Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до ТОВ «Новакс Трейд» про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 42 606,41 грн. Позов обґрунтований тим, що позивачка перебувала з відповідачем у трудових відносинах з 07 лютого 2023 року до 21 квітня 2025 р., відповідач не виконував в повному обсязі свої зобов`язання зі своєчасної виплати заробітної плати. 21.04.2025 року, в день звільнення, заборгованість із заробітної плати та компенсація за невикористану відпустку виплачена не була, розрахунковий листок або довідку про суми, нараховані та виплачені при звільненні із зазначенням окремо кожного виду виплати на які працівник має право відповідно до законодавства, ні в день звільнення, а ні згодом, на вимогу позивача, відповідачем не були надані. Ухвалою суду від 04.06.2025 року відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, судовий розгляд призначено на 03.07.2025. Позивачка в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 24.06.2025 надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, задовольнити позовні вимоги. В судове засідання представник відповідача не з`явився, будучі належним чином повідомленим про день, дату та час слухання справи. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Судом встановлено, що згідно запису трудової книжки [NUMBER] , [PERSON] з 07.02.2023 по 21.04.2025 перебувала у трудових відносинах із ТОВ «Новакс Трейд». наказом № 118-к від 14.04.2025 [PERSON] звільнено з посади оператора заправних станцій 3-го розряду АЗС №19 21.04.2025. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України"у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком". Конституційний Суд України 15 жовтня 2013 року у справі №1-13/2013 №8-рп/2013 в аспекті конституційного звернення дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Право працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказуванняне може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Позивачем не надано належних доказів до суду, які б підтверджували його позовні вимоги. Суд, не може взяти до уваги надану позивачем копію довідки з індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5, видану ПФУ, в якості підтвердження заборгованості по заробітній платі, оскільки дана довідка не містить в собі інформації щодо істотних умов трудового договору з ТОВ «Новакс Трейд», щодо наявної заборгованості по заробітній платі позивачу, не визначає її розмір, середньомісячний чи то середньоденний заробіток позивача, тощо. З копії відповіді північно-східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці від 05.05.2025 № ПНС/2/685-ЦА-25, яка була надана позивачці на її звернення, заборгованість ТОВ «Новакс Трейд» перед [PERSON] станом на 24.02.2025 із виплати розрахункових коштів при звільненні у сумі 17 840,35 грн. Тобто, сума яку просить стягнути позивачка відрізняється від суми, яку виявило при проведенні перевірки державна служба з питань праці. Суд виходячи із засад диспозитивності цивільного процесу, враховуючи, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях та те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості ТОВ «Новакс Трейд» перед [PERSON] на час розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з ТОВ «Новакс Трейд» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі у розмірі 42 606,41 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed