Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

У травні\~2025\~із позовом\~до суду\~звернувся [PERSON] ,\~який просив\~стягнути з\~ [PERSON] \~на свою\~користь заборгованість\~за договором\~про надання\~фінансового кредиту\~№ВН03-00941\~від 16.06.2022\~в розмірі\~37960\~грн з\~них:\~2000\~грн \~заборгованість по\~тілу кредиту,\~35960\~грн \~проценти за\~період з\~16.06.2022\~по 01.12.2024.\~Мотивував заявлені\~вимоги тим,\~що 16.06.2022 між [PERSON] та ТОВ «Вендор-Фінанс» укладено договір про\~надання фінансового\~кредиту № №ВН03-00941\~ згідно якого відповідач отримав кошти у сумі 2000 грн. Позичальник, отримавши кредитні кошти порушив договірні зобов`язання щодо строків повернення кредиту, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка в добровільному порядку не погашається. Відповідно до укладеного договору факторингу ТОВ «Вендор-Фінанс» передало право вимоги за договором позивачу. Ухвалою суду від 15.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справ. Розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розгляд справи здійснити у його відсутність, проти заочного порядку вирішення спору не заперечував. Відповідач у встановлений судом строк відзив не подав. Враховуючи неявку відповідача, який був належно повідомлений про місце, дату та час судового засідання та не повідомив про причини неявки, відсутність відзиву, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити рішення в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України). Суд дослідивши надані докази установив, 16.06.2022 між ТОВ «Вендор-Фінанс» та [PERSON] укладено договір про\~надання фінансового\~кредиту № №ВН03-00941. Згідно вказаного договору відповідач отримав кошти у сумі 2000 грн. із строком повернення до 30.06.2022 (п. 1.5 договору). За користування кредитними коштами позичальник зобов`язалася сплачувати проценти у розмірі 2% від суми наданого кредиту за кожний день користування. Розмір орієнтовної річної процентної ставки склав 730% річних. Згідно розділу 6 договору, строк користування кредитом вважається автоматично (без необхідності укладення додаткової угоди до цього договору) продовженим на строк, що дорівнює строку визначеному п. 1.5, цього договору, якщо в день кінцевого повернення кредиту позичальником сплачено усі проценти за користування кредитом (та, за наявності, штрафні санкції), однак сам кредит або його частина залишається не поверненим, та за відсутності письмових заперечень позичальника. Сторони мають право, у будь-який момент відмовитись від подальшої автоматичної пролонгації строку користування кредитом, письмово повідомивши про це іншу сторону, в такому разі днем кінцевого повернення кредиту є день зазначений в п. 1.5. цього Договору, а якщо автоматична пролонгація вже застосовувалась - останній день нового строку користування кредитом. Сторони погодили, що кількість пролонгацій строку користування кредитом не обмежується, однак з будь-якому випадку, строк користування кредитом не може перевищувати 365 днів з дати цього договору (договір а.с. 4-7). Відповідач отримав вказані кошти, що підтверджується видатковим касовим ордером (ордер а.с. 15). Суд не може повністю погодитися із наданим розрахунком заборгованості оскільки нарахування відсотків було здійснено в період з червня 2022 по листопад 2024 року, що є порушенням умов договору. Так згідно домовленостей, кількість пролонгацій строку користування кредитом не обмежується, однак з будь-якому випадку, строк користування кредитом не може перевищувати 365 днів з дати цього договору. Тому суд приймає розрахунок в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту у сумі 2000 грн та 15200 грн заборгованість по процентам за період з червня 2022 по червень 2023. 05.09.2022 року ТОВ «Вендор-Фінанс» (клієнт) та ТОВ «Кредити Готівкою»\~(фактор)\~уклали договір\~факторингу №1-09\~Ф згідно\~якого сторони\~погодили,\~що фактор\~зобов`язався передати\~в розпорядження\~клієнта грошові\~кошти,\~а клієнт\~зобов`язався відступити\~фактору право\~вимоги (договір\~а.с.\~20). Одним із боржників відповідно до реєстру прав вимоги є [PERSON] . Згідно виписки за контрагентом ТОВ «Кредит Готівкою» сплатив ТОВ «Вендор-Фінанс» суми погоджені договором. 12.12.2023 року ТОВ «Кредит Готівкою» та ТОВ «ФК «Гефест» уклали договір відступлення права вимоги №12122023. Натомість права вимоги переходять до ТОВ «ФК «Гефест». В підтвердження виконання договірних зобов`язань товариствами суду надано платіжну інструкцію про перерахування коштів клієнту. У грудні 2023 між ТОВ «ФК «Гефест» та [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги №13122023/1. Згідно умов до [PERSON] перейшло право вимоги до [PERSON] . Відповідно до ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст. 513 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зі змісту ст. 1054 Цивільного кодексу України вбачається, що кредитодавцями у кредитних правовідносинах можуть бути банк або інша фінансова установа і вказаний перелік є вичерпним. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-111 «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Верховний Суд у постанові від 2 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Суд дослідивши надані докази установив укладення кредитного договору відповідачем та наявність у нього заборгованості, яка виникла у результаті неналежного виконання обов`язку з повернення отриманих коштів зі сплатою процентів. Оскільки умовами договору сторони погодили, що кількість пролонгацій строку користування кредитом не обмежується, однак з будь-якому випадку, строк користування кредитом не може перевищувати 365 днів з дати цього договору, тому суд задовольняє позовні вимоги частково стягуючи 17200 грн з них: 2000 грн заборгованість по тілу кредиту, 15200 грн проценти за період з червня 2022 по червень 2023 (на період дії договору). Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, тому відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 548,80 грн. ЦК України, 4, 7, 12, 13, 81, 89, 141, 244, 263, 273 ЦПК України, суд

Outcome: partial