Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

У липні 2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , в якій позивач просила суд: -визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] 38/300 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; -визнати за [PERSON] право власності на 19/300 часток будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилалась на те, що [PERSON] та [PERSON] з 22.06.2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі. 08.11.2005 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішенням Виконавчого комітету Бабушкінської районної ради № 1236 від 16.12.2005 року вирішено надати правомочність перебудуванню жилого будинку літ. А-2 (квартира [ADDRESS] ) та збільшенню сіней літ. а 2 -1 у домоволодінні [ADDRESS] ; вважати квартиру [ADDRESS] жилого будинку літ. А-2 у домоволодінні [ADDRESS] чотирикімнатною, жилою площею - 51,9 м.кв., загальною - 71,2 м.кв. Позивач приймала участь у ремонті спірного будинку, несла витрати по його утриманню, придбавала комп`ютерну техніку, побутові прилади, будівельні матеріали, сплачувала комунальні платежі, використовувала кредитні кошти для потреб сім`ї. Місце проживання позивачки зареєстроване по [ADDRESS] з 03.09.2001 року. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.07.2023 року у справі № 932/8108/21 встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім?єю. Рішення суду у вказаній частині в апеляційному порядку не оскаржувалось. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2024 року по цивільній справі № 932/8108/21, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2023 року в оскаржуваній частині, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання за [PERSON] права власності на 19/300 часток будинку по [ADDRESS] - змінено в частині правового обґрунтування. Отже на сьогоднішній день рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2023 року та постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2024 року по цивільній справі № 932/8108/21 встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка - [PERSON] , померлого [INFO] та жінки - [PERSON] , без реєстрації шлюбу, у період з 08.11.2005 року по 24 грудня 2020 року та встановлений факт того, що [PERSON] приймала участь у покращенні (ремонті) належної за життя [PERSON] частки 38/300 домоволодіння по [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на його майно, яке, зокрема, складається з 38/300 часток будинку, розташованого по [ADDRESS] . 13.09.2021 року [PERSON] подала нотаріусу заяву, в якій стверджувала, що за період шлюбу вказане вище домоволодіння було значно покращене за рахунок її особистих заощаджень та коштів, тому спірне домоволодіння є спільною сумісною власністю подружжя; також просила видати їй свідоцтво про право власності в спільному майні подружжя на 1/2 частку у праві спільної власності на 38/300 часток домоволодіння по [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. від 14.09.2021 № 199/02-21 відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя, на 38/300 часток домоволодіння по [ADDRESS] . Свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , що помер [INFO] , нікому не видавались. Спірна частка домоволодіння була придбана спадкодавцем у 1990 році, а шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований у червні 2001 року. Тому до даних правовідносин також підлягають застосуванню положення Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України), який діяв до 01 січня 2004 року. Факт істотного збільшення житлового будинку за адресою: [ADDRESS] буде підтверджено за результатами проведення судової будівельно-оціночної експертизи. Позивач заявила позовну вимогу про визнання за [PERSON] право власності на 19/300 часток будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] не в порядку спадкування за законом, а на підставі спільного проживання з померлим [PERSON] однією сім`єю без реєстрацію шлюбу. Оскільки 38/100 будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] був перебудований за спільні кошти подружжя за час проживання однією сім`єю без реєстрацію шлюбу. Відповідачами відзиву не надано. Третьою особою письмових пояснень не надано. Ухвалою суду від 02.09.2024 року позовну відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 13.03.2025 року, закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті у судовому засіданні. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, подали заяви про розгляд справи без їх участі. У судове засідання, відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце його проведення, не з`явилися. Відповідачі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подали заяви про розгляд справи без їх участі. У судове засідання третя особа не з`явилася, про причину неявки суд не повідомила. У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів, не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, судом встановлено, що 03.11.1990 року [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори, придбав частку 38/300 домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на 38/300 частин домоволодіння по [ADDRESS] зареєстроване 10.04.2006 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою від 12.03.2024 року. [PERSON] та [PERSON] з 22.06.2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого відділом РАГС Бабушкінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська. У подружжя [INFO] народилась донька - [PERSON] , відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22.06.2001 відділом РАГС Бабушкінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Бабушкінським відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 08.11.2005 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, актовий запис № 597. Рішенням Виконавчого комітету Бабушкінської районної ради №1236 від 16.12.2005 року вирішено надати правомочність перебудуванню жилого будинку літ. А-2 (квартира [ADDRESS] ) та збільшенню сіней літ. а2-1 у домоволодінні [ADDRESS] ; вважати квартиру [ADDRESS] жилого будинку літ. А-2 у домоволодінні [ADDRESS] чотирикімнатною, жилою площею - 51,9 м.