Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просив: 1) позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] ; 2) визначити місце проживання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , разом з батьком. В обґрунтування позову зазначено, що з 28.12.2019 позивач перебував у шлюбі з [PERSON] , від якого сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16.05.2023 шлюб між сторонами розірвано. З 2023 року син проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на його повному утриманні. На теперішній час він самостійно займається вихованням сина, піклується про його її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Мати дитини проживає окремо, не бере участі у вихованні, утриманні сина, не піклується про дитину. Враховуючи, що відповідач не здійснює свої батьківські обов`язки по відношенню до сина, позивач вважає, що наявні підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав та визначення місця проживання дитини разом з ним. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 03.06.2024 цивільну справу передано за підсудністю до Оболонського районного суду міста Києва. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29.07.2024 загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 01.10.2024 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Службу у справах дітей Одеської міської ради, як орган опіки та піклування. Ухвалою суду від 27.11.2024 залучено до участі у справі у якості третьої особи орган опіки та піклування Хаджибейської районної державної адміністрації Одеської міської ради (65078, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, буд. 22, код ЄДРПОУ 26303175). Зобов`язано орган опіки та піклування Хаджибейської районної державної адміністрації Одеської міської ради відповідно до ч.5 ст. 19 СК України надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору між сторонами на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Ухвалою суду від 25.04.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 19.06.2025 прийнято відмову позивача від позову в частині вимог про позбавлення відповідачки батьківських прав, закрито провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, треті особи - Служба у справах дітей Одеської міської ради, Хаджибейська районна державна адміністрація Одеської міської ради. Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , разом з ним підтримав з підстав, викладених у позові та просив задовольнити. Пояснив, що з 2023 року сімейні відносини з відповідачем припинились остаточно та шлюб було розірвано. Приблизно з березня 2022 року відповідач почала проживати окремо, залишивши дитину з ним. Він самостійно виховує сина, той відвідує дитячий садок, у його вихованні допомагає няня, родичі. Відповідач з того часу жодного разу не висловила бажання, щоб син проживав з нею, фактично спір між ним та відповідачем щодо проживання сина відсутній. Він у свою чергу не чинить відповідачу перешкод у спілкуванні з сином, вони спілкуються по телефону, через мережу інтернет, іноді відповідач приїжджає до сина, як то у 2024 році, коли син захворів і не міг відвідувати дитячий садок, відповідач на його прохання приїхала та була з дитиною, коли він працював. Відповідач у судовому засіданні позов в частині визначення місця проживання сина разом батьком визнала, зазначила, що в неї немає жодних заперечень з цього приводу, оскільки вона не може забезпечити дитині гідні умови для проживання та розвитку і не бажає, щоб син проживав з нею, вважає, що з батьком йому буде краще. До 2022 року вони разом з позивачем та сином проживали у Херсоні, проте після окупації позивач разом із сином переїхав жити до Одеси, а вона виїхала за кордон. В Україну повернулась у вересні 2022 року, до цього спілкувалась із сином за допомогою відеозв`язку. Позивач не перешкоджає їй спілкуватися з сином. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, надіслали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що з 28.12.2019 сторони перебували у шлюбі, який рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16.05.2023 розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.09.2020. Неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 5137-7001708811 від 08.02.2023 та № 5137-5002581434 від 16.02.2023; договором оренди квартири від 23.01.2023, а також визнається відповідачем. Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3005-5002236202/41129 від 14.10.2022, фактичним місцем проживання відповідача [PERSON] є адреса: [ADDRESS] . Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За частиною 1 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.. Судом встановлено та сторонами по справі не заперечується той факт, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком [PERSON] . При цьому, у судовому засіданні сторонами підтверджено, що між ними відсутній спір щодо місця проживання сина, а відповідач додатково повідомила, що вона не заперечує проти проживання сина з позивачем і не бажає, щоб син проживав з нею. Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Отже, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягти згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так проживає і від якого мати дитини не вимагала і не вимагає зміни її місця проживання, у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом у межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з нею, не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із матір`ю суду не надано. Натомість, відповідач у судовому засіданні вказала, що не заперечує проти визначення місця проживання їхнього сина разом з батьком. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України). Орган опіки та піклування - Хаджибейська районна державна адміністрація Одеської міської ради, у висновку № 4432/01-20 від 19.12.2024 зазначив, що враховуючи відсутність спору щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] . Таким чином, із встановлених в судовому засіданні обставин вбачається, що між сторонами відсутній спір щодо місця проживання малолітньої дитини, відсутній він був і на час звернення до суду з даним позовом. Матеріали справи не містять доказів створення перешкод відповідачкою у проживанні дитини із батьком, що слідує із наданих у судовому засіданні пояснень останньої, доказів протилежного сторонами не надано. Враховуючи, що між сторонами відсутній спір щодо місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , унаслідок чого ні права позивача, ні права дитини не порушені, а тому і судовому захисту не підлягають. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що оскільки вимога про визначення місця проживання дитини заявлена позивачем передчасно, так як зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати у відповідності до ст.141 ЦПК України, суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed