Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

У квітні 2025 року представник позивача - адвокат Король Павло Васильович звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 264563,37 грн. Позов мотивовано тим, що заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/3337/22 було стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на дочку, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.05.2022 і до досягнення дитиною повноліття. 08 травня 2024 року відповідачем було подано до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області заяву про перегляд заочного рішення, яке 18 червня 2024 року цим же судом було задоволено - скасовано заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 12.07.2022 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження. 16 липня 2024 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, у межах справи № 357/3337/22, постановлено рішення яке за своїм змістом є аналогічним тому, що було винесено 12 липня 2022 року, - стягнути із відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки [PERSON] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.05.2022 і до досягнення дитиною повноліття. 01 жовтня 2024 року Дніпровський ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на підставі відповідної заяви позивачки, відкрив виконавче провадження № 76165303 із подальшим застосуванням механізмів примусових заходів, по відношенню до відповідача, з метою належного та ефективного виконання рішення суду про стягнення із останнього аліментів. У відповідача виникла заборгованість, яка складає 264 563,37 грн, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості, складеним Дніпровським ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального правління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 01 квітня 2025 року. Чинними матеріальними положеннями сімейного законодавства надається право одержувачу аліментів звернутися до суду з позовом в якому просити стягнути із боржника по сплаті аліментів неустойку (пеню) за несвоєчасне (повне) невиконання свого імперативного обов`язку по утриманню власних дітей, шляхом сплати аліментів У такому випадку позивач може розраховувати на отримання від відповідача суми пені, яка буде дорівнювати 100 відсоткам заборгованості по аліментам. Розрахунок пені по обумовленій справі має наступний вигляд 264 563,37 (сума аліментів) х 1% х 1062 (кількість днів прострочення) = 2 809 662,99 грн. Однак, беручи до уваги, що законодавцем встановлений імператив за яким розмір неустойки не може перевищувати суми 100 відсотків заборгованості за аліментами, ціна позову яка заявляється до стягнення за цими вимогами дорівнює еквіваленту боргу за аліментами у межах виконавчого провадження №76165303, а саме 264563,37 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2025 року головуючим суддею визначено суддю Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою від 09 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судом 09.06.2025 р. за вх..№32174 отримано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідач - адвокат Дьякова Т.В. просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відзиві зазначила, що позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 264 563,37 грн„ але при цьому в загалі не надається розрахунок пені. Фактично заборгованість нарахована за 1 рік, в той час коли відповідач неодноразово був контужений, знаходився в лікарнях, на його утриманні знаходилася дружина та ще 3 неповнолітніх дітей, тобто ніякого умислу на не виконання рішення суду у відповідача не було. У разі задоволення позовної заяви, відповідач повинен бути сплатити позивачці 533 628,81 грн. на утримання 1 дитини, враховуючи що з 16.04.2025 року відповідач є безробітним, з ліченими травмами й важким станом здоров`я після служби та захисту України, та на його утриманні знаходяться ще 3 неповнолітніх дітей. З розміром заборгованості по аліментам відповідач не згодний, має намір звернутися до суду з питань зменшення розміру заборгованості. Відповідач не знав про стягнення з нього аліментів та про наявність виконавчого провадження (в позовній заяві про стягнення аліментів позивачка зазначила адресу та контакти відповідача, які до нього не відносилися в загалі), відповідач діяв добросовісно. Грошові кошти на утримання дитини переказувалися ним неофіційно (через грошові перекази), але фактично виконували функцію аліментів, що заперечує позначка. Відсутні докази, що відповідач умисно ухилявся від виконання рішення суду. На момент виникнення заборгованості відповідач проходив військову службу, частина доходів використовувалась на потреби армії та утримання техніки, що є достовірним фактом в Україні, окрім сумісної дитини сторін по справі утримував теперішню дружину та ще трьох неповнолітніх дітей (у т.ч. двох усиновлених), родина відповідача є внутрішньо переміщеною, живе в орендованому житлі, дружина не працює, єдиним годувальником був відповідач, який на сьогодні вже звільнений зі служби з 16.04.2025 року та не має жодного доходу. З урахуванням викладеного, відповідач вважає, що: відсутня вина відповідача у несплаті аліментів; наявність складного фінансового становища, документально підтвердженого; добровільна часткова сплата коштів на утримання дитини; непомірність та непропорційність суми заявленої пені. Також, представник відповідача - адвокат Дьякова Т.В. направила до суду зустрічну позовну заяву, яка була зареєстрована канцелярією суду 05.06.2025 р. за вх..№31576, в якій просила звільнити [PERSON] від сплати пені за прострочення сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , ( [INFO] ), у розмірі 264 563,37 грн та заборгованості по аліментам у виконавчому провадження № 76165303 з примусового виконання виконавчого листа № 357/3337/22, виданого 20.08.2024 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.05.2022 року і до досягнення дитиною повноліття, в період з 05.05.2022 до квітня 2025 року в сумі 269 065,44 гривень. Представник позивача - адвокат Король П.В. направив до суду відповідь на відзив, яка була зареєстрована канцелярією суду 13.06.2025 р. за вх..№33367, в якій зазначив, що відповідач не надав жодного доказу, що останній з 16.04.2025 має мінливий або непостійний дохід. Наявність на утриманні трьох дітей також не може слугувати самостійною підставою задля зменшення розміру заборгованості неустойки за фактом не сплати аліментів, якщо не прослідковується прямий причинно - наслідковий зв`язок між утрудненим матеріальним становище платника аліментів та наявністю ще кількох дітей на його утриманні. У той же самий час, відповідачем та його представником не було подано жодного документу який містив інформацію про майновий стан [PERSON] , та його доходи. Звертає увагу суду, що 17 березня 2025 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, у складі судді Орехова О.І., розглянуто справу № 357/16666/24, за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Встановивши обставини справи та надавши оцінку доказам, які є тотожними, що і в розглядуваній справі (троє дітей, відсутність доходів), судом прийнято рішення відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. До суду апеляційної інстанції вказане рішення не оскаржувалося. Відповідач зазначає, що борг який виник у зв`язку із несплатою аліментів на користь позивачки, що дорівнює сумі ціну позову у цій справі, виник поза його волею та незалежних від нього обставин, однак не було надано доказів того, що він вживав будь яких заходів направлених на виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області про стягнення аліментів від 16 липня 2024 року про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання їхньої доньки - [PERSON] . Відповідач був достеменно обізнаний про результати розгляду справи про стягнення з нього аліментів від 16 липня 2024 року, оскільки саме за його ініціативою здійснювався перегляд заочного рішення цього ж самого суду про стягнення аліментів від 12 липня 2022 року. Судом 14.07.2025 р. за вх..№39263 отримано клопотання, в якому представник відповідача - адвокат Дьякова Т.В. просила долучити до матеріалів справи договір оренди квартири від 01.03.2021 р., витяг з АСВП, індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, медичні документи на 28 арк., довідку/направлення ВЧ [NUMBER] . Судом 19.06.2025 р. за вх..№34385 отримано заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача - адвокат Дьякова Т.В. зазначила, що в період з жовтня 2014 року по вересень 2023 року (включно) [PERSON] не працював офіційно та не мав доходу. З 17.10.2023 року по 16.04.2025 року [PERSON] постійно перебував на передовій лінії Збройних Сил України, а з 16.04.2025 року відповідач є безробітним та займається питанням оформленням пенсії за станом здоров`я. Відповідач під час несення військової служби у Збройних Силах України, захищаючи Батьківщину отримував травми важкого ступеня, поранення, контузії, каліцтва, через які відбувалися хірургічні втручання. Незважаючи на продовження військової служби, в результаті вказаного [PERSON] постійно знаходився на профілактичному лікуванні, приймав лікарські препарати, за які самостійно ніс витрати. На сьогоднішній день [PERSON] має наслідки отриманих вказаних травм, поранення, контузії, каліцтва, хірургічного втручання, та досі періодично приймає лікарські препарати. Також з вказаного приводу зазначаємо, що розгляд справи та ухвалення рішення у справі № 357/16666/24 були за час несення [PERSON] військової служби, отримання ним заробітної плати, з 16.04.2025 року відповідач є безробітним та займається питанням оформленням пенсії за станом здоров`я. В результаті погіршення фізичного стану здоров`я, зміну матеріального та сімейного стану, відповідач [PERSON] має намір звернутися до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою про зменшення розміру аліментів та зменшення заборгованості по аліментам. Ухвалою суду від 16.07.2025 р., занесеною в протокол судового засідання, було відмовлено відповідачу у прийнятті зустрічної позовної заяви. Позивач в судове засідання не з`явилася, свого представника не направила, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, представник позивача направив до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів ( ч. 3 ст. 211 ЦПК України ). Відповідач в судове засідання не з`явився, представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви та клопотання до суду не направив, причини неявки суду не повідомив. Суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності сторін та прийняття судового рішення на підставі наявних матеріалів, оскільки всі учасники справи були належним чином та завчасно у відповідності до вимог ЦПК України повідомлені по дату, час та місце слухання справи, представник позивача надав заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, відповідач скористався своїм правом та подав суду відзив на позовну заяву, в якому висловив свою позицію щодо позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2022 року у справі №357/3337/22 було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дочку - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.05.2022 і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з [PERSON] судовий збір в розмірі 992,40 грн. в дохід держави. Ухвалою суду від 18 червня 2024 року у справі №357/3337/22 було задоволено заяву [PERSON] , про перегляд заочного рішення від 12.07.2022 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів. Скасовано заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 12.07.2022 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів. Рішенням суду від 16 липня 2024 року у справі №357/3337/24 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дочку - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.05.2022 і до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення набрало законної сили 16.08.2024 р. На виконання вказаного рішення Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 20.08.2024 р. було видано стягувачу виконавчий лист. Постановою старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 01.10.2024 р. було відкрито виконавче провадження №76165303, щодо примусового виконання виконавчого листа №357/3337/22 виданого 20.08.2024 р. Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дочку - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.05.2022 і до досягнення дитиною повноліття. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01.04.2025, виданого державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) встановлено, що відповідач допускав несвоєчасну сплату аліментів або сплату аліментів не у повному обсязі, в наслідок чого утворювалась заборгованість протягом періоду з 05.05.2022 р. по 31.03.2025 р., яка становить 264563,37 грн. Також судом встановлено, що 18.06.2021 відповідач зареєстрував шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (місто Дніпро) 18.06.2021, актовий запис № 174, де прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка та дружини - [PERSON] . Відповідно до судових рішень від 14 травня 2024 року та 27 травня 2024 року у справах № 334/2355/24 та № 334/2357/24 Ленінського районного суду м. Запоріжжя, відповідач [PERSON] усиновив [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Крім того, у відповідача та [PERSON] від шлюбу народилася дитина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до посвідчення [NUMBER] від 21.11.2023, позивач являється багатодітним батьком. Відповідач [PERSON] та [PERSON] та спільними дітьми проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ОСББ «ВЕСТА-31» від 24.02.2025 року № 1. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2025 року по справі №357/16666/24 було відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Вказане рішення набрало законної сили 17.04.2025 р. Також, судом встановлено, що 13.05.2025 року Дніпровським районним судом міста Запоріжжя видано судовий наказ у справі № 334/3638/25, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 07.05.2025 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. З боку відповідача додано посвідчення серії [NUMBER] від 03.04.2024, згідно якого останній має пільги. Відповідно до довідки військово-лікарської комісії №1898 від 20.08.2024 р. відповідач під час несення військової служби у Збройних Силах України, захищаючи Батьківщину отримував травми важкого ступеня, поранення, контузії, каліцтва. Відповідачем також надані медичні документи та довідка форми ОК-5. Згідно наказу командира ВЧ [NUMBER] від 16.04.2025 р., [PERSON] звільнений у відставку за підпунктом «г» (через сімейні обставини - перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці). Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Відповідно до ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У постанові від 25.04.2018 у справі №572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного висновку: неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Так, у постанові у справі №333/6020/16-ц від 03.04.2019 Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного висновку: правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Крім цього, у постанові у справі №362/4462/16-ц від 20.07.2020 Верховний Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов наступного висновку: відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Відповідно до висновків Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.12.2020 у справі №661/905/19 зазначив: ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Отже, тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно з статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2016 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Верховний Суд у постанові від 10.01.2024 у справі №359/240/21 (провадження №61-16327св23), зазначив: апеляційний суд у порушення вищевказаних вимог закону взагалі не зазначив, якими саме доказами підтверджується факт того, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась не з вини [PERSON], оскільки судом апеляційної інстанції не зазначено жодного доказу, на підставі якого він дійшов вказаного висновку, також не зазначено, чим доведено відповідачем вжиття усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів. Крім того, [PERSON] не заперечував існування у нього заборгованості зі сплати аліментів та її погашення частинами на протязі певного часу. Отже, апеляційний суд помилково зазначив про відсутність вини відповідача у наявності заборгованості зі сплати аліментів, оскільки ним не спростовано презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, що є правовою підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, оскільки він у добровільному порядку не вжив заходи щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі, [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він мав об`єктивні перешкоди для своєчасної сплати аліментів. Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Представником позивача на підставі частини 1 статті 196 СК України здійснено розрахунок неустойки (пені) на заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за період із травня 2022 по березень 2025 включно, який за його підрахунками складає 2809662,99 грн. Враховуючи обмеження щодо розміру пені, які визначені частиною 1 статті 196 СК України, представник позивача просив стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 264563,37 грн. Отже, передбачене частиною 1 статті 196 СК України, право [PERSON] на стягнення з [PERSON] неустойки (пені) наявне. При цьому, відповідач у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив посилаючись на те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини, не надав належних та допустимих доказів, які підтверджують цей факт, як і не довів вжиття ним усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів. Посилання відповідача на скрутне матеріальне становище не може бути безумовною підставою для повного звільнення від відповідальності за несвоєчасну сплату аліментів. Доводи відповідача щодо утримання інших дітей суд до уваги не бере, оскільки відповідач, будучи батьком, зобов`язаний нести тягар утримання дитини, не зважаючи на наявність інших дітей, які народились у іншому шлюбі, оскільки такі обставини не виключають обов`язку сплачувати аліменти на утримання дитини, яка з ним не проживає. Щодо доводів відповідача про добровільну часткову сплату коштів на утримання дитини, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тому, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. З 1 січня 2025 року відповідно до Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» ставки судового збору змінюються. Як визначено у Законі, судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 1 відсоток ціни позову, але не менше 1211,20 грн. та не більше 15140,00 грн. Згідно п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення заборгованості, неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а остання при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору, з відповідача у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 2645,63 грн.

Outcome: approved