Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Представниця позивача за довіреністю Гордєєва О.В. в інтересах позивача за допомогою системи «Електронний суд» 15.01.2025 звернулась до суду із зазначеним позовом, за змістом якого просить стягнути на користь позивача з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 01.11.2013 у сумі 100 574,20 гривень, яка наявна станом на 11.12.2024, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 100 574,20 гривень. За змістом позовної заяви, відповідач 01.11.2013 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, підписавши анкету-заяву, у зв`язку із чим банком видано кредитну картку як платіжний інструмент, строком дії до листопада 2015 року, тип «Універсальна World», активовану [PERSON] . Початковий кредитний ліміт, встановлений на платіжній картці відповідачеві, згодом збільшений до 125 000,00 гривень. В розумінні ч.2 ст.642 ЦК України, як стверджує представник позивача, відповідач визнав укладення договору, погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на його виконання, в тому числі, щодо сплати відсотків. Після спливу строку дії першої платіжної картки відповідачем отримано кредитку картку строком дії до 01/2024, тип «Універсальна World», після чого іншу - строком дії до 09/2024, тип «MasterCard World Black Edition». 07.09.2021 відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, при цьому, розмір процентної ставки [PERSON] не заперечувався, здійснювалось часткове погашення заборгованості. 22.09.2021 відповідачем підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за змістом якої погоджено інші суттєві умови кредитування, користування рахунком. З цього часу застосовується процентна ставка згідно з п.1.3 Умов та Правил надання банківських послуг у розмірі 36%. 06.03.2023 відповідач підписав Додаткову угоду №SAMDNWFC00070186396_01 до кредитного договору від 06.03.2023, за змістом якої змінено умови кредитування таким чином: тип кредиту - невідновлювальна кредитна лінія, строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією, але не більше 5 років з дати укладення додаткової угоди, процентна ставка - 12 % річних, мінімальний платіж - 1% розміру заборгованості, але не менше 100 гривень щомісячно протягом перших 6 календарних місяців з дати укладення додаткової угоди, із збільшенням до 3% із календарного 7 місяця з дати укладення додаткової угоди до дати повного погашення кредиту. Позивач також вказує, що Банк виконав свої зобов`язання щодо надання банківських послуг, надавши можливість відповідачу розпоряджатися кредитними коштами, на умовах договору та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач користувався кредитним лімітом, повертав заборгованість, сплачував відсотки, проте припинив своєчасно вносити необхідні платежі. Сторонами узгоджено, що у разі порушення зобов`язань відповідачем, на 180-тий день порушення з погашення кредиту клієнт зобов`язаний повернути банку кредит, проценти за користування кредитом, неустойку та інші платежі за договором, що в розумінні ст.212 ЦК України є відкладальною обставиною. Зазначене стало підставою для звернення до суду із вказаною позовною заявою. Так, в порушення умов договору та ст.509, 525-527, 530, 598, 599, 610, 615, 629 ЦК України відповідач зобов`язання не виконав, не надавав своєчасно кошти для погашення заборгованості за кредитом та іншими витратами, у зв`язку із чим позивач скористався своїм правом вимагати дострокового виконання заборгованості (ст. 1050, 1054 ЦК України). Станом на 11.12.2024, з урахуванням внесених коштів, за відповідачем, який не виконує своїх зобов`язань за договором, утворилась заборгованість за тілом кредиту у сумі 100 574,20 гривень, тобто, у загальній сумі 100 574,20 гривень. З вказаних підстав, оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання умов договору, укладеного між сторонами, який не розірваний, крім того, заходи досудового врегулювання спору не є обов`язковими у зазначених правовідносинах, представник позивача просить задовольнити позов у визначений спосіб. Згідно з ч.7 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі неможливості здійснення правосуддя судом з об`єктивних причин під час воєнного або надзвичайного стану, у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами може бути змінено територіальну підсудність судових справ, що розглядаються в такому суді, за рішенням Вищої ради правосуддя, що ухвалюється за поданням Голови Верховного Суду, шляхом її передачі до суду, який найбільш територіально наближений до суду, який не може здійснювати правосуддя, або іншого визначеного суду. У разі неможливості здійснення Вищою радою правосуддя такого повноваження воно здійснюється за розпорядженням Голови Верховного Суду. Відповідне рішення є також підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється. Так, відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 10.05.2022 №29/09-22 змінено територіальну підсудність судових справ Оріхівського районного суду Запорізької області у зв`язку із неможливістю здійснення правосуддя під час воєнного стану до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою судді від 23.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Згідно з ухвалою відповідачу визначено строк на подання відзиву та роз`яснено, що відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі його ненадання у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України роз?яснено право на подання зустрічного позову. Згідно з заявою представника позивача Іванічева І.І., вх.№ від 08.04.2025, між сторонами у справі проводилось позасудове врегулювання, що зумовило заявлення стороною позивача клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 08.04.2025. Відповідно до заяви про зменшення позовних вимог за підписом представника позивача Савіхіної А.