Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

02.01.2025 ТОВ через систему «Електронний суд» ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що 16.03.2021 між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП», правонаступником якого є ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та відповідачем укладений кредитний договір №23965 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір, відповідач підтвердила, що вона ознайомилась з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до умов кредитного договору відповідач отримала кредит в сумі 2 000, 00 грн строком на 30 днів зі стандартною процентною ставкою 2, 5% в день або 912, 50% річних. Дата надання кредиту - 16.03.2021. Позикодавець виконав свій обов`язок, перерахувавши кошти на картковий рахунок відповідача за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , яка зазначена відповідачем в кредитному договорі, однак відповідач своїх зобов`язань належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 25.06.2024 утворилась заборгованість у розмірі 12 500, 00 грн, з яких: 2 000, 00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 10 500, 00 грн - прострочена заборгованість за процентами. 17.02.2022 між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та позивачем було укладено договір факторингу №02-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 17.02.2022 до договору факторингу №02-17/02/2022, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] . Позивач просить стягнути з відповідача вище зазначену заборгованість за кредитним договором №23965 від 16.03.2021, а також судових витрати в сумі 2 422, 40 грн, також просить розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Автоматизованим розподілом судової справи між суддями 02.01.2025 головуючим суддею визначена суддя Березовська О. А. Справа передана судді 03.01.2025. 06.01.2025 судом був направлений запит до департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, на який 14.01.2025 надійшла інформаційна довідка з реєстру Вінницької міської територіальної громади про реєстрацію місця проживання особи. З супровідного листа та інформаційної довідки №1206 від 09.01.2025 вбачається, що за відомостями Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради [PERSON] , [INFO] , змінила прізвище на - [PERSON] (а. с. 31-32). Ця інформація підтверджується згенерованою судом 24.02.2025 відповіддю №1142996 з Єдиного державного демографічного реєстру (а. с. 46). Ухвалою суду від 31.01.2025 позовна заява була залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків, зазначених в її мотивувальній частині. 05.02.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків, у додатку до якої позивачем надана позовна заява, в якій змінена інформація про прізвище відповідача. Ухвалою суду від 24.02.2025 було відкрите спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов. Копія ухвали суду та судові повістки направлялась відповідачу за зареєстрованим місцем проживання рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення. Кореспонденція повернулась на адресу суду з відміткою відділення АТ «Укрпошта» - «адресат відсутній за вказаною адресою» 10.03.2025, 22.05.2025 (а. с. 55-56, 81-82). Судова повістка про виклик до суду на 11-30 14.05.2025 була одержана відповідачем 07.04.2025 (а. с. 74). Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 23.01.2023 у справі №496/4633/18 (провадження № 61-11723св22), що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Отже, суд розцінює відповідача як такого, що повідомлений про слухання справи судом, враховуючи, що одну з судових повісток відповідач отримала особисто. Однак, відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористалась. В судові засідання, призначені на 12-00 02.04.2025, на 11-30 14.05.2025, на 12-30 03.07.2025 позивач та відповідач не з`явились. 01.04.2025 від позивача до суду надійшла заява про розподіл судових витрат, в якій він просив стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу в сумі 10 500, 00 грн, розгляд справи про розподіл судових витрат здійснити без виклику сторін, проти винесення заочного рішення не заперечував. Враховуючи вище викладене та положення статей 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи, що позивач в заяві про розподіл судових витрат зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, надані позивачем, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні відносини, а саме: зобов`язальні відносини, які виникли на підставі кредитного договору, які регулюються нормами ЦК України та Законів України «Про споживче кредитування» та «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Суд посилається на норми Закону України «Про електронну комерцію» в редакції чинній на дату укладання первісним кредитором та відповідачем кредитного договору. Відповідно до статей 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі статтями 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до його умов та вимог ЦК України. Судом установлено, що 16.01.2021 між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та відповідачем укладений договір про надання фінансового кредиту №23965 в електронній формі (а. с. 11-13). Відповідно до п.1.1-1.3 договору товариство надає фінансовий кредит в розмірі 2 000, 00 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах визначених цим договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 14.04.2021, строк дії договору 30 днів, але в будь-якому випадку договір діє до повного його виконання сторонами. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912, 50% річних від суми кредиту в розрахунку 2, 5% на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування здійснюватиметься згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (п.2.1 договору). Згідно з п.2.3 договору, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. Індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту №23965 від 16.03.2021 та Додаток №1 (Графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту) підписаний відповідачем електронним підписом AV1745. Відповідно до довідки по ідентифікацію, виданої ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» клієнт [PERSON] , з яким укладено договір №23965 від 16.03.2021, ідентифікований ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП»; акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора), одноразовий ідентифікатор - KL1745, який було відправлено на номер телефону - [NUMBER] (а. с. 8 зворот). Отже, сторони договору погодили істотні умови кредитного договору, порядок виконання зобов`язання за цим договором. На підставі вище вказаного договору на рахунок платіжної картки відповідача № [NUMBER] , через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна трансакція на суму 2 000,00 грн, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» (а. с. 22 зворот). В справі відсутні докази про виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором. Згідно з випискою з особового рахунка за кредитним договором №23965 заборгованість станом на 25.06.2024 становить 12 500, 00 грн, з яких: 2 000, 00 грн - прострочене тіло, 10 500, 00 грн - прострочені відсотки (а .с. 7 зворот). 17.02.2022 між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором №23965 від 16.03.2021 (а.с.14-17). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до вище вказаного договору факторингу ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГО»» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №23965 від 16.03.2021, загальна сума заборгованості -12 500, 00 грн, сума заборгованості за тілом - 2 000, 00 грн, сума заборгованості за відсотками - 10 500, 00 грн (а. с. 8). Відповідно до п.6.1 договору факторингу, клієнт передає відступає фактору права вимоги до боржників, які виникли у клієнта внаслідок невиконання боржниками умов кредитних договорів, та які входять до портфелю заборгованості. Права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами цього договору. В разі невиконання фактором вимог п. 7.2 Договору, договір вважається неукладеним, при цьому в разі невиконання фактором зобов`язання щодо сплати другої частини ціни продажу, договір вважається неукладеним, а клієнт повертає фактору першу частину ціни продажу, сплачену відповідно до п. 7.2 договору (підпункт 6.2.3 договору факторингу). Сторони договору факторингу погодили ціну за придбання (відступлення) прав вимоги, у зв`язку з чим ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» перерахувало на рахунок ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» визначені договором суми, що підтверджується платіжними дорученнями: №3877 від 12.10.2022, № 3669 від 21.02.2022 (а. с. 21, 21 зворот). Отже, до ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» перейшло право кредитора за вище вказаним кредитним договором, що підтверджується дослідженими судом доказами, а тому ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах. Вище зазначений кредитний договір та договір факторингу є правомірним, тобто таким, що породжують, змінюють або припиняють цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доказів про неправомірність цих договорів матеріали справи не містять. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. 22.05.2024 ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» направлено [PERSON] , за адресою зазначеною в кредитному договорі, вимогу про виконання зобов`язання за кредитним договором, в якій повідомляється про відступлення права вимоги від ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» до ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», зазначено порядок погашення заборгованості по вище зазначеному кредитному договору, реквізити позивача для перерахування коштів (а.