Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

у листопаді 2024 року ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 27.03.2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено заяву про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» № 010/16826/82/540567, відповідно до якого кредитодавець відкрив картковий рахунок клієнту та встановив поточний ліміт, розмір якого на дату початку кредитування становив 58 700,00 грн, з максимальним лімітом в межах якого встановлюється поточний ліміт, який відповідно до умов кредитного договору становить 500 000,00 грн. Кредит надається шляхом зарахування коштів кредиту на картковий рахунок. Строк кредиту становить 48 місяців, а проценти за користування кредитом, в тому числі за недозволеним овердрафтом - процентна ставка фіксована, становлять 42,0 % річних. Проте, всупереч умовам кредитного договору, позичальник припинив виконувати взяті на себе договірні зобов`язання, а саме припинив здійснювати щомісячне погашення кредитної заборгованості відповідно до умов договору та сплачувати проценти за користування кредитом згідно умов договору. 20.12.2022 року між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 114/2-57-F у відповідності до умов якого АТ «Райффайзен Банк» передає (відступає) за плату, а ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, в тому числі набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 010/16826/82/540567 від 27.03.2019 року, сума заборгованості за яким становить: 30 949,48 грн, з яких