Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (далі- ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ КРЕДИТ-КАПІТАЛ»») звернулось в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 08.10.2023 між ТзОВ «АВАНС КРЕДИТ» та відповідачем укладено електронний кредитний договір № 09633-10/2023, який підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором та акцептований відповідачем в порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов кредитного договору, кредитодавець надав відповідачу кредит в сумі 4000 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування коштами. Кредитодавець свої зобов`язання виконав в повному обсязі. Однак відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, не повернув кошти та не сплатив проценти за користування кредитом. 29.03.2024 між ТОВ «АВЕНС КРЕДИТ» та ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ КРЕДИТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 29032024, згідно з якого ТОВ «АВЕНС КРЕДИТ» передає (відступає) ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ КРЕДИТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 09633-10/2023 від 08.10.2023. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором від 08.10.2023.10.2023 утворилась заборгованість: заборгованість за тілом кредиту 4000 грн; заборгованість за нарахованими процентам за користування кредитом 17400 гривень. Позивач просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором 08.10.2023 в розмірі 21400 грн та 2422,40 грн судового збору. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 02.04.2025 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. \~ \~ \~ \~11.04.2025 відповідач подав відзив в якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки відсутні докази укладення даного договору та отримання ним коштів за цим договором. Відсутні докази факту переходу права вимоги до фактора за договором факторингу. Крім того, нарахована сума відсотків за користування кредитом не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Передбачений у договорі розмір відсотків порушує принцип рівності сторін договору, так як розмір нарахованих процентів у декілька разів перевищує розмір тіла кредиту. 15.04.2025 позивач подав відповідь на відзив, в якому просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав заяву в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить проводити розгляд справи у відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату і час судового засідання, не повідомив про поважну причину неприбуття, а тому розгляд справи проводиться за відсутності відповідача. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи. 08.10.2023 між ТзОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено електронний кредитний договір № № 09633-10/2023, який підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором та акцептований відповідачем в порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію». Із дослідженого судом кредитного договору, додатку №1 до договору встановлено, що ТзОВ АВАНС КРЕДИТ» зобов`язується надати [PERSON] кредит в сумі 4000 грн, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним на умовах, визначених цим договором (п.1.1.). Відповідно до п. 1.2., 1.4.1., 1.5. договору строк кредиту 360 днів. Дата погашення кредиту 01.10.2024. Процентна ставка становить 2,5% в день та застоссовується в межих строку кредитування. [PERSON] зобов`язався сплачувати проценти кожні 25 днів. \~ \~ \~ \~У п. 1.6. договору сторони визначили, що кредит надається у безготівковій формі у національній валюті, шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] хх-хххх-2733. 29.03.2024 між ТОВ «АВЕНС КРЕДИТ» та ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ КРЕДИТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 29032024, згідно з якого ТОВ «АВЕНС КРЕДИТ» передає (відступає) ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ КРЕДИТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 09633-10/2023 від 08.10.2023. Відповідно до п. 1.1., 1.2.,1.4. договору факторингу, фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами.Внаслідок передачі права вимоги за цим договором, фактор заміняє клієнта у кредитних договорах та набує права грошової вимоги клієнта за цими кредитними договорами, включабчи права вимагати від боржників належного викоання всіх грошових та інших зобов`язанб закредитними договорами. Права вимоги переходять до фактора з моменту набрання чинності даним договором, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Відповідно до витягу з реєстру боржників ТОВ «АВЕНС КРЕДИТ» передає (відступає) ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 09633-10/2023 від 08.10.2023 року. Із Акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу 29032024 від 29.03.2024 встановлено, що ТзОВ «АВАНС КРЕДИТ» передало ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ КАПІТАЛ», а останнє прийняло реєстр боржників та підписали даний акт, а тому відповідно до вищенаведених умов договору факторингу ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ КАПІТАЛ» набула права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 09633-10/2023 від 08.10.2023 року. На підтвердження заборгованості [PERSON] за даним кредитним договором на день подання позовної заяви, позивач надав суду розрахунок заборгованості відповідно до якої існує заборгованість за даним договором в сумі 21400 гривень, з яких: 4000 грн заборгованість за кредитом, 17400 грн заборгованість за процентами за користування кредитом. Застосовані норми права та мотиви суду. Згідно з\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4\~статті 203 ЦК України). Відповідно до\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до\~статті 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1\~статті 627 ЦК України). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2\~статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію»\~(далі - Закон). Згідно із пунктом 6 частини 1\~статті 3 Закону\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону). Відповідно до частини 3\~статті 11 Закону\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону). Згідно із частиною 6\~статті 11 Закону\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8\~статті 11 Закону\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону\~визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно із\~статтею 64 ЦПК України, докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі\~205,\~207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. В розділі 2 договору сторони визначили порядок укладення договору та створення електронних підписів сторін. У п. 2.18. договору зазначено, що укладання договору відбувається згідно з Закону України «Про електронну комерцію» Відповідно до п. 2.17 договору, введення коду на сайті товариства, клієнт підтверджує прийняття пропозиції товариства на укладення кредитного договору (електронний підпис накладається на оригінал договору) [PERSON] ознайомлений з договором, паспортом споживчого кредиту та згідний з їхніми умовами, що підтверджується його підписом (електронним підписом одноразовим ідентифікатором). У кредитному договорі, зазначено реквізити клієнта [PERSON] , у тому числі зазначено картковий рахунок позичальника картки №\~ [NUMBER] хх-хххх-2733. Довідкою ТОВ « Універсальні платіжні рішення» від 30.12.2024 підтверджується, що 08.10.2023 на картку № [NUMBER] хх-хххх-2733 перераховано кошти в сумі 4000 гривень. Тобто, кошти в сумі 4000 грн були перераховані на картковий рахунок, який зазначений у кредитному договорі. Даний документ підтверджує, що ТзОВ «АВАНС КРЕДИТ» виконало зобов`язання за кредитним договором від 08.10.2023, оскільки повністю перерахувало кошти за цим договором, на рахунок, який вказав у договорі відповідач. Оскільки даний договір укладено на сайті позикодавця та [PERSON] підписав його одноразовим ідентифікатором, отриманим на номер мобільного телефону повідмомленим [PERSON] , тому без отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу на сайт товариства, договір між [PERSON] та товариством не був би укладений. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20. Таким чином, кредитний договір укладений та підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий відповідачу. Доказів того, що банківський картковий рахунок з відповідним номером, що вказаний у повідомленні ТОВ « Універсальні платіжні рішення» від 30.12.2024 про переказ грошових коштів на карту № [NUMBER] хх-хххх-2733, [PERSON] не належить, та на неї 08.10.2023 не перераховано кошти в сумі 4000 грн, матеріали справи не містять та відповідачем на спростування цього таких доказів не надано. Таким чином, безпідставними є доводи відповідача про те, що даний договір не був укладений та він не отримував від ТзОВ «АВАНС КРЕДИТ» 4000 гривень за кредитним договором від 08.10.2023. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Із досліджених судом розрахунків заборгованості по кредитому договору встановлено, що [PERSON] не повернув наданий кредит у встановлений договорам строк, таким чином порушив зобов`язання за цим договором. [PERSON] не надав суду жодних доказів, які б підтвердили повернення позивачу грошових коштів за даним кредитним договором. Оскільки [PERSON] не повернув позичені грошові кошти за кредитним договором від 08.10.2023 в сумі 4000 грн (тіло кредиту), у встановлений договором строк, а тому з [PERSON] підлягає стягненню в користь позивача заборгованість за цим договором в сумі 4000 гривень. Щодо вимог позивача про стягнення із відповідача процентів за користування кредитом, то суд зазначає наступне. У п. 1.4.1. договору сторони добровільно визначили, що процента ставка за користування кредитом становить 2,5 % в день та застосовується у межах строку кредитування, тобто до 01.10.2024. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року, що набрав чинності 24.12.2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 23.04.2024 року не більше 1,5%, а з 21.08.2024 року не більше 1%. Незважаючи на те, що розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, вони повинні узгоджуватися із нормами законодавства. Із наданого\~суду розрахунку\~заборгованості встановлено,\~що в\~період з\~08.10.2023\~по 29.03.2024\~позивач нарахував\~17400\~грн процентів\~за користування\~кредитом,\~тобто щодня\~нараховував проценти\~за користування\~кредитом в\~сумі 100\~грн,\~що становить\~2,5%\~в день\~та відповідає\~умовам договору і Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, безпідставними є доводи відповідача про несправделиву умову договору, зокрема про встановлення непропорційного розміру процентів за користування кредитом. Також нарахування процентів відбувалось в межах строку кредитування. Відповідач не надав суду контрозрахунку заборгованості за кредитом, який би спростував правильність нарахування заборгованості, чи спростував її розмір. При цьому, наданий суду розрахунок заборгованості за кредитом відповідає умовам кредитного договору, вимогам ЦК України, є належним, допустимим, достовірним доказом, а тому береться судом до уваги, як доказ, який підтверджує у [PERSON] заборгованість за даним кредитом в розмірі 21400 гривень. Суд вправі\~самостійно зменшити\~лише розмір процентів,\~як відповідальності\~за прострочення\~виконання грошового\~зобов`язання,\~однак не\~вправі зменшувати\~розмір процентів\~за користування\~кредитом,\~ який\~визначений умовами\~договору (пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18). Оскільки позивач\~просить стягнути\~із відповідача\~розмір процентів\~за користування\~кредитом,\~а не\~проценти,\~як відповідальність\~за прострочення\~виконання грошового\~зобов`язання,\~а тому\~відсутні правові\~підстави для\~самостійного зменшення\~судом розміру процентів за користування кредитом, який визначений умовами договору. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак відповідач не спростував належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору від 08.10.2023, заборгованість за цим договором в розмірі 21400 грн, при цьому позивач належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами довів обставини на які посилався як на підставу свої вимог. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач не\~виконав зобов`язання\~за кредитним\~договором від\~08.10.2023,\~оскільки не\~повернув позивачу\~4000\~грн тіла\~кредиту та\~не сплатив\~17400грн заборгованості за процентами за користування кредитом, що доведено під час розгляду справи, а тому позов підлягає до задоволення і з відповідача в користь позивача необхідно стягнути 21400 грн кредитної заборгованості. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, а тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в користь позивача 2422,40 грн судового збору, який позивач сплатив при поданні позову, що підтверджується платіжною інструкцією №2490 від 31.01.2025.

Outcome: approved