Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-10 00:00:00

ТОВ «ВІН ФІНАНС» звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №335676 від 28.09.2018 року в розмірі 21\~913,13 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28.09.2018 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір №335676 про надання фінансового кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 7\~000,00 грн, строком на 20 днів (з можливістю автопролонгації), зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,71% в день. 12.04.2018 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №1 та додаткова угода №12 від 18.02.2019 року до вказаного договору, відповідно до яких ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» приймає належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі право грошової вимоги до відповідача за договором №335676 про надання споживчого кредиту від 28.09.2018 року. Відповідач тривалий час не виконує свої зобов`язання, у зв`язку з чим, виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 21\~913,13 грн, яка складається з: 4\~490,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 1\~616,40 грн заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом; 10\~237,20 грн заборгованість за пенею та штрафами; 1\~508,30 грн 3% річних; 3\~661,23 грн інфляційні втрати. Оскільки, відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин, відзив не подала та представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, то судом постановлено ухвалу про заочний розгляд цієї справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За приписами\~ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» пропозиція\~укласти електронний\~договір (оферта)\~має містити\~істотні умови,\~передбачені законодавством\~для відповідного\~договору,\~і виражати\~намір особи,\~яка її\~зробила,\~вважати себе\~зобов`язаною у\~разі її\~прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір\~вважається укладеним\~з моменту\~одержання особою,\~яка направила\~пропозицію укласти\~такий договір,\~відповіді про\~прийняття цієї\~пропозиції в\~порядку,\~визначеному частиною\~шостою цієї\~статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій,\~що вважаються\~прийняттям пропозиції\~укласти електронний\~договір,\~якщо зміст\~таких дій\~чітко роз`яснено\~в інформаційній\~системі,\~в якій\~розміщено таку\~пропозицію,\~і ці\~роз`яснення логічно\~пов`язані з\~нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього\~Закону,\~вважається таким,\~що за\~правовими наслідками\~прирівнюється до\~договору,\~укладеного у\~письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Судом встановлено, що 28.09.2018 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем укладено договір №335676 про надання фінансового кредиту, відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі 4\~500,00 грн, строком на 20 днів, тобто до 17.10.2018 року (включно). Зазначений договір містить додаток №1 (графік платежів). Вказані кредитний договір та додаток №1 до нього (графік платежів) підписані відповідачем електронним цифровим підписом. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало повністю та надало відповідачу кредит в сумі 4\~500,00 грн шляхом зарахування коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . 12.04.2018 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ « ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №1 та додаткова угода №12 від 18.02.2019 року до вказаного договору, відповідно до яких ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру прав вимог №13 від 18.02.2019 року до вищезазначеного договору факторингу ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором №335676 про надання фінансового кредиту від 28.09.2018 року на загальну суму 6\~106,40 грн (4\~490,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 1\~616,40 грн заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом). ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» змінило своє найменування на ТОВ «ВІН ФІНАНС», що підтверджується протоколом №1706 загальних зборів учасників від 25.07.2024 року та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові. Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. За таких обставин, суд приходить до висновку, що до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги до відповідача за договором №335676 про надання фінансового кредиту від 28.09.2018 року. Згідно з розрахунками, наданими позивачем та наведеними у позовній заяві, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 21\~913,13 грн, яка складається з: 4\~490,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 1\~616,40 грн заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом; 10\~237,20 грн заборгованість за пенею та штрафами; 1\~508,30 грн 3% річних; 3\~661,23 грн інфляційні втрати (а. с. 3 5, 13 16, 36). За приписами ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В ході судового розгляду встановлено, що відповідач отримала кредит згідно з кредитним договором в розмірі 4\~500,00 грн, а не 7\~000,00 грн, як зазначено у позові. Відповідно до пунктів 1.3, 3.4, 3.5 кредитного договору встановлені відсоткові ставки в розмірі 1,71% та 1,8% в день за користування кредитом, в залежності від строку користування: 1,71% в день протягом перших 20 днів користування кредитом та 1,8% в день у випадку пролонгації строку кредитування. Пунктом 1.4. кредитного договору встановлено, що строк кредиту становить 20 днів, тобто до 17.10.2018 року. З розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 28.09.2018 року до 17.10.2018 року нараховані відсотки за користування кредитом в розмірі 1\~539,00 грн з розрахунку 1,71% в день (4\~500,00 грн х 1,71% / 100%). Пунктом 1.6 кредитного договору передбачено, що клієнт має право ініціювати продовження строку користування кредитом. Для цього він зобов`язаний у повному обсязі сплатити нараховані на дату продовження (пролонгації) проценти за користування кредитом, а також пеню та штраф (у разі наявності). У такому разі та за умови, що залишок тіла кредиту складає не менше ніж 400,00 грн, строк користування кредитом автоматично продовжується (пролонгується) з дати внесення необхідної суми грошових коштів та такий самий строк і на таких самих умовах (при цьому укладання додаткового договору не потребується). Оскільки, зазначені вище відсотки в розмірі 1\~539,00 грн погашено відповідачем 17.10.2018 року, то строк кредитування було продовження ще на 20 днів. З 18.10.2018 року до 06.11.2018 року включно (20 днів) відсотки нараховувались з розрахунку 1,80 % в день, тобто 81,00 грн (4\~500,00 грн х 1,80% / 100%), та загальна заборгованість за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом на вказану дату становила 6\~120,00 грн ( 4\~500,00 грн (тіло кредиту)+1\~620,00 грн (вісотки). В подальшому, позивачем нараховані штраф та пеня в загальному розмірі 370,00 грн (100,00 грн+135,00 грн+135,00 грн). 11.11.20218 року відповідач в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором сплатила 2\~000,00 грн, а відтак станом на вказану дату заборгованість складала 4\~490,00 грн (6\~120,00 грн + 370,00 грн 2\~000,00 грн). Після цього позивач продовжив нараховувати відсотки за користування кредитом, однак оскільки часткова сплата заборгованості за кредитом відповідачем була здійснення після закінчення строку кредитування (06.11.2018 року), то така сплата не продовжує строк кредитування, а відтак суд приходить до висновку, що доказів продовження зазначеного строку кредитування після 06.11.2018 року позивачем не надано. За змістом ст.\~1048\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18. В постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України і охоронна норма частини другої ст.\~625\~цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст.\~625\~ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. За таких обставин, нарахування відсотків за користування кредитом поза межами строку кредитування, тобто після 06.11.2018 року, що є неправомірним, а від так позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитом не підлягають задоволенню. При цьому, всі нараховані відсотки за користування кредитом до 06.11.2018 року відповідачем сплачені в повному обсязі. Крім того, з розрахунку вбачається, що позивачем було за період з 12.11.2018 року до 18.02.2019 року нараховані пеню в розмір 10\~507,20 та штраф в розмір 500,00 грн. Відповідно до ст.\~549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пунктами 4.4.1., 4.4.2, 4.4.3. та 4.4.4 кредитного договору передбачено стягнення пені та штрафу з позичальника при порушенні останнім строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням. Статтею 61\~Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Оскільки, відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61\~Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17. В той же час, оскільки представник позивача в судове засідання не з`явився та не висловив свою думку щодо необхідності стягнення з відповідача штрафу чи пені, та з метою недопущення подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 10507,20 грн. Отже суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягнення сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4\~490,00 грн та сума заборгованості за штрафом в розмірі 500,00 грн. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем нараховані 3% річних та індекс інфляції за період з 23.02.2019 року до 23.02.2022 року, тобто до початку оголошення в Україні воєнного стану, проте, даний розрахунок не вірний, оскільки сума заборгованості відповідача становила 4\~990,00 грн, а не 16\~743,60 грн, а тому підлягає перерахуванню, в межах заявлених позовних вимог, тобто з 23.02.2019 року до 23.02.2022 року. Розрахунок здійснюється за формулою ІІС = (ІІ1 : 100) x (ІІ2 : 100) x (ІІ3 : 100) x ... (ІІZ : 100), де ІІ1 індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період IIc (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.21866444 Інфляційне збільшення: 4\~990,00 x 1.21866444 4\~990,00 = 1\~091,14 грн. 3% річних розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С сума заборгованості, Д кількість днів прострочення. З 23.02.2019 року до 31.12.2019 року період прострочення зобов`язання становить 312 днів, що в сумі складає 127,96 грн; з 01.01.2020 року до 31.12.2020 року період прострочення зобов`язання становить 366 днів, що в сумі складає 149,70 грн; з 01.01.2021 року до 23.02.2022 року період прострочення зобов`язання становить 419 днів, що в сумі складає 171,85 грн, загальний розмір 3% річних складає 449,61 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4\~490,00 грн, заборгованості за штрафом в розмірі 500,00 грн, індекс інфляції 1\~091,14 грн; 3% річних 449,61 грн, а всього 6\~530,75 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з їх необґрунтованістю. Звертаючись в суд з позовом позивач просив стягнути з відповідача: 4\~490,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 1\~616,40 грн заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом; 10\~237,20 грн заборгованість за пенею та штрафами; 1\~508,30 грн 3% річних; 3\~661,23 грн інфляційні втрати, а тому ціною позову є сума в розмірі 21\~513,13 грн, я не 21\~913,13 грн, як зазначено у позові. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 2\~422,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5\~000,00 грн. Судом позов задоволено частково, а саме: 30,36% (6\~530,75 грн х 100% : 21\~513,13 грн). Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу, пропорційно до задоволених вимог (30,36%) в розмірі 735,32 грн та 1\~518,00 грн відповідно.

Outcome: partial