Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

12 серпня 2024 року представник позивача звернулася до Глобинського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявлені вимоги мотивує тим, що 22 грудня 2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» укладено договір кредитної лінії № L0159449 з [PERSON] .. Первісний кредитор виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти, в свою чергу позичальник, не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів в наслідок чого виникла заборгованість. Вказувала, що згідно детального розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості становив 8246 грн, яка складала з тіла кредиту в розмірі - 5000 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 373 грн, інша заборгованість (штрафи, пені, комісії) - 2873 грн. 06 листопада 2018 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (надалі ТОВ «ВІН ФІНАНС», назву юридичної особи змінено на підставі рішення зборів учасників; без ліквідації та/чи додаткової реорганізації юридичної особи) укладено договір відступлення права вимоги №06112018-DG, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за договором кредитної лінії № L0159449 за яким ТОВ «ВІН ФІНАНС» набуло прав кредитора відносно відповідача. Посилалась на те, що станом на дату укладення договору №06112018-DG від 06.11.2018 відступлення прав вимоги, сума заборгованості відповідача перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС» за кредитним договором становила 8246,00 грн. У період з 06.11.2018 року по 20.05.2024 року по кредитному договору № L0159449 від 22.12.2018 року надходження коштів на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС» в рахунок погашення заборгованості за кредитом 0,00 грн. Вказувала, що всупереч умов кредитного договору та вимог закону відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати процентів і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС». Заборгованість відповідача за кредитним договором № L0159449 від 22.12.2018 року 8246,00 грн. Сума збитків з урахуванням 3% річних 741,88 грн. Сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань 3284,68 грн. Разом заборгованість становить 12272,56 грн. На підставі викладеного представник позивача прохала суд поновити строк позовної давності для подання позову до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № L0159449 від 22.12.2018 року, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № L0159449 від 22.12.2018 року у загальному розмірі 12272,56 грн, яка складається з: суми заборгованості - 8246,00 грн, суми інфляційних втрат - 3284,68 грн, суми 3% річних -741,88 грн, судовий збір та витрати на правничу допомогу. Ухвалою суду від 05 вересня 2024 року відкрито провадження у справі. 18.03.2025 року до суду від представника відповідача [PERSON] - Приймак А.О. надійшов відзив на позовну заяву. Вказувала, що у кредитному договорі, який так називає позивач та паспорті споживчого кредиту, вказано, що відповідач його підписав за допомогою електронного підпису, зазначено телефонний номер [NUMBER] , інший невідомий номер особи, електронна пошта - [INFO] та місце роботи ТОВ «Нова Пошта». Вказаний телефонний номер та адреса електронної пошти ніколи не належали відповідачу, останній ніколи не працював на ТОВ «Нова пошта», відтак, йому невідомо хто використав ці дані для отримання мікрозайму. Більше того, встановити в подальшому та і станом на сьогоднішній день це не можливо, телефоні номера є недійсні, на електронну пошту не відправляються листи. Зазначила, що відповідач не має та ніколи не мав у користуванні засобів комп`ютерної техніки ( планшет, ноутбук тощо), а мобільний телефон не смартфон, а звичайний старий кнопковий за мінімальну вартість. Таким чином, вважає, щодо останнього вчинено шахрайські дії в частині використання його ПІБ та в деяких випадках паспортних даних. У додатках до позову відсутні докази підписання такого договору, як там зазначено «Електронний підпис», який це підпис невідомо, якщо це ЕЦП чи КЕП невідомо криптографічну систему утворення такого підпису. Таким чином відсутні докази підписання договору шляхом накладення чи вчинення «Електронного підпису» та й фізичного рукописного також немає. Вказувала, що у додатках до позовної заяви відсутні докази направлення ( отримання) грошових коштів [PERSON] .. Також вказувала, що позивач не набув права фінансової вимоги та не надав доказів законності такої можливості стягувати з відповідача грошові кошти. Докази набуття права вимоги стягнення грошових коштів до боржника [PERSON] є неналежними, недопустимими та не достовірними, та такими, що порушують ст.76-80 ЦПК України. Вважають, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду зі стягнення грошових коштів за договором від 22.12.2018 року. Такий строк закінчився 22.12.2021 року, а введення дій карантинного характеру та воєнного стану не є підставою для поновлення майже загального 6-ти річного строку для звернення. Просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Застосувати строки позовної давності у справі №527/2264/24 за позовом ТОВ «Він Фінанс» до [PERSON] .. Стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, у тому числі на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.. У судове засідання представник позивача не з`явився, звернувся із заявою про розгляд справи за відсутності представника позивача. У судове засідання відповідач та його представник не з`явились, попередньо звернулись до суду із клопотанням про проведення розгляду справи у їх відсутність. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Судом встановлено, що позивач подав до суду копію спеціальних умов договору позики № AG6820839 від 22 грудня 2018 року. Позикодавцем у даному договорі є ТОВ «ФК «Дінеро», а позичальником [PERSON] (а.с.9) Згідно умов даного договору сума позики складає 2500 грн., комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю: 372,5 грн., пеня, якщо є:1,5%, дата виплати 21 січня 2019 року. Крім того, до матеріалів позовної заяви долучена копія спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № AG6820839 від 22.12.2018 року, сторонами яких зазначено ТОВ «Дінеро» та [PERSON] , відповідно до яких ліміт кредитної лінії становить 5000 грн., сума кредиту - 2500 грн., відсоткова ставка, в день: 0,50%, комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю, в день 37,5 грн., потенційний ліміт кредитної лінії:20,000 грн., надана сума кредиту:2,500 грн., загальна сума кредиту:2,500 грн., реальні річна відсоткова ставка:178,80%, дата повного погашення:21.01.2019, штраф, якщо є:50%. ( а.с.19) Із виписки з рахунку, станом на 20.05.2019 року, за договором AG6820839 (L0159449) вбачається, що загальний розмір заборгованості становить 8246,00 грн., із яких: заборгованості за тілом кредиту 5000 грн; заборгованості за процентами для початково зазначеної тривалості 373 грн; заборгованості за нарахованими штраф/пеня 2500 грн; заборгованості за комісією за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю 373 грн.. ( а.с.23) Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість за договором №AG6820839 за період 22.12.2018 року - 20.05.2019 року становить 8246,00 грн та складається із: заборгованості за тілом кредиту 5000 грн; заборгованості за процентами для початково зазначеної тривалості 373 грн; заборгованості за нарахованими штраф/пеня 2500 грн; заборгованості за комісією за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю 373 грн. (а.с. 22 зворотна сторона) 06.11.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги №06112018-DG.( а.с.25-30) Згідно з пунктом 6.2.3 договору права вимоги переходять до нового кредитора з моменту внесення новим кредитором першого платежу відповідно до пункту 7.2 цього договору. При цьому виконання новим кредитором та кредитором умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги. Додаткового оформлення відступлення права вимоги у цих випадках не вимагається. Стягнення заборгованості боржників новий кредитор проводить з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі. Наказом від 25 липня 2024 року № 55-к «Про зміну назви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на виконання протоколу загальних зборів учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» від 25 липня 2024 року № 1706 ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» з 25 липня 2024року перейменовано на ТОВ «Він Фінанс». Згідно з витягом з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №06112018-DG від 06.11.2018 року заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Він Фінанс» за договором №L0159449 складає 8246 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 5000 грн, заборгованість за процентам 373 грн. ( а.с.12) За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Отже, під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають до застосування правила частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Згідно статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 вказано, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. У постанові Верховного Суду від 26 лютого 2024 року у справі № 752/6020/21 викладено висновок про те, що «укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів». Суд звертає увагу, що надані позивачем докази укладення між ТОВ «Дінеро» та відповідачем кредитного договору не містять підпису відповідача, у тому числі й одноразового ідентифікатора, а лише містять напис «електронний підпис» в графі «позичальник» без ідентифікуючих даних, що в свою чергу позбавляє можливості суд встановити факт ознайомлення відповідача саме з тими документами, які були надані позивачем до суду, а також факт підписання даних документів відповідачем. Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ( чинний на момент виникнення спірних правовідносин) як спеціальний закон визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами. Відповідно до пункту 16.1. статті 16 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу. Форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України (пункт 17.1 статті 17 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»). Згідно з пунктами 19.1,19.2 статті 19 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок і строки зберігання, а також процедура знищення електронних документів, що застосовуються при проведенні переказу, встановлюються Національним банком України. Строки зберігання цих документів мають бути не меншими, ніж строки, встановлені для паперових документів аналогічного призначення. Електронні документи зберігаються на носіях інформації у формі, що дозволяє перевірити цілісність, достовірність та авторство електронних документів на цих носіях. Ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»). Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» «Первинні документи та регістри бухгалтерського обліку» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. До матеріалів справи позивачем долучено виписку з рахунку станом на 20 травня 2019 року, в якому проведено калькуляцію нарахування відсотків за кожен день та сформовано колонки із кінцевим результатом калькуляції у вигляді зального розміру заборгованості. Однак вказаний документ не є випискою по рахунку відповідача у справі у розумінні первинного бухгалтерського документа для цілей бухгалтерського обліку, адже відповідачу не відкривався банківський рахунок у системі первісного кредитора і даний документ не є випискою по банківському рахунку первісного кредитора, з якого можливо було б встановити факт здійснення переказу на картковий рахунок відповідача. При цьому вказаний документ є фактично розрахунком заборгованості, сформованим первісним кредитором. А тому, вказаний доказ не свідчить про виконання кредитором умов договору з перерахування коштів на картковий рахунок відповідача. Також у матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту, разом з тим, потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Аналогічний правовий висновок висловлено в постанові Верховного Суду від23травня 2022 року у справі № 393/126/20. Окрім того, до матеріалів позовної заяви долучена довідка про ідентифікацію, однак вона не є первинним документом, який підтверджує дійсність фінансової операції, а лише відображає загальні дані щодо відповідача та дати заявок на кредит і банківських переказів, однак не підтверджує здійснення таких переказів первісним кредитором. Оскільки до позовної заяви не долучено жодного із цих документів 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5)меморіальний ордер, суд приходить до висновку про те, що за кредитним договором позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували, що первісний кредитор ТОВ «ФК «Дінеро» виконав зобов`язання щодо видачі грошових коштів на картковий рахунок відповідача. Відтак, з огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами факт отримання відповідачем кредитних коштів та наявності у нього заборгованості, яка виникла внаслідок порушення ним умов кредитного договору. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Для підтвердження факту відступлення права вимоги, позивач повинен надати суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлений та підписаний договір про відступлення права вимоги, реєстр боржників, що передається кредитором новому кредитору згідно із вказаним договором, акт прийому-передачі, а також докази на підтвердження оплати за договором. Також, як передбачено пунктом 6.2.3 договору відступлення права вимоги, права вимоги переходять до нового кредитора саме з моменту внесення новим кредитором першого платежу. Однак, позивачем не надано суду доказів на підтвердження оплати за договором відступлення права вимоги від 06 листопада 2018 року № 06112018-DG. Отже, що з наданих до позовної заяви доказів не можливо встановити факт як виникнення кредитних зобов`язань, отримання відповідачем кредитних коштів, так і набуття позивачем права вимоги до відповідача. У зв`язку з відсутністю в матеріалах справи належних доказів підписання відповідачем кредитного договору, надання йому кредитних коштів за кредитним договором, факту набуття позивачем права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У ЦПК України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. відповідачем надано договір про надання правничої допомоги від 15.01.2025 року, довідка від 17.03.2025 року про отримання адвокатом Приймак А.О. від [PERSON] грошових коштів у розмірі 10000 грн.. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню. Суд, враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерії розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, приходить до висновку, що витрати [PERSON] на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі 10000 грн.. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Отже, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 10000 грн. витрат на правничу допомогу. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved