Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

28.06.2024 у провадження Городоцького районного суду Львівської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, треті особи Львівська районна державна адміністрація, Головне управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання недійсними та\~скасування розпорядження Городоцької РДА №9 від 11.01.2002 та Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №085812 від 15.01.2002, скасувавши в поземельній книзі запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, а також визнання за нею права на земельну частку (пай) площею 1,11 га, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] помер [PERSON] , який до дня смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, в т.ч. на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,0097 га, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту І-ЛВ №085812 виданого 15.01.2002 на підставі розпорядження голови Городоцької РДА від 11.01.2002 за №9 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на землю за №1077. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] , яка проживала та була зареєстрована з спадкодавцем, крім цього подала до державного нотаріуса заяву про прийняття спадщини і 19 березня 2002 року державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок в [ADDRESS] . Між тим, коли позивачка звернулась до державного нотаріуса Городоцької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а саме на вищевказану земельну ділянку, то листом державного нотаріуса від 20.06.2024 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з тих підстав, що державний акт серії І-ЛВ №085812 видано 15.01.2002, тобто після смерті спадкодавця. Видача державного акту після смерті спадкодавця унеможливлює успадкування вказаної земельної ділянки в нотаріальному порядку, тому вказане змушує позивачку звертатись до суду із позовом про визнання вказаного Державного акту та розпорядження в частині його видачі недійсними, а також скасування реєстрації права власності та про визнання за нею права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. [INFO] позивачка [PERSON] померла (а.с.71). Ухвалою суду від 08.05.2025 до участі у справі як правонаступника позиваки [PERSON] залучено її спадкоємця - [PERSON] (а.с.88-89). Позивач в судове засідання не з`явився, 09.07.2025 його представник адвокат Мартин В.І. подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Представники відповідача Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належно. Представники третьої особи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належно. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено\~та підтверджується\~копією свідоцтва\~про смерть\~ [NUMBER] ,\~що [INFO] помер [PERSON] , який до дня смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.11). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, в т.ч. земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,0097 га, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту І-ЛВ №085812 виданого 15.01.2002 на підставі розпорядження голови Городоцької РДА від 11.01.2002 за №9 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на землю за №1077. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] , яка проживала та була зареєстрована з спадкодавцем, крім цього подала до нотконтори заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця і 19 березня 2002 року державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок в [ADDRESS] . Між тим, коли позивачка звернулась до державного нотаріуса Городоцької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а саме на вищевказану земельну ділянку, то листом державного нотаріуса від 20.06.2024 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з тих підстав, що державний акт серії І-ЛВ №085812 видано 15.01.2002 після смерті спадкодавця. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] (а.с.71). За життя [PERSON] розпорядилася своїм майном на випадок смерті, зокрема склала заповіт, що посвідчений 08 травня 2024 року старостою Завидовицького старостинського округу Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області та зареєстрований в реєстрі за № 14, згідно якого все своє майно заповіла онукові [PERSON] , [INFO] (а.с.83). [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Павлишин Х.М. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] (а.с.82). Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Оскільки [PERSON] помер до [INFO] , до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після їх смерті слід застосовувати положення Цивільного Кодексу України в ред. 1963 року. Так, ст. 524 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є батьки, діти, другий з подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України 1963 року, прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст.. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. До правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після смерті [PERSON] застосовуються положення ЦК України в ред. 2004 року. Згідно норм гл. 84 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України у першу чергу спадкування за законом мають діти спадкодавця, батьки, той з подружжя хто його пережив. Заповідач може призначити спадкоємцем свого майна будь-яку особу, незалежно від того чи перебуває він із вказаною особою в родинних відносинах. Відповідно до ч.1 ст.1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На підставі положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. За вимогами ст.ст.373 ЦК України, ст. 81 ЗК України право власності (право) на земельну ділянку набувається і здійснюється по закону. Громадяни України набувають права на земельні ділянки на підставі договорів, в т.ч. дарування, прийняття спадщини, тощо. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 р. 720/95 паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Згідно п. 2 вищевказаного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Пункт 24\~Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України «Про\~практику застосування\~судами земельного\~законодавства при\~розгляді цивільних\~справ» від\~16.04.2004\~№ 7\~передбачає,\~що член\~колективного сільськогосподарського\~підприємства,\~включений до\~списку,\~що додається\~до державного\~акта на\~право колективної\~власності на\~землю,\~набуває права\~на земельну\~частку (пай)\~з дня\~видачі цього\~акта.\~Невнесення до\~зазначеного вище\~списку особи,\~яка була\~членом КСП\~на час\~передачі у\~колективну власність\~землі,\~не може\~позбавити її\~права на\~земельну частку. Вказане також узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №587/2672/19 (провадження №61-14568св20), викладеною в постанові від 05 березня 2021 року. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №599/1833/15-ц (провадження № 61-4320св18), у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 179/2279/17 (провадження №61-395св19), у постанові від 18 листопада 2020 року у справі №551/1075/17 (провадження № 61-15000св19). Згідно положень ст.236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), згідно положень абзацу першого ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 статті 3 згаданого Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухоме майно, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За положеннями ст. 126 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно положень ст. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. Таким чином, розпорядження голови Городоцької РДА №9 від 11.01.2002, в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 1.0097 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що видане після його смерті, в цій частині слід визнати недійсним. Вимоги про скасування розпорядження, державного акту та реєстрації є похідними й залежать від доведеності законності рішення відповідного органу, на підставі якого вони видані. Оскільки на підставі вищевказаного розпорядження було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії І-ЛВ №085812 виданий 15.01.2002, такий теж слід визнати недійсними та скасувати запис про реєстрацію прав власності в Поземельній книзі. Між тим, як вбачається із копії Витягу з книги реєстрації Сертифікатів за [PERSON] зареєстрований Сертифікат серії ЛВ №146422 виданий 22.05.1996 на підставі рішення Городоцької районної ради №70 від 21.03.1996, за яким йому належало право на земельну частку (пай) площею 1,11 га на території Завидовицької сільської ради. Вказане свідчить\~про те,\~що [PERSON] \~ще за\~життя був\~внесений до\~списку осіб,\~які мають право на земельну частку (пай), ще за життя йому було видано Сертифікат про право на земельну частку (пай), а отже видача бланку Державного акту після смерті не може слугувати до звуження прав їх спадкоємців та відмовою до визнання за ним права на пай в порядку спадкування. Відтак,\~належне [PERSON] на час смерті право на земельну частку (пай) площею 1.11 га входить в склад спадщини після його смерті. Враховуючи наведене, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , а після смерті [PERSON] спадщину прийняв її онук [PERSON] , суд приходить до переконання про задоволення позову. На підставі ст.ст. 25, 373, 392, 1217, 1268 ЦК України, ст.ст. 529, 548-549\~ЦК України в ред.1963 року,

Outcome: approved