кв., загальною - 71,2 м.кв. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.03.2024 року, співвласниками домоволодіння [ADDRESS] є: [PERSON] - 13/100 часток, [PERSON] - 16/100 часток, [PERSON] - 38/300 часток, [PERSON] - 16/100 часток. Місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою по [ADDRESS] з 03.09.2001 року по теперішній час, що підтверджується копією її паспорту серії [NUMBER] від 14.07.2003 року. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Шевченківський районним у м. Дніпрі відділом РАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 26.12.2020 року, [PERSON] [INFO] помер у віці 58 років. Згідно копії спадкової справи №5/2021, заведеної 08.02.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. після [PERSON] , який помер [INFO] , із заявами про прийняття спадщини звернулись 08.02.2021 року донька спадкодавця [PERSON] та 23.06.2021 року (заява посвідчена приватним нотаріусом міста Чикаго округу Кук штату Іллінойс США Володимиром Долинкою за №4410-06.2021, перекладена та засвідчена апостилем) син від іншого шлюбу - [PERSON] . Відповідно до листа відділу обліку проживання фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 18.02.2021року №14/5-1922, [PERSON] з 26.11.1990 року був зареєстрований за адресою по [ADDRESS] ; склад зареєстрованих осіб на день смерті [INFO] становить дві особи: [PERSON] та [PERSON] . 13.09.2021 року [PERSON] подала нотаріусу заяву, в якій стверджувала, що за період шлюбу вказане вище домоволодіння було значно покращене за рахунок її особистих заощаджень та коштів, тому спірне домоволодіння є спільною сумісною власністю подружжя; також просила видати їй свідоцтво про право власності в спільному майні подружжя на 1/2 частку у праві спільної власності на 38/300 часток домоволодіння по [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. від 14.09.2021 року №199/02-21 відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя, на 38/300 часток домоволодіння по [ADDRESS] . Свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] , який помер [INFO] , не видавались. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.07.2023 року у справі № 932/8108/21, яке набрало законної сили 12.03.2024 року, встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка - [PERSON] , померлого [INFO] та жінки - [PERSON] , без реєстрації шлюбу, у період з 08.11.2005 року по 24.12.2020 року. Також вказаним рішенням відмовлено у задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на 19/300 часток будинку, розташованого за адреосю: [ADDRESS] . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12.03.2024 року, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.07.2023 року в оскаржуваній частині, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання за [PERSON] права вланості на 19/300 часток будинку по [ADDRESS] змінено в частині правового обгрунтування. Так, у постанові Дніпровського апеляційного суду від 12.03.2024 року зазначено, що до позовної заяви надані докази участі позивачки у покращенні (ремонті) належної за життя [PERSON] частки 38/300 домоволодіння по [ADDRESS] . Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів ринкової вартості належних [PERSON] 38/300 частки домоволодіння по [ADDRESS] станом на початок спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі 22.06.2001 року, а також після проведення ремонтних (будівельних) робіт, зокрема, станом на час смерті власника спірного нерухомого майна 24.12.2020 року. Клопотання про витребування відповідних доказів судом, призначення судової будівельно-оціночної експерти, тощо, позивачкою не заявлені, що підтверджується матеріалами справи. Надані копії технічних паспортів спірної частки домоволодіння, що виготовлені станом на 25.07.1994 року та станом на 10.02.2006 року, а також фотокартки не містять інформації про ринкову вартість належної [PERSON] частки 38/300 домоволодіння по [ADDRESS] станом на початок спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з червня 2001 року, а також після проведення ремонтних (будівельних) робіт. Зі змісту технічних паспортів спірної частки домоволодіння, що виготовлені станом на 25.07.1994 року та станом на 10.02.2006 року вбачається, що на 2006 рік у житловому будинку літ А-2 збільшено коридор літ. 2-6, який мав площу 7,4 кв.м. - до 10,0 кв.м., за рахунок знесення стіни та приєднання до нього площі туалету літ. 2-8, площею 0,9 кв.м. Також, з 1994 року, станом на 2006 рік у житловому будинку літ А-2 переобладнано (знесено) тамбур 2-9, площею 3,0 кв.м. та збудовано два окремі приміщенні: кухня літ. 2-7, площею 3,6 кв.м., та санвузол літ. 2-8, площею 3,8 кв.м. Однак, у матеріалах справи відсутні докази вартості новозбудованих приміщень - кухні літ. 2-7, площею 3,6 кв.м., та санвузла літ. 2-8, площею 3,8 кв.м., у житловому будинку літ А-2, а також вартості переобладнань коридору літ. 2-6, що не дозволяє суду зробити висновок щодо істотності збільшення вартості спірного нерухомого майна. Також необхідно зауважити, що до участі у справі не залучені співвласники домоволодіння по [ADDRESS] , зокрема, [PERSON] (власник 3/100 часток), [PERSON] (власниця 3/100 часток), [PERSON] (власниця 10/100 часток). Відповідно до статті 13 КпШС України (чинного на час набуття права власності [PERSON] на частку домоволодіння) права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану. За вимогами статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Стаття 24 КпШС України передбачала, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Крім того, у статті 25 КпШС України передбачав виникнення спільної сумісної власності подружжя на роздільне майно, що їм належало: якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Також визначалося, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу (стаття 28 КпШС України). Схожі норми містить і Сімейний кодекс України від 10 січня 2002 року, який набрав чинності 01 січня 2004 року і діяв на час смерті [PERSON] , що помер [INFO] . У статті 57 СК України вказано, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Стаття 60 СК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Унормовано питання виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало дружині, чоловікові (стаття 62 СК України). Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також у статті 69 СК України зазначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України). Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу щодо права спільної сумісної власності подружжя (стаття 74 СК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя та четверта статті 368 ЦК України). Як встановлено судом, частку 38/300 домоволодіння по [ADDRESS] [PERSON] придбав 03.11.1990 року, до реєстрації шлюбу з [PERSON] 22.06.2001 року. Тому це майно, придбане у 1990 році, за життя було особистою приватною власністю [PERSON] . Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ( далі - Конвенція) в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції», пункти 69 і 73). У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ. Отже, першою умовою виправданості втручання у права, гарантовані статтею першою Протоколу №1 до Конвенції є те, що воно має бути передбачене законом. У статті 62 СК України таке втручання у право особистої приватної власності передбачено. У цій статті вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Однак при цьому обмежуються саме права особистої власності одного з подружжя, а відтак зменшується обсяг правомочностей колишнього одноособового власника. Тому у самому законі, статті 62 СК України передбачені умови, за яких таке втручання у право власності буде не лише законним, але і необхідним з точки зору забезпечення інтересів іншого, не власника, з подружжя та гарантуватиме дотримання балансу інтересів кожного з подружжя. Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником. Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна. Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин. Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості у порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті. Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником. За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості. Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна. У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі. Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном. В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя буде нести, як наслідок, непропорційне втручання у власність майна одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу. При посиланні на вимоги статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивач мала довести, що збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені її окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність. Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22 вересня 2020 року у справі №214/6174/15-ц. На підтвердження позовних вимог [PERSON] щодо істотного збільшення вартості нерухомого майна надано суду копію договору від 11.03.2005 року про придбання товарів у кредит та копії квитанцій про його оплату, копію кредитного договору від 28.03.2008 року на споживчі цілі та копії квитанцій про його оплату, копію кредитного договору від 18.12.2007 року на купівлю газового котла та копії квитанцій про його оплату, копію кредитного договору від 18.12.2007 року на купівлю плити та копії квитанцій про його оплату, копію договору №2603/526-3 від 26.03.2008 року на купівлю металопластикових виробів (вікон), а також надання послуг по їх установці, копії видаткових накладних щодо отримання будівельних матеріалів від 02.06.2008 року, 29.05.2008 року, 27.05.2008 року, 03.06.2008 року, 03.06.2008 року, 30.05.2008 року, 22.05.2008 року, 22.05.2008 року, копію акту допуску в експлуатацію квартирного лічильника холодної води по [ADDRESS] , копію заяви та договору на відкриття карткового рахунку в банку від 05.08.2008 року з детальним розписом сукупної вартості максимального розміру кредиту, копію договору поруки від 25.10.2007 року, копії квитанцій про погашення позивачкою заборгованості за кредитним договором від 13.09.2008 року, копію договору №010-03524-070611 від 07.06.2011 року на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки, копію кредитного договору від 17.07.2013 року на суму 30000,00 грн на поточні потреби та копії квитанцій про його оплату, копія заяви позивачки на видачу готівки в сумі 28540,00 грн. Згідно висновку експерта № 52/54 від 18.10.2024 року за результатми проведення судової оціночно-будівельної експертизи проведеної судовим експертом Ткаленко О.М. на замовлення позивача, встановлено: ринкова вартість 38/300 часток домоволодіння [ADDRESS] у фізичному стані на 2001 рік без поліпшень згідно наданих фотографій, з плануванням, яке відповідає технічному паспорту від 25.07.1994 року, визначена порівняльним підходом, складає 1074286 грн.; ринкова вартість 38/300 часток домоволодіння [ADDRESS] у фізичному стані на 2020 рік, який відповідає теперішньому стану та з плануванням, яке відповідає технічному паспорту від 10.02.2006 року, визначена порівняльним підходом, складає 2680630 грн.; ринкова вартість 38/300 часток домоволодіння [ADDRESS] , в результаті проведення невід`ємних поліпшень у період з 2001 року по 2020 рік, збільшилась на 1606344 грн. Отже, оскільки до позовної заяви надані докази участі позивачки у покращенні (ремонті) належної за життя [PERSON] частки 38/300 домоволодіння по [ADDRESS] , а також враховуючи, що вартість вказаного майна за час проживання однією сім`єю позивача з [PERSON] істотно збільшилась, що підтверджується висновком експерта (вартість на 2001 рік - 1074286 грн., вартість на 2020 рік 2680630 грн.), позовні вимоги підлягають задоволенню. Виходячи з приписів ст.141 ЦПК України, на користь позивача з [PERSON] , [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1500,00 грн.

Outcome: approved