Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

13 травня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивачів - адвоката Ігнатова Є.Є. надійшла позовна заява про визнання права власності, в якій просить суд: визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] право власності у рівних долях на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] . загальною площею 44,7 кв.м., житловою площею 25,9 кв.м., яка складається з двох кімнат площею 9,9 кв.м., 16,0 кв.м, кухні площею 8,4 кв.м., ванної кімнати площею 2.0 кв. м., туалету площею 1.0 кв. м., коридору площею 5,7 кв.м., вбудованої шафи площею 0.3; 0.5 кв.м. та балкону площею 0.9 кв. м.. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є набувачами права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується технічним паспортом від 24.06.2000 року. 29.07.2000 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу у рівних долях зазначеної квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької обл. Бєдновою Н.В. (реєстр № 3433, серія АМВ № 251245). На вказаному договорі є реєстраційний напис Мелітопольського міжміського БТІ про реєстрацію права власності на [PERSON] та [PERSON] , запис № 367 від 09.08.2000 року. Являючись власниками квартири позивачі не можуть встановити право власності на неї, так як всі архівні інвентаризаційні справи на об`єкти нерухомості, розташовані в місті Мелітополі та у Мелітопольському районі, спеціалісти департаменту реєстраційних послуг Мелітопольської міської ради Запорізької області позбавлені можливості надавати довідки про реєстрацію права власності на нерухоме майно станом на 01.01.2000 року, оскільки місто поки що перебуває в окупації. 03.03.2025 року, позивачі звернулися до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради з заявою про реєстрацію прав власності на квартиру. Однак, 17.04.2025 р. отримали рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 78454989, яке мотивоване тим, що після завершення строку, встановленого частиною третьої статті 23 цього закону, не усуненні обставити, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, а саме: неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному цим Законом, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року, з посиланням на Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ від 26.10.2011 року № 1141. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Неможливість отримання відповіді державним реєстратором обумовлене тимчасовою окупацією території частини Запорізької області, а отже і отримати інформацію про зареєстроване право власності на нерухоме майно не є можливим. З огляду на відсутність іншого ефективного способу реалізувати свої права, [PERSON] та [PERSON] змушені звернутись до суду з цим позовом. Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 19 травня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 03 липня 2025 року ухвалою закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивачі не з`явились, але від їх представника надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, в якому підтримують вимоги позовної заяви. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але надав суд заяву про розгляд справи без їх участі за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Суд, перевіривши доводи позовної заяви матеріалами справи, висновує таке. Судом встановлено, що 29 липня 2000 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] , [PERSON] купили в рівних долях двохкімнатну упорядковану квартиру, розташовану в [ADDRESS] , жилою площею 25,9 м2, загальною площею 44,7 м2, що підтверджується договором купівлі-продажу від 29 липня 2000 року, зареєстрованого а реєстрі за № 3433 та посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєдновою Н..В.. На вказаному договорі є реєстраційний напис Мелітопольського міжміського БТІ про реєстрацію права власності на [PERSON] та [PERSON] , запис № 367 від 09.08.2000 року, що підтверджується договором купівлі-продажу від 29.07.2000 року серія АМВ № 251245. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2025/005232131 від 23 квітня 2025 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Дата реєстрації 07 вересня 2000 року. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2025/005232160 від 23 квітня 2025 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Дата реєстрації 31 серпня 2000 року. 03 березня 2025 року, [PERSON] , [PERSON] звернулися до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради з заявою про реєстрацію прав власності на квартиру. 17 квітня 2025 року Державний реєстратор прав на нерухоме майно Мороз Олена Михайлівна, Департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради, Запорізька обл., рішенням № 78454920 відмовила у проведенні реєстраційних дій за Заявою. В обґрунтування зазначено, що після завершення строку, встановленого частиною третьої статті 23 цього закону, не усуненні обставити, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, а саме: неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному цим Законом, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року, з посиланням на Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ від 26.10.2011 року № 1141. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Неможливість отримання відповіді державним реєстратором обумовлене тимчасовою окупацією території частини Запорізької області, а отже і отримати інформацію про зареєстроване право власності на нерухоме майно не є можливим. Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнання державою факту належності позивачам майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності. Вирішуючи позов, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права н; аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо. У позивачів наявні документи, що засвідчують їх право власності (договір купівлі-продажу квартири), однак відсутність можливості перевірки дійсності їх видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до позивачів права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією рф території України, позбавляє позивачів можливості довести своє право. Верховний Суд України у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Позивачами право власності на спірну квартиру набуте у 2000 році. Надані позивачами докази у виді договору-купівлі продажу, технічного паспорту посвідчені органом, що здійснював реєстрацію права власності на 2000 роки - Мелітопольським БТІ з відповідними відмітками про реєстрацію переходу права власності, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації квартири. Крім того, реєстрація місця проживання у спірній квартирі позивачів підтверджує їх доводи про набуття права власності на спірну квартиру. Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд висновує про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачами доведено їх право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, позивачі не можуть розпоряджатися своїм майном, що порушує їх права власності, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved