Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

23.10.2024 р. на адресу суду надійшла позовна заява ТОВ «ФК «Профіт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № С11.223,72380 від 24.02.2017 р., у якій представник позивача ТОВ «ФК «Профіт Капітал» просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованість в сумі 25435,98 грн. та судові витрати. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідно до умов кредитного договору № С11.223,72380 від 24.02.2017 р. відповідачубуло надано АТ «Ідея Банк», правонаступником якого є позивач, кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 20000,00 грн. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 24,00 % річних. Позивач вказує, що набув право вимоги за вказаними договорами на підставі договору факторингу № 22/12-2023, укладеного 22.12.2023 р. між ним та ТОВ «Оптіма Факторинг», яке є правонаступником АТ «Ідея Банк», та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» за договором факторингу № 19/12-2023 від 19.12.2023 р. Згідно з розрахунком заборгованості станом на 19.12.2023 р. за кредитним договором № С11.223,72380 від 24.02.2017 р. відповідач перед позивачем має заборгованість у загальному розмірі 25435,98 грн. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не вбачається можливим, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою від 11.02.2025 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що поштове відправлення, яке містило копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви разом з копіями доданих до неї документів, направлялось за місцем проживання відповідача, зареєстрованим у встановленому законом порядку, однак повернулось до суду з відміткою про неотримання його відповідачем з причин закінчення встановленого терміну зберігання. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з кредитного договору № С11.223,72380 від 24.02.2017 р., [PERSON] було надано АТ «Ідея Банк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 20000,00 грн. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 24,00 % річних. Банк на виконання умов кредитного договору надав позичальнику грошові кошти в сум 7300,00 грн. строком до 24.02.2024 р., а позичальник повернути кредит разом з процентами та іншими платежами. 19.12.2023 р. відповідно до договору факторингу № 19/12-2023 АТ «Ідея Банк» здійснив відступлення прав вимог ТОВ «Оптіма Факторинг», за кредитним договором № С11.223,72380 від 24.02.2017 р. У подальшому, а саме 22.12.2023 р. між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» був укладений договір факторингу № 22/12-2023, ТОВ «Оптіма Факторинг», згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором № С11.223,72380 від 24.02.2017 р., тобто позивачу перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Із долученого до справи розрахунку заборгованості від 19.12.2023 р. вбачається, що отриманий кредит відповідач за умовами договору не сплачує, в результаті чого має заборгованість перед позивачем у сумі 25435,98 грн., з яких: 8277,33 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 17158,65 грн. - заборгованість за відсотками. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.ст. 550, 624 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 1046, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи, що міжАТ «Ідея Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Профіт Капітал», та [PERSON] було укладено кредитний договір № С11.223,72380 від 24.02.2017 р., умови якого банком були виконані шляхом надання відповідачу кредитних коштів, останній взяті на себе за договором зобов`язання не виконує, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд з вирахуванням положень ст. 625 ЦК України, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню,а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 25435,98 грн., з яких: 8277,33 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 17158,65 грн. - заборгованість за відсотками. Разом з тим, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Так, на підтвердження факту надання і отримання професійної правничої допомоги, а також факту її оплати, позивачем подано до суду договір про надання правової допомоги, додаткову угоду до нього, акт прийому-передачі наданої правової допомоги та платіжну інструкцію, відповідно до яких загальний розмір отриманої професійної правничої допомоги складає 7000,00 грн. Частинами 3, 4 статті 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, оскільки судом встановлено, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та неспівмірним зі складністю справи і обсягом наданих адвокатом послуг, суд приходить до висновку, що розмір реальних витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2000,00 грн. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн., а всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 30463,98 грн. (25435,98 грн. + 2000,00 грн. + 3028,00 грн.).

Outcome: partial