М., що надійшла за допомогою системи «Електронний суд» 05.05.2025, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 01.11.2013 в сумі 96 374,20 гривень. З цього приводу суд звертає увагу на тому, що відповідно до ч.1 ст.175 ЦПК України саме у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. За приписами ч.2 ст.175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Згідно з п.2 ч.2, ч.3 ст.49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Таким, чином, повідомляючи про зменшення позовних вимог, позивач має викласти позовні вимоги із належним обґрунтуванням саме у позовній заяві, яка є єдино можливою заявою по суті справи, за допомогою якої сторона ініціює судове провадження, що потребує уточнення. Тому, за відсутності належним чином оформленої позовної заяви суд розглядає первісну позовну заяву, проте, враховуючи надані стороною позивача докази щодо часткової сплати заборгованості відповідачем. Представник позивача в судове засідання не з`явився, за змістом клопотання, вх.№ від 21.05.2025 відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України просить розглядати справу без участі сторони позивача, заперечень проти винесення заочного рішення по справі за відсутності відповідача не висловлено, позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримує. Копія позовної заяви із додатками скерована позивачем стороні відповідача на виконання вимог абз.2 ч.1 ст.177 ЦПК України, як видно з матеріалів справи. Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач має зареєстрований електронний кабінет в системі «Електронний суд», про що свідчать довідки про доставку електронного документа (судової повістки), наявні у справі, відповідно, [PERSON] обізнаний із провадженням справи в суді. За приписами п.2 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, викликався до суду завчасно, засобами поштового зв`язку, шляхом смс-інформування, а також за допомогою системи «Електронний суд». Інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань, зустрічної позовної заяви у даній справі не подано. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заяв та клопотань до матеріалів справи стороною відповідача не надано, про причини своєї неявки [PERSON] суд не повідомив, своїм правом на подання заяв по суті справи не скористався. За приписами ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Відповідно до ч.1,8 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. За матеріалами справи, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником усіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк». Копія засвідченого витягу загальних положень статуту та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АТ Комерційний банк «Приватбанк» міститься у матеріалах справи. 01.11.2013 відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим банком видано кредитну картку як платіжний інструмент, строком дії до листопада 2015 року, тип «Універсальна WORLD». Так, відповідно до матеріалів справи, між позивачем та споживачем [PERSON] відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 01.11.2013 підписано договір про надання банківських послуг, із можливістю кредитування. 22.09.2021 відповідачем підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за змістом якої погоджено суттєві умови кредитування, користування рахунком. З цього часу застосовується процентна ставка згідно з п.1.3 Умов та Правил надання банківських послуг у розмірі 36%. 06.03.2023 відповідач із АТ КБ «Приватбанк» підписав Додаткову угоду №SAMDNWFC00070186396_01 до кредитного договору від 06.03.2023, за змістом якої змінено умови кредитування таким чином: тип кредиту - невідновлювальна кредитна лінія, строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією, але не більше 5 років з дати укладення додаткової угоди, процентна ставка - 12 % річних, мінімальний платіж - 1% розміру заборгованості, але не менше 100 гривень щомісячно протягом перших 6 календарних місяців з дати укладення додаткової угоди, із збільшенням до 3% із календарного 7 місяця з дати укладення додаткової угоди до дати повного погашення кредиту. Згідно з п.3 Додаткової угоди сторони узгодили, що на дату її підписання заборгованість за договором становить 113 360,62 гривень, а саме основна сума боргу: 101 035,76 гривень, нараховані, але не сплачені проценти за користування кредитом, в сумі 12 324,86 гривень. Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг із оновленими умовами повторно підписана відповідачем 06.03.2023, додана до позовної заяви. Таким чином, у вказану дату відповідач ознайомився із зміненими умовами кредитування, підписавши паспорт споживчого кредиту та заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Факт постійного користування відповідачем грошовими коштами в рахунок кредитного ліміту підтверджений випискою за договором за період з 01.11.2013 по 16.12.2024, зокрема, у торгово-роздрібних мережах, для задоволення власних споживчих потреб позичальника, як і здійснення обов?язкових платежів, поповнення картки тощо. Зміна кредитного ліміту, встановленого на картці відповідача, підтверджена відповідною довідкою від 16.12.2024, дослідженої судом. Згідно з довідкою від 16.12.2024 суд вважає підтвердженими й доводи сторони позивача з приводу неодноразового отримання [PERSON] платіжних карток, емітованих АТ КБ «Приватбанк», а саме строком дії до листопада 2015 року, січня та вересня 2024 року відповідно, із зазначенням типу картки, тобто, даний платіжний інструмент дозволяв користувачеві послуг банку оплачувати товари та послуги, переказувати кошти, отримувати готівку тощо. За даними паспорта споживчого кредита (доданого до заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг), підписаного відповідачем, умови кредитування відповідають вище наведеним положенням, із врахуванням типу виданої картки. Відповідно до розрахунка, наданого стороною позивача, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 11.12.2024 дорівнює 100 574,20 гривень та складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 100 574,20 гривень. Процентна ставка, відповідно до якої нараховані проценти за користування кредитними коштами, відповідає умовам договору, з урахуванням внесених сторонами кредитного договору змін, як це встановлено судом, при цьому, за підвищеною процентною ставкою нарахування не здійснювались. Крім того, в період березня 2022 року проценти не нараховувались. Розрахунок уточнений стороною позивача станом на 08.04.2025, за даними якого загальна заборгованість відповідача становить 96 374,20 гривень, що дорівнює простроченому тілу кредиту. Право банку списувати з карткового рахунку Держателя грошові кошти для здійснення платежів з метою повного або часткового погашення Боргових зобов?язань, у тому числі Мінімального обов?язкового платежу, врегульовано п.2.1.1.12.9 Умов. За змістом п. 2.1.1.12.10 Умов Банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобов?язань в цілому або в певній частці у разі невиконання Держателем та / або довіреною особою Держателя своїх Боргових та інших зобов?язань за цим Договором. Задовольняючи позов, суд виходить з таких норм чинного законодавства. За загальним правилом ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд при розгляді справи застосовує правовий зміст норм, які регулюють загальні умови, строки виконання зобов`язань учасниками цивільних правовідносин, правові наслідки їх порушень, зокрема, у відносинах щодо позики, а саме, ст. 207, 509, 525-527, 599, 610, 611, 625, 1048-1050, 1054, 1056-1 ЦК України. Крім того, на дані правовідносини, поширюються положення про договір (ст. 626-629, 631 ЦК України). Зокрема, ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, судом враховується позиція Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.07.2019 у цивільній справі №342/180/17, пр. 14-131цс19. Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Враховуючи зміст наведених норм, можна вважати, що споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки такі умови договорів приєднання розробляються АТ КБ «Приватбанк», як надавачем банківських послуг, відповідно, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору та під час його виконання діють певні вимоги у визначеній редакції. У вказаній справі цієї умови в повній мірі дотримано позивачем, тому на правовідносини між сторонами розповсюджуються положення ст.634 ЦК України. За нормою ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, ч.1 ст.1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Крім того, згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Так, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування кредитними коштами та міра відповідальності кредитора поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У цій справі позивачем заявлено вимоги про погашення кредиту, а саме, тіла кредиту, позаяк нараховані відсотки в частині сплачені відповідачем, в частині списані Банком, що відповідає умовам договору, укладеного між сторонами, із врахуванням змісту Додаткової угоди, доданого паспорта споживчого кредиту. За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Так, під час розгляду справи суд дійшов висновку про те, що АТ КБ "Приватбанк» виконало свої зобов`язання за вказаним кредитним договором про надання банківських послуг, відкривши на ім`я відповідача картковий рахунок, видавши платіжні картки за його заявами-анкетами, на виконання договору кредитором встановлено ліміт кредиту, який використовував [PERSON] протягом строку користування карткою (як видно з наявної виписки). Підтверджень розірвання договору за ініціативою відповідача чи заперечень проти списання платежів, які стягувались банком протягом строку користування кредитною карткою на час розгляду справи у її матеріалах немає. Заборгованість частково сплачена відповідачем під час розгляду справи судом, що зумовило подання заяви про зменшення позовних вимог. Так, з урахуванням наведених норм та наданого позивачем розрахунку суд встановив, що станом на 08.04.2025 відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань до звернення до суду належним чином не виконав, сума тіла кредиту, з урахуванням процентів, нарахованих на існуючу заборгованість, що підтверджено розрахунком, є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача в сумі 96 374,20 гривень. Хоча первісна заява-анкета не містить строку користування карткою, в подальшому дану умову узгоджено сторонами, але, як видно з розрахунку, фактично використані позичальником кошти в межах встановленого банком ліміту в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк відповідачем повернуті не були. Із врахуванням норми ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення заборгованості за тілом кредиту та відсотками у загальній сумі 100 574,20 гривень. Суд враховує правові висновки, здійснені Верховним Судом у постанові від 16.09.2020 у справі №200/5647/18, пр.№ 61-9618св19. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час розгляду справи), виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися у сукупності з іншими доказами. Позовних вимог про стягнення відсотків на рівні облікової ставки Національного банку України позивачем не заявлено, як і про стягнення комісій, інших обов?язкових платежів. Дослідивши надані представником позивача на підтвердження позовних вимог письмові докази, за результатами розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в частині суми заборгованості, що наявна станом на 08.04.2025, яка дорівнює 96 374,20 гривень. Щодо іншої частини пред?явлених позовних вимог (в частині різниці між первісною сумою заборгованості, яка існувала станом на 11.12.2024 та сумою заборгованості, яка наявна станом на 08.04.2025), суд встановив підстави для відмови у задоволенні позову. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, на користь позивача, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються частково, із відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у сумі 2 321,24 гривень.

Outcome: partial