с.7). Доказів про виконання цієї вимоги матеріали справи не містять. Судом перевірений вище зазначений розрахунок заборгованості, наданий позивачем. Суд погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 2 000, 00 грн. Сума заборгованості встановлена судом на підставі наданих доказів та підлягає стягненню. Щодо заборгованості за нарахованими процентам, суд зазначає таке. З кредитного договору вбачається, що кредит надавався відповідачу строком на 30 днів - до 14.04.2021. Згідно з підпунктом 3.3.3 договору клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. Позивачем не надано суду письмових доказів, які підтверджують звернення відповідача до кредитодавця з питанням про пролонгацію граничного строку повернення позики та укладення між сторонами у справі додаткової угоди про зміну умов договору. Отже, кредитний договір сторонами не пролонгований. Строк кредитування становить 30 днів. З огляду на погодженні сторонами умови кредитного договору, суд не вбачає підстав для нарахування вказаних процентів поза межами строку кредитування. При цьому, сторони погодили, що проценти за користування кредитом за період з 16.03.2021 по 14.04.2021 становлять 1 500, 00 грн, що підтверджується додатком №1 до договору про надання фінансового кредиту №23965 від 16.03.2021 (Графік розрахунків та орієнтовна сукупність вартості кредиту), який є невід`ємною частиною договору. Доказів, що вказана сума сплачена відповідачем матеріали справи не містить, а тому суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача проценти в розмірі 1 500, 00 грн, які нараховано в межах строку кредитування, визначеного договором. Слід відмітити, що аналіз норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в спірних правовідносинах поза межами строку дії договору забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий висновок щодо стягнення процентів за межами строку кредитування узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 в справі № 444/9519/12 та від 04.07.2018 в справі №310/11534/13-ц, та усталеній практиці Верховного Суду, зокрема в постановах від 23.10.2019 в справі № 456/1747/15-ц, від 09.09.2020 в справі №752/12685/15-ц. Отже, перевіривши наданий позивачем розрахунок та взявши до уваги умови кредитного договору, суд вважає доведеним обставину порушення умов кредитного договору в частині своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлений кредитним договором термін, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вище зазначеним кредитним договором в сумі 3 500, 00 грн, з яких: 2 000, 00 грн - основний борг; 1 500, 00 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом в межах строку кредитування. Відповідач не надав суду свій розрахунок заборгованості за кредитним договором. Що стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 10 500, 00 грн, про які заявлено позивачем, то слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). За змістом статей 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 10 500, 00 грн. На підтвердження цих витрат він надав договір про надання правової допомоги від 29.12.2023 (а. с. 9-10), довіреність (а. с. 60), Акт про отримання правової допомоги від 31.03.2025 (а. с. 61), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а. с. 27 зворот), платіжну інструкцію № 37165 від 31.03.2025 (а. с. 65), рахунок №31.03.2025-15 (а. с. 66). Предметом договору про надання правової допомоги від 29.12.2023, укладеного між позивачем та адвокатом Пархомчуком С. В. є надання правової допомоги, зокрема, в судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та конституційного судочинства; складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру (п. 1.2). Згідно з п. 3.1., 3.3. договору, вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється, виходячи із фактично затрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата), та розраховується, виходячи з вартості години роботи адвоката, яка встановлюється сторонами у розмірі 2 000,00 грн за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги. Позивачем також надано копію акту про отримання правової допомоги від 31.03.2025, з якого вбачається, що адвокат надав, а клієнт прийняв правову допомогу під час підготовки та направлення позову про стягнення заборгованості зі [PERSON] за кредитним договором №23965 від 16.03.2021, згідно з наведеним розрахунком обсягу та вартості послуг з правової допомоги адвокатом: -зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості за договором №23965 від 16.03.2021 (1 год. - 2000, 00 грн відповідно до п. 3.1. договору про надання правової допомоги), витрачено 1 год., загальна сума - 2 000, 00 грн; - складання та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів, додатків до позовної заяви, моніторинг та аналіз судової практики) (1 год. - 2000, 00 грн відповідно до п. 3.1. договору про надання правової допомоги), витрачено 2,5 год., загальна сума - 5 000, 00 грн; - інших клопотання, заяви до суду (1 год. - 2000, 00 грн відповідно до п. 3.1. договору про надання правової допомоги), витрачено 1,5 год., загальна сума - 3 000, 00 грн; - канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції - 500, 00 грн. Разом - 10 500, 00 грн (а. с. 61). З платіжної інструкції № 37165 від 31.03.2025 вбачається, що позивач здійснив оплату адвокату Пархомчуку С. В. в сумі 10 500, 00 грн за правничу допомогу згідно 31.03.2025 -15, договору про надання правової допомоги від 29.12.2023. В платіжній інструкції не зазначено, що правова допомога надавалась саме в цій справі чи за кредитним договором, укладеним відповідачем. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial