Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

І. Описова частина Стислий зміст позовних вимог позивача та позиції відповідача До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 27 травня 2025 року надійшла позовна заява, в якій представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно набутих коштів в сумі 24050 гривень 00 копійок. В обґрунтування позову сторона позивача зазначає, що [PERSON] є засновником фермерського господарства "Зернопродукт". [PERSON] є власником земельної ділянки за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Гнатівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, за кадастровим номером 3521781500:02:002:0235, площею 6,0905 га. Ця земельна ділянка перебувала у користуванні "Зернопродукт" на підставі договору оренди землі від 15.02.2016. У листопаді 2022 року відповідач звернувся до позивача з пропозицією про збільшення строку дії орендного договору шляхом укладення додаткової угоди до існуючого договору оренди цієї земельної ділянки з визначенням строку до 01.03.2033 та із запитом про винагороду у розмірі 24 050 гривень 00 копійок. Загальними зборами засновників (членів) господарства від 11.11.2022 було прийнято рішення, відповідно до якого підприємство погодилося на цю пропозицію та збільшено строк дії договору оренди до 01.03.2033. 15.11.2022 між ФГ "Зернопродукт" та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 15.02.2016, якою строк дії договору було продовжено до 01.03.2033. Ця угода була зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.11.2022. 30.11.2022 на рахунок відповідача було сплачено позивачем суму 24 050 гривень 00 копійок як винагороду за збільшення строку дії договору оренди. Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13.06.2024 у цивільній справі № 387/615/23 за позовом представника позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] до ФГ "Зернопродукт" про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права оренди було задоволено. Суд визнав, що відповідач порушив домовленість щодо укладення додаткової угоди до договору оренди від 15.02.2016. Крім того, сума у розмірі 24 050 гривень 00 копійок, яка була сплачена відповідачеві як винагорода, досі не була повернена позивачу, що й стало підставою для звернення з цим позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Також представник позивача зазначив, що кошти, які надані відповідачці була винагорода у сприянні за продовження дії договорів оренди землі. Однак в подальшому рішенням суду було задоволено позов [PERSON] щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права оренди. Представник відповідача в судовому засіданні з приводу позовних вимог, подав до суду клопотання, в якому вказує, що не виникало зобов`язань щодо повернення безпідставно набутих коштів в порядку вимог ЦК України на підставі цього просить відповідно п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України закрити провадження у справі у зв`язку відсутністю предмета спору . Крім того на думку сторони відповідача предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права (висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182rc18) та від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19)). Проте, грошове зобов`язання відповідача з повернення безпідставно набутих коштів позивачу не виникло. У відповідності до вимог ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання із повернення безпідставно набутих коштів виникає лише після пред`явлення вимоги про повернення таких коштів. Позивач не направляв вимогу про повернення безпідставно набутих коштів відповідачеві. Отже, права позивача не порушені, а предмет позову на момент звернення до суду з позовною заявою відсутній. Крім того копії платіжних інструкцій, що додані позивачем на підтвердження здійснення грошового переказу на рахунок його клієнта очевидно не відповідає вимогам статті 79 ЦПК України, оскільки більшість обов`язкових реквізитів платіжної інструкції не заповнені. Це може свідчити про втручання до змісту платіжної інструкції та виправлення (затирання)деяких її полів із даними. Зміна, на приклад, цільового призначення платежу може спричинити до зміни способу захисту права. Із описаних вище недоліків також випливає невідповідність ознаці належність доказів. Для визначення способу захисту істотне значення має РНОКПП отримувача (це може бути інша особа), а також цільового призначення, оскільки саме призначення платежу є вирішальним при визначенні правовідносин та, відповідно предмета позову. Також представник відповідача послався на п. 2 частини 1 статті 255 ЦПК України, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Представник відповідача не заперечував щодо перерахунку коштів відповідачу, а тому пояснив, що кошти сплачені як орендна плата по договору оренди землі від 15.02.2016 за 2022 рік. Розмір орендної плати становив 3% від нормативно-грошової оцінки землі. Частково орендна плата сплачувалася офіційно, а інша частина сплачувалася неофіційно. Процесуальні дії суду Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28.05.2025 було відкрито провадження та призначено судове засідання в порядку спрощеного провадження. ІІ. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Згідно з договором оренди землі від 15.02.2016, укладеним між [PERSON] (орендодавець) та ФГ «Волков В.В.» (орендар), який 01.03.2016 зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (індексний номер рішення 28589923), визначено, що: Орендодавець передав у строкове платне користування на 7 років земельну ділянку кадастровий номер 3521781500:02:002:0235 площею 6,0905 га, призначену для ведення товарного виробництва. Орендна плата становить 3,1% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та вноситься у натуральній формі до 31 грудня кожного року. Згідно з п.п. 2, 8 договору, земельна ділянка передавалася для користування у визначеному порядку. Зі змісту додаткової угоди від 15.11.2022, зареєстрованою у Держреєстрі речових прав 18.11.2022, між [PERSON] та ФГ «Зернопродукт» продовжено термін дії договору оренди ще на 17 років. У цій угоді змінено розмір орендної плати до 4% від нормативної грошової оцінки. Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13.06.2024 позов [PERSON] задоволено. Усунено перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 6,0905 га з кадастровим номером 3521781500:02:002:0235, розташованою в Гнатівській сільській раді Новоукраїнського району. Також скасовано рішення державного реєстратора про реєстрацію змін до речового права (індексний номер 65547713), які були здійснені на підставі додаткової угоди від 15.11.2022 щодо права оренди цієї земельної ділянки. Сторони не заперечували, що судове рішення набрало законної сили, а також суд перевірив у Єдиному реєстрі судових рішень. З платіжної інструкції Р24А545769968D47733 від 30.11.2022 з`ясовано, що [PERSON] перерахував [PERSON] 24 050,00 гривень. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною першою ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Спірні правовідносини у цій справі регулюються положеннями ЦК України. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено, що дійсно рішеннями Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13.06.2024 позов відповідача було задоволено у зв`язку із нікчемністю додаткових угод до договору оренди землі від 15.11.2022. Як стверджує позивач, 30.11.2022 на рахунок відповідача було перераховано кошти на суму 24050 гривень 00 копійок, цей факт підтверджується платіжною інструкцією. Грошові переказ був здійснений позивачем [PERSON] відповідачу [PERSON] , що підтверджується платіжною інструкцією Р24А545769968D47733 від 30.11.2022. Виходячи з зазначеного, позивач вважає, що відповідач безпідставно отримала від нього кошти в сумі 24050 гривень 00 копійок, так як спірні вимоги були вирішені судом на користь сторони відповідача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, а тому відповідач має повернути безпідставно отримані кошти. Відтак, предметом позову у цій справі є вимога позивача про стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 24050 гривень 00 копійок, а правовою підставою такого позову є стаття 1212 ЦК України. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. З аналізу зазначених правових норм вбачається, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: По-перше, є набуття або збереження майна, коли особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння. По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою. По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст.11 ЦК України). За змістом ч.1 ст.1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відсутністю правової підстави вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Отже, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,ст.1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у вигляді розірвання договору. Відтак, задля застосування до спірних правовідносин у справі ст.1212 ЦК України необхідно встановити факт наявності або відсутності між сторонами у справі правовідносин, які б свідчили про наявність або відсутність правових підстав для перерахування заявлених до стягнення грошових коштів. Відповідно до ч.1 п.1, ч.2 ст.11, ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, постанова від 21.02.2020 у справі №910/660/19. Наявності жодних договірних відносин, зобов`язань або домовленостей між сторонами щодо спірних грошових коштів судом під час розгляду справи не встановлено. В наданій [PERSON] копії платіжної інструкції про перерахування [PERSON] грошових коштів в сумі 24050 гривень 00 копійок призначенням платежу зазначене переказ власних коштів, що є стандартним зазначенням під час платіжних операцій між фізичними особами. Суд зазначає, що стороною відповідача не доведено правової підстави для набуття коштів у зазначеному розмірі. Також суду відповідач не довів, щодо наявності договірних зобов`язань у позивача за договорами оренди землі від 15.02.2016. Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 17.04.2024 у справі №127/12240/22, тлумачення ст.ст.1212, 1215 ЦКУкраїни свідчить, що при визначенні того, чи підлягають поверненню потерпілій особі безпідставно набуті кошти, слід враховувати, що акти цивільного законодавства мають відповідати змісту загальних засад, зокрема добросовісності. Як вбачається з матеріалів справи, позивач перерахував відповідачеві кошти двома платежами вважаючи це грошовою винагородою за збільшення строку права оренди земельними ділянками. Водночас рішеннями Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13.06.2024 позовні вимоги [PERSON] задоволено у зв`язку із тим, що він додаткової угоди до договору оренди землі (кадастровий номер 3521781500:02:002:0235) не підписував, а їх умови не погоджував. Щодо клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору, суд вважає таке клопотання безпідставним з таких підстав. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову. Тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у 24050 гривень 00 копійок з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні). Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20) та від 23 грудня 2020 року у справі № 522/8782/16-ц (провадження №61-21649св19). З урахуванням встановлених обставин доводи сторони відповідача, що грошове зобов`язання відповідача з повернення неналежно набутих коштів позивачу не виникало, у зв`язку з відсутністю вимоги до позивача не може свідчити про те, що між сторонами відсутній спір, а тому суд не має визначених процесуальним законом підстав для закриття провадження у справі та відмовляє позивачу у цьому клопотанні. Водночас з пояснень представника відповідача, наданих ним суду, вбачається, що фактично він не заперечує того, що грошові кошти в сумі 24050 гривень 00 копійок були перераховані відповідачеві. У зв`язку із вищевикладеним та з врахуванням зазначених законодавчих положень, що особа, яка набула майно (кошти) без достатньої правової підстави (або підстава набуття цього майна (коштів) згодом відпала), зобов`язана повернути набуте майно (кошти) потерпілому. Отже, вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами У відповідності до ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 968,96 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved