненського апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року рішення залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 13 березня 2024 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 5 липня 2023 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В постанові Верховний Суд дійшов до висновку, що суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди на підставі 1194 ЦК України з підстав незалучення до участі у справі страховка та відсутності доказів звернення позивача до страхової компанії з приводу виплати страхового відшкодування, не врахував, що розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, тобто станом на 23 лютого 2022 року складає 78 000,00 грн (6 500,00 грн х 12), і відповідач у відзиві на позовну заяву визнав, що страховик фактично провів виплату страхового відшкодування позивачу у межах ліміту відповідальності за полісом страхування, яка включає відшкодування моральної шкоди в розмірі 78 000,00 грн, а тому суд дійшов помилкового висновку про неможливість розгляду справи без залучення до участі у справі страховика відповідача. 28 березня 2024 року ухвалою суду було прийнято позовну заяву до розгляду та справу призначено для розгляду по суті з повідомленням (викликом) сторін. 23 липня 2024 року ухвалою суду за клопотанням представника відповідача залучено до участі у справі Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. 26 червня 2025 року ухвалою суду витребувано від третьої особи матеріали страхової справи за заявою [PERSON] , яка діє в інтересах своєї малолітньої доньки [PERSON] . 07 липня 2025 року на виконання вимог ухвали суду ПрАТ «УПСК» надано завірені копії матеріалів страхової справи. В письмових поясненнях представником вказано, що 19 січня 2023 року між ПрАТ «УПСК» та [PERSON] , що діяв на підставі довіреності,який є представником [PERSON] , яка є законним представником дочки [PERSON] , укладено угоду про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування. Пунктом 1 даної Угоди встановлено, що загальний розмір страхового відшкодування відповідно до ст.. 24, 25, 26, 26-1, 27 Закону України (з урахуванням положень ст.. 1200 ЦК України) за шкоду, пов`язану зі смертю [PERSON] , яке підлягає виплаті [PERSON] , яка є дочкою потерпілої особи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 23.02.2022, складає 180000,00 грн та є загальним, остаточним і таким, що не підлягає оскарженню чи зміні. 08.02.2023 ПрАТ «УПСК» здійснило виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] у розмірі 36000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 162221430. Таким чином, ПрАТ «УПСК» у повному обсязі виконало взяті на себе обов`язки за Полісом № АТ/1943339 щодо виплати страхового відшкодування, що пов`язане з відшкодуванням шкоди [PERSON] . Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Представник позивача, адвокат Заставний Р.А., позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити.. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник відповідача адвокат Мазур Р.В., в судовому засіданні підтримав позицію викладену у відзиві. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши виступ представника позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 23.02.2022 близько 22 години 10 хвилин водій [PERSON] , керуючи автомобілем «МАZDA 6», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись проїзною частиною вулиці Січових Стрільців в м. Рівному, зі сторони вулиці Дубенської в напрямку м. Дубно, допустив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] . У результаті ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події, а [PERSON] отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. 24.02.2022 за фактом ДТП Головним управлінням Національної поліції у Рівненській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022180000000070. Постановою від 29 червня 2022 року старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Рівненській області капітаном поліції Дідик Д.В., кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022180000000070 від 24.02.2022 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Даною постановою про закриття кримінального провадження встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення правил дорожнього руху саме пішоходом [PERSON] , який перетинав проїзну частину у невстановленому для цього місці, та який перебував у сильному стані алкогольного сп`яніння (кількість етилового спирту в крові 3.33%), що призвело до тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала його смерть. Як встановлено висновком судової інженерно-транспортної експертизи від 07.06.2022р. №СЕ19/118- 22/3860-ІТ, [PERSON] , як водій транспортного засобу, хоча і став учасником ДТП, але його поведінка, не була протиправною, в діях водія не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України і з технічної точки зору він не мав технічної можливості зупинити транспортний засіб до лінії пішоходів. В заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля «МАZDA 6», реєстраційний номер [NUMBER] , невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, не вбачається. З оглянутого судом свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] помер [INFO] , про що 24.02.2022р.було складено актовий запис № 491, зареєстрований Рівненським відділом ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). З оглянутого судом свідоцтва про народження на ім`я [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 12465, зареєстрований 11.09.2012 Рівненським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Рівненській області, вбачається, що батьками дитини вказані: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди. Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу МАZDA 6, реєстраційний номер [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована ПрАТ "УПСК". 07 липня 2025 року на виконання вимог ухвали суду ПрАТ «УПСК» надано завірені копії матеріалів страхової справи. В письмових поясненнях представником вказано, що 19 січня 2023 року між ПрАТ «УПСК» та [PERSON] , що діяв на підставі довіреності, який є представником [PERSON] , яка є законним представником дочки [PERSON] , укладено угоду про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування. Пунктом 1 даної Угоди встановлено, що загальний розмір страхового відшкодування відповідно до ст. 24, 25, 26, 26-1, 27 Закону України (з урахуванням положень ст.. 1200 ЦК України) за шкоду, пов`язану зі смертю [PERSON] , яке підлягає виплаті [PERSON] , яка є дочкою потерпілої особи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 23.02.2022, складає 180000,00 грн та є загальним, остаточним і таким, що не підлягає оскарженню чи зміні. 08.02.2023 ПрАТ «УПСК» здійснило виплату страхового відшкодування за завдану моральну шкоду на користь [PERSON] у розмірі 36000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 162221430. Таким чином, ПрАТ «УПСК» у повному обсязі виконало взяті на себе обов`язки за Полісом № АТ/1943339 щодо виплати страхового відшкодування, що пов`язане з відшкодуванням шкоди [PERSON] . Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно зі статтею 1193 ЦК України зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості. Крім того, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено. Щодо відповідальності страховика та компенсації за рахунок відповідача недостатньої страхової виплати. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. У пункті 1.3 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Згідно із статтею 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, а відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого. Пунктом 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Як встановлено судом, на час ДТП відповідальність водія автомобіля «МАZDA 6», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «УПСК» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ1943339 (а. с. 18). З досліджених матеріалів страхової справи, судом встановлено, що позивачу, яка діяла в інтересах дочки, було виплачене страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 36000,00 грн. Матеріали справи містять інформацію про те, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння на момент скоєння ДТП. Така обставина розцінюється судом як груба необережність потерпілого, що може бути врахована при визначенні розміру компенсації відповідно до частини третьої статті 1193 Цивільного кодексу України. Разом з тим, перебування потерпілого в стані алкогольного сп`яніння саме по собі не є підставою для повної відмови у відшкодуванні моральної шкоди особам, які мали з ним тісні родинні зв`язки. У своїй правовій позиції у справі № 199/3877/15 Верховний Суд (ухвала від 03.10.2018) вказав, що факт алкогольного сп`яніння загиблого може впливати лише на розмір компенсації, але не позбавляє близьких осіб права на її отримання. Суд також бере до уваги рішення у справі № 644/4936/20, де аналогічно було визнано правомірність стягнення моральної шкоди на користь матері загиблого, який перебував у стані сп`яніння та діяв необережно. Суд у цій справі виходить із необхідності застосування принципів справедливості, розумності та гуманізму. Малолітня [PERSON] перебувала на утриманні загиблого батька, втратила зв`язок із годувальником, а також зазнала емоційних страждань, позбавлення турботи, підтримки та належного виховання. Втрата батьківського піклування є підставою для визнання моральної шкоди як глибокої, тривалої та такої, що суттєво впливає на розвиток і життя дитини. Таким чином, суд вважає доведеним факт завдання моральної шкоди малолітній особі. З урахуванням ступеня вини потерпілого у спричиненні ДТП, часткової виплати страхового відшкодування, суд зменшує заявлений розмір моральної шкоди до 35000,00 грн, визнаючи цю суму такою, що відповідає критеріям справедливості, співмірності та судовій практиці. Відповідно до статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільняється від сплати судового збору у справі, що виникла у зв`язку зі смертю фізичної особи і він підлягає до стягнення в дохід державного бюджету з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial