Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 30.03.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 102555431, згідно з умовами якого відповідач отримала 5000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (Додаток №1 до кредитного договору № 102555479 від 08.12.2023) повернення кредиту та сплати комісії і процентів відповідачем не було внесено.ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну їй суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов кредитного договору. Крім того, п. 7.1. кредитного договору визначає, що цей Договірнабуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок Позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Укладаючи кредитний договір відповідач та ТзОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п. 2.1 кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника, що підтверджується платіжним дорученням на користь відповідача від ТОВ «Мілоан». Підтвердженням добровільного укладення відповідачем даного договору підтверджує Анкета-заява на кредит № 101555431 позичальника від 30.03.2023, що заповнена відповідачем. Крім того, указують що 29.08.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України, був укладений Договір відступлення прав вимоги № 104 - МЛ/Т від 26.04.2024. Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги і за Кредитним договором № 101555431 від 30.03.2023, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем. Варто зазначити, що сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором № 102555431 від 30.03.2023 було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги №104- МЛ/Т від 29.08.2023. Сума заборгованості відповідача становить 20125 грн., відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №104-МЛ/Т від 29.08.2023, з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 5000 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить - 14625 грн., прострочена заборгованість за комісією становить - 500 грн.. Позивачем проведено роботу щодо ситуації з погашення наявної заборгованості відповідача та виконання кредитних зобов`язань, а саме відповідачу було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № № 22969247/1322 від 22.01.2025. На підставі викладеного, просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 101555431 від 30.03.2023, в сумі: 20125 грн.., а також судовий збір у сумі 2422,40 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.03.2025 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представником відповідачки адвокатом Осадчим О.В. 09.04.2025 до суду подано відзив на позовну заяву, у якому просить поновити строк на подання відзиву та у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Щодо позовних вимог вказує на те, що вони є необґрунтованими, та не підлягають до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з талону повідомлення єдиного обліку № 12186, [PERSON] зверталася до служби 102, та повідомила про те, що в неї було викрадено телефон марки самсунг [NUMBER] , а також про те, що за допомогою додатку з її карти було викрадено 9000 грн. Згідно витягу з ЄРДР відповідач у справі [PERSON] 30.03.2023 звернулася до Черкаського РУП із заявою, в якій повідомила про те, що 30.03.2023 у період часу з 08.30 до 09.30 год. під час її руху в автобусі громадського транспорту № 4 невідома особа шляхом вільного доступу таємно викрала мобільний телефон «Samsung Galaxy 6». За вказаним фактом було зареєстровано кримінальне провадження №12023250310001344, яке в подальшому було закрите постановою від 08.06.2023. Як вбачається з договору про споживчий кредит №101555431, останній укладено 30.03.2023 о 12:12 год. та підписано відповідачем у справі за допомогою одноразового ідентифікатору, який надходив на номер телефону [NUMBER] . В анкеті-заяві на кредит № 101555431 від 30.03.2023, яка заповнена об 11:06:00 також зазначено номер телефону [NUMBER] , який було викрадено за декілька годин до цього. Вищевказані обставини вказують на той факт, що договір про споживчий кредит №101555431 укладено іншою особою від імені [PERSON] , за допомогою її телефону, який було викрадено. Крім того, як вбачається з п.2.1. договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER]. До позовної заяви в якості доказу додано платіжне доручення № 61986354 від 30.03.2023, згідно якого нібито на рахунок [PERSON] було перераховано від ТОВ «Мілоан» 5000 грн.. Кошти було перераховано на рахунок № [NUMBER] (Банк отримувач - public jsc accent-bank (в перекладі на українську мову ПАТ «Акцент-банк»), Код банку -MASTERCARD), на вказаному платіжному дорученні міститься виключно печатка виключно позивача у справі. Наголошує, що відповідач у справі не має жодних рахунків у public jsc accent-bank (Код банку -MASTERCARD), в тому числі їй не відомо кому належить рахунок № [NUMBER] . Більше того, з вказаного платіжного доручення взагалі незрозуміло, що це за фінансова установаpublic jsc accent-bank, і чи взагалі така існує, оскільки відсутні будь-які ідентифікуючі ознаки на платіжному дорученні. З метою з`ясування вказаних обставин 08.04.2025 було здійснено адвокатський запит до ПАТ Акцент-банк (в перекладі на англійську public jsc accent-bank) з проханням повідомити чи були, станом на 30.03.2023, відкриті на ім`я [PERSON] [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) будь - які рахунки в АТ «АКЦЕНТ - БАНК», у тому числі рахунок № [NUMBER] , який зазначено у платіжному дорученні № 61986354 від 30.03.2023, та чи зараховувалися на відповідний рахунок (№ 537523*91) 30.03.2023 грошові кошти в сумі 5000 грн. від ТОВ «Мілоан» (код 40484607). Даний адвокатський запит зареєстровано за вхідним номером 29950, про що свідчить повідомлення, яке надійшло на електронну адресу. Відповідь очікується, та буде приєднана до матеріалів справи, після отримання. Крім того, 08.04.2025 було здійснено адвокатські запити до Національного банку України з проханням повідомити чи видавалася на території України Банківська ліцензія - public jsc accent-bank (Код банку - MASTERCARD), якщо так то зазначити його контактні дані. А також, чи можливо з платіжного доручення № 61986354 від 30.03.2023 встановити, у якому банку відкрито рахунок № [NUMBER] та кому він належить. Даний адвокатський запит зареєстровано за вхідним номером 3П/523/677 від 09.04.2025 Відповідь також очікується, та буде приєднана до матеріалів справи, після отримання. Водночас до Черкаського РУП 08.04.2025 подано заяву про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №12023250310001344, оскільки в останньому можуть бути відомості, які можливо використати в якості доказу у даній справі. Вважає, що указані обставини є суттєвими, і підлягають з`ясуванню в судовому засіданні, оскільки відповідач, не отримувала будь яких коштів на підставі договору №101555431. Тож позовні вимоги позивача є необґрунтованими, і не підтверджені належними та допустимими доказами. Ухвалою суду від 10.04.2025 задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. Ухвалою суду від 14.05.2025 задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. У судове засідання представник позивача не з`явився, до початку подали заяву від 09.07.2025 з проханням проводити розгляд справи без участі їхнього представника, підтримують заявлені вимоги і просять задовольнити у повному обсязі на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Осадчий О.В. у судове засідання не з`явилися, адвокатом до початку розгляду подано заяву, у якій просить розглядати справу без участі відповідача та її представника, у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи думку учасників процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. У судовому засіданні досліджені докази, які надані позивачем і, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, зокрема, - договір про споживчий кредит № 101555431 від 30.03.2023, укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , [INFO] , анкета-заява на кредит від 30.03.2023, відомості про щоденні нарахування та погашення, складені ТОВ «Мілоан», розрахунок заборгованості за період з 13.09.2021 по 20.02.2024, Графік платежів за вказаним договором, Паспорт споживчого кредиту № 101555431. Так, на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано копію кредитного договору № 101555431 від 30.03.2023, який було укладено в електронній формі, сторонами якого зазначено ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , згідно якого позичальник отримав 5000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до п. 6.1 договору, цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний, зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмові формі (п. 6.5 договору). Як передбачено п. 6.3 договору, приймаючи пропозицію Товариства про укладення цього договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) договору у цілому та підтверджує, що він ознайомлений і погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватися умов кредитного договору та Правил, що розміщені на сайті кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до договору про споживчий кредит № 101555431 від 30.03.2023 кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит (п. 1.1. договору). 1.2. Сума (загальний розмір) кредиту становить 5000.00 грн., 1.3. Кредит надається строком на 105 днів з 30.03.2023 (строк кредитування). 1.4. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 14.04.2023. 1.5. Загальні витрати позичальника за пільговий період складають 1625, 00 грн. (94,072 % річних), за весь час кредитування -15125,00 грн. (1052% річних). Водночас п. 7.1. кредитного договору № 101555431 від 30.03.2023 визначає, що цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Укладаючи кредитний договір відповідач та ТзОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора Z98161, який був відправлений кредитором на номер телефону [NUMBER] , який зазначений позичальником в анкеті - заявці на кредит, про що додано копію довідки про ідентифікацію до кредитного договору № 101555431 від 30.03.2023. Після ідентифікації клієнта, укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті заявника (відповідача), якому, в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п.2.1 Кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника, номер якої зазначений у анкеті -заявці, яка додана до матеріалів справи Позивач зазначає, що відповідно до платіжного доручення № 61986354 від 30.03.2023, копія якого долучена до позовної заяви, ТОВ «Мілоан» перерахував [PERSON] кошти у розмірі 5000 грн. 00 коп. (платник: ТОВ «Мілоан»; код: 40484607; банк платника: Приватбанк; код банку: 14360570; дебет рах. № [NUMBER] ; отримувач: [PERSON] ; код: [NUMBER] ; банк отримувача: PUBLIC JSC ACCENT-BANK; код банку: MASTERCARD; кредит рах. № 537523*91; призначення платежу: кошти згідно договору 101555431). Згідно довідки АТ «Сенс Банк» № 13623-33.4 від 19.03.2025, яка додана стороною відповідача до відзиву на позовну заяву, зазначено, що за період з 01.01.2022 по 31.12.2023 були відсутні діючі рахунки, укладені на ім`я фізичної особи [PERSON] . Разом з тим, на виконання ухвали суду від 10.04.2025 та 14.05.2025, з банківських установ до суду було направлено ряд документів. Так, за повідомленням АТ Приватбанк» від 28.04.2025, наданого на виконання ухвали суду про витребування доказів, 30.03.2023 о 12.12 год зарахування проведено успішно на карту АТ «А-Банк», код ЄДРПОУ 14360080, № [NUMBER] на суму 5000 грн., кошти згідно договору 101553431, отпримувач [PERSON] , інші дані про отримувача відсутні, карта іншого банку. Однак 25.06.2025 АТ «А-банк» повідомлено, що у особи /громадянина [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) станом на 24.06.2025 відсутні відкриті рахунки в АТ «А -Банк». Разом з тим, як стверджує сторона відповідача у своєму відзиві, згідно талону повідомлення єдиного обліку № 12186, [PERSON] зверталася до служби 102, та повідомила про те, що в неї було викрадено телефон марки самсунг [NUMBER] , а також про те, що за допомогою додатку з її карти було викрадено 9000 грн. З витягу з ЄРДР від 22.04.2023 вбачається, що відповідач у справі [PERSON] 30.03.2023 звернулася до Черкаського РУП із заявою, в якій повідомила про те, що 30.03.2023 у період часу з 08.30 до 09.30 год. під час її руху в автобусі громадського транспорту № 4 невідома особа шляхом вільного доступу таємно викрала мобільний телефон «Samsung Galaxy 6». За вказаним фактом було зареєстровано кримінальне провадження №12023250310001344 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185КК України. Постановою слідчого СВ Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області Пацьори Ю.В. від 08.06.2023 указане кримінальне провадження №12023250310001344 від 22.04.2023закрито у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення. У постанові зазначено, що 08.06.2023 від [PERSON] надійшла заява, в якій остання просить не здійснювати досудове розслідування за вказаним вище фактом, так як мобільний телефон було знайдено та повернуто потерпілій. Разом з тим, відповідно до відомостей, що надані позивачем, про щоденні нарахування та погашення за договором про споживчий кредит № 101555431 від 30.03.2023 та виписки з особового рахунку за кредитним договором станом на 28.01.2025 за відповідачем рахується заборгованість у загальному розмірі 20125,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 5000 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків - 14625 грн., прострочена заборгованість за комісією становить - 500 грн. До того ж, як вбачається з умов договору про споживчий кредит 101555431 від 30.03.2023, що наданий позивачем, Товариство має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу чи делегувати (доручати здійснення) свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника. У випадку, якщо після відступлення прав вимоги за цим договором кредитодавець отримає від позичальника платіж (кошти) для погашення існуючої заборгованості за цим договором, такий платіж (кошти) відповідно до ч.2 ст.516 Цивільного Кодексу України позичальнику не повертаються і зараховуються в рахунок виконання зобов`язань позичальника за цим договором (п. 3.2.6 договору). Судом встановлено, що 29.08.2023 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір про відступлення прав вимоги № 104-МЛ/Т, за умовами якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан». Як вбачається з витягу з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги № 104-МЛ/Т від 29.08.2023, відбулося відступлення ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги за договором про споживчий кредит № 101555431від 30.03.2023 щодо [PERSON] , на загальну суму 20125 грн. 00 коп., з яких: заборгованість за тілом - 5000 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками - 14625,00 грн., заборгованість за комісією - 500 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Після придбання права вимоги до відповідача, позивач не здійснював додаткових нарахувань (відсотків, штрафних санкцій, тощо) за кредитним договором. Частиною першою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відступлення права вимоги може здійснюватися на виконання різних зобов`язальних договорів. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни (постанова від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18, провадження № 12-1гс21, пункт 57). Слід також зазначити, що метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Вказані правові висновки висвітлені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 909/968/16 від 11.09.2018 (п. 59, 60). Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язанні здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бут здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо факто не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статі звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Позивач посилається на те, що на поштову адресу [PERSON] ним направлялася досудова вимога (претензія) про погашення заборгованості за договором про споживчий кредит № 101555431 від 30.03.2023 за вих. № 22969247 від 22.01.2025 про погашення кредитної заборгованості, яка залишена останньою без реагування. Між тим, позивачем не надані докази про те, що ця вимога дійсно була направлена [PERSON] поштовим відправленням, чи в інший спосіб, як і не відомі обставини щодо отримання чи неотримання ним цієї вимоги. При цьому, відповідач заперечує факт обізнаності (отримання) такої вимоги. Отже, як на думку суду, обставини, на які вказує позивач, про те, що відповідачем проігнорована претензія щодо повернення боргу за кредитним договором, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Таким чином, між сторонами існує спір з приводу належності виконання зобов`язань за кредитним договором, який регулюється нормами Цивільного Кодексу України та положеннями укладеного кредитного договору. Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч.1,3,4,7 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну корупцію). Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення ЗУ «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис» так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавіто-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Зі змісту ч. 2 ст. 1054 ЦК України випливає, що до кредитних відносин застосовуються положення законодавства, які регулюють позичкові відносини (параграф 1 глави 71 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Дослідивши матеріали справи, а саме договір про споживчий кредит № 101555431 від 3.03.2023, суд висновує, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме відповідач [PERSON] отримала кредитні кошти та у подальшому порушила обов`язок з їх повернення, тобто не виконувала, або неналежним чином виконувала умови вказаного вище договору. Так, пунктом 2.1. договору визначено, що кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Як зазначалося вище, на підтвердження факту переказу ТОВ «Мілоан» коштів [PERSON] , на виконання умов договору про споживчий кредит № 101555431 від 30.03.2023, у розмірі 5000 грн. 00 коп., позивачем надано платіжне доручення № 61986354 від 30.03.2023, згідно якого платник: ТОВ «Мілоан»; код: 40484607; банк платника: Приватбанк; код банку: 14360570; дебет рах. № [NUMBER] ; отримувач: [PERSON] ; код: [NUMBER] ; банк отримувача: PUBLIC JSC ACCENT-BANK; код банку: MASTERCARD; кредит рах. № [NUMBER] ; призначення платежу: кошти згідно договору 101555431). Водночас, у наданій позивачем копії договору про споживчий кредит № 101555431 від 30.03.2023 відсутнє посилання на номер банківського рахунку або повний номер картки, на яку необхідно кредитодавцю було б перерахувати кредит. До того ж, копія вказаного вище платіжного доручення не містить відмітки про час його прийняття та виконання банком, не містить повного номера картки/кредитного рахунку, з чого можна було б встановити факт перерахування коштів на картковий рахунок саме [PERSON] . Крім того, суд звертає увагу на наявність кримінального провадження за фактом викрадення мобільного телефону (30.03.2023 у період часу 08.30-09.30 год), на який кредитором було відправлено одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору (укладення) 30.03.2023 о12 год 12 хв, після чого було перераховано кошти у сумі 5000,00 грн., тобто після втрати телефону [PERSON] , що підтверджено доказами зазначеними вище. Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Відповідно до частини 2 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. У силу положень ч. 2 ст. 41, ст. 49 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що ініціювання платіжної операції здійснюється шляхом: 1) надання ініціатором платіжної інструкції надавачу платіжних послуг, в якому відкрито його рахунок; 2) надання надавачем платіжних послуг з ініціювання платіжної операції платіжної інструкції платника надавачу платіжних послуг з обслуговування рахунку платника на підставі наданої платником цьому надавачу платіжних послуг з ініціювання платіжної операції згоди на ініціювання такої платіжної операції; 3)надання платником платіжної інструкції та готівкових коштів для виконання платіжної операції, у тому числі за допомогою платіжного пристрою; 4) використання користувачем платіжного інструменту для виконання платіжної операції; 5) надання платником, що є власником електронних грошей, платіжної інструкції, у тому числі шляхом використання платіжного інструменту, емітенту електронних грошей щодо виконання платіжної операції з використанням електронних грошей; 6) надання користувачем платіжної інструкції відповідному учаснику платіжної системи, у тому числі шляхом використання певного платіжного інструменту, в порядку, визначеному правилами цієї платіжної системи. Платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі. Платіжна операція з використанням електронних грошей вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на електронний гаманець отримувача. У ході розгляду справи, як вже зазначалося, за клопотанням сторони відповідача, судом витребовувались докази з банківських установ, з яких вбачається, що: за період з 01.01.2022 по 31.12.2023 в АТ «Сенс Банк» були відсутні діючі рахунки, укладені на ім`я фізичної особи [PERSON] ; за повідомленням АТ Приватбанк» від 28.04.2025, про те, що 30.03.2023 о 12.12 год зарахування проведено успішно на карту АТ «А-Банк», код ЄДРПОУ 14360080, № [NUMBER] на суму 5000 грн., кошти згідно договору 101553431, отримувач [PERSON] , інші дані про отримувача відсутні, карта іншого банку, однак вказане спростовується повідомленням АТ «А-Банк» від 25.06.2025, згідно якого у особи /громадянина [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) станом на 24.06.2025 відсутні відкриті рахунки в АТ «А -Банк». Крім того, на виконання ухвали суду від 10.04.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» подало до суду заяву від 06.05.2025, в якій зазначено, що ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» є вторинним кредитором, право вимоги за кредитним договором № 101555431 від 30.03.2023 року перейшло до позивача на підставі Договору відступлення прав вимог № 104-МЛ/Т від 29.08.2023, укладеного з ТОВ «Мілоан» (первинний кредитор). ТОВ «Мілоан» є небанківського фінансовою установою та кредитні кошти надає позичальнику шляхом переказу на уже відкритий картковий рахунок, що вказується ним при формуванні заявки на кредит. На підтвердження надання відповідачу кредиту позивач подав копію платіжного доручення № 61986354 від 30 березня 2023 року, у якому вказано номер транзакції, сума транзакції, дата проведення транзакції та номер картки, на яку перераховані кошти, де зокрема сума транзакції збігається з сумою наданого кредиту, дата проведення транзакції з датою укладеного договору та зазначено частково номер картки, на яку перераховані кошти, який збігається з реквізитами платіжної банківської картки, вказаної в п. 2.1 Договору. Натомість відповідач був не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких, відповідно до законодавства. Крім того, відповідач з моменту укладення Договору з приводу невиконання ТОВ «Мілоан» взятих на себе зобов`язань, зокрема не отриманням протягом 3 робочих днів з моменту укладення Договору відправленої товариством суми кредиту на його картковий рахунок, як це передбачено п. 7.1 Договору, до ТОВ «Мілоан» не звертався, а протилежного суду не доведено. Окремо у заяві звертає увагу, що згідно п. 4.3. Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Мілоан» (в редакції від 13.03.2024), подаючи заяву за кредитним продуктом, що передбачає надання кредиту шляхом переказу суми кредиту на картковий рахунок, заявник має зареєструвати в Особистому кабінеті платіжну картку, яка буде використана для зарахування коштів при позитивному рішенні по Заяві, якщо така платіжна картка не була зареєстрована заявником у Особистому кабінеті раніше. Товариство здійснює верифікацію доданої Позичальником платіжної картки. Для цього Заявнику пропонується зробити відповідну перевірочну операцію по карті. У призначенні такої операції міститься код верифікації картки, який Заявник має ввести на Веб-сайті Товариства у тому разі, якщо в процесі здійснення перевірочної операції не застосовувалася технологія 3DSecure (введення відповідного коду з смс-повідомлення на веб-сторінці банку- емітенту платіжної картки). Таким чином Товариство перевіряє, що платіжна картка активна та Заявник має доступ до управління Картковим рахунком. Товариство не отримує повні реквізити платіжної картки, які необхідні для здійснення операцій по карті через Інтернет. Для платіжних операцій по картах Товариством використовуються відповідні сертифіковані платіжними системами сервіси. Захист реквізитів карт у базах даних таких сервісів відповідає міжнародному стандарту РСІ DSS. Інформація про банк отримувача PUBLIC JSC ACCENT-BANK - це є АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АКЦЕНТ-БАНК» (скорочена назва АТ «А-БАНК». Таким чином, враховуючи принцип змагальності, який зокрема, забезпечує повноту дослідження обставин справи і передбачає покладення тягаря доказування на сторони, суд не може виснувати про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих і досліджених доказів, про те, що первісним кредитором ТОВ «Мілоан» виконано умови договору про споживчий кредит № 101555431 від 30.03.2023, щодо здійснення переказу/виплати кредитних коштів на банківський/картковий рахунок саме позичальника відповідача по справі [PERSON] . При цьому договір про відступлення прав вимоги № 104-МЛ/Т від 29.08.2023 та витяг з додатку до цього договору, які є похідними від договору про споживчий кредит № № 101555431 від 30.03.2023, і, відповідно, не є безумовними доказами підтвердження достовірності розміру заборгованості, самі по собі не є належними та допустимими доказами наявності заборгованості та її розмір за кредитним договором, оскільки належних та допустимих доказів стосовно перерахування кредитних коштів у розмірі 5000грн. 00коп. на картку, чи на рахунок відповідача, або за реквізитами позивачем не надано. Суд наголошує на тому, що за правовими висновками Верховного Суду, які висвітлені у постанові від 01.11.2023 у справі № 462/2056/20 засадничі принципи цивільного судочинства змагальність та диспозитивність покладають на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Згідно з цивільним процесуальним законом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 916/2040/20). Розглядаючи справу в межах доводів та поданих доказів, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення як основного боргу за кредитним договором, так і похідних від нього відсотків, комісії, та порушення відповідачем прав позивача, які б підлягали судовому захисту. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed