Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

26 травня 2025 року позивач [PERSON] звернулася до Хорошівського районного суду Житомирської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований між ними 12 квітня 2022 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейні відносини. Вказує, що шлюбні відносини між ними фактично припинені близько року, спільне господарство не ведеться, а шлюб існує лише формально. Подальше збереження шлюбу, на її думку, суперечить її інтересам та інтересам їхніх неповнолітніх дітей. Спору щодо поділу майна між сторонами немає. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею. Позивач подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 27 травня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копію ухвали про відкриття провадження разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами було направлено відповідачу за зареєстрованим місцем його проживання. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, відповідач отримав вказані документи 02 червня 2025 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Відповідач [PERSON] у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подав, будь-яких заяв чи клопотань до суду не направляв. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, у разі якщо відповідач не подав відзив у встановлений судом строк, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 12 квітня 2022 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, зареєстрований Черняхівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про що складено відповідний актовий запис за № 41 . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , які на утриманні та проживають разом із позивачем. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК України), шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Статтею 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд враховує, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважає збереження сім`ї неможливим, оскільки шлюбні відносини фактично припинені, а сам шлюб існує формально. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, не скористався своїм правом на подання відзиву та не висловив заперечень щодо розірвання шлюбу, що свідчить про його байдужість до збереження сім`ї. Враховуючи, що відповідач не виявив бажання зберегти шлюб, а позивач категорично проти цього, суд доходить висновку, що подальше існування шлюбу є неможливим. Таким чином, суд вважає, що наведені позивачем причини розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження їх шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Сім`я розпалася остаточно, і її збереження неможливе. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання про залишення прізвища позивачу не ставиться, оскільки вона не заявляла вимог про зміну прізвища. При поданні позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved