Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

08 травня 2025 року [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до [PERSON] \~ про розірвання шлюбу, у якому просила суд розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 10 січня 2012 року виконавчим комітетом Шамраївської сільської ради Сквирського району Київської області, актовий запис № 1. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 10 січня 2012 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач з відповідачем мають несумісні характери, втратили взаєморозуміння та повагу один до одного. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ мж суддями від 08 травня 2025 року, вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. 02 червня 2025 року на адресу суду від ЦМУ ДМС України надійшла інформація щодо реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Через перебування головуючого судді у відпустці в період часу з 26 травня 2025 року до 16 червня 2025 року, ухвалою суду від 16 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду,\~ відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного та призначено судове засідання на 14 липня 2025 року. Позивач у позовній заяві просила суд залишити за нею судові витрати у справі та розглядати справу за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи та просила суд не надавати строку на примирення. 23 червня 2025 року на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти розірвання шлюбу та проси суд зазначити в судовому рішення про те, що дитина проживає з батьком. 14 липня 2025 року на адресу суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, підтримання позовних вимог, залишення шлюбного прізвища та судових витрат. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 10 січня 2012 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач з відповідачем мають несумісні характери, втратили взаєморозуміння та повагу один до одного. При вирішенні справи суд виходить з наступного: Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу розірвання шлюбу. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 4 ст.206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально. За таких обставин суд вважає, що наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідач просив суд зазначити у судовому рішенні про те, що дитина проживає з ним, про що не долучив до матеріалів справи доказів. Приймаючи до уваги відсутність у матеріалах справи доказів проживання неповнолітнього сина з відповідачем та те, що сторони зареєстровані за однією адресою, суд вважає за доцільне не зазначати у рішенні суду ту обставину, про яку просив відповідач. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч.3 ст.115 СК України). Частиною 1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що позивач у позовній заяві просила суд залишити за нею судові витрати у справі по оплаті судового збору, суд вважає заяву позивача в цій частині задоволити, залишивши судові витрати за останньою.

Outcome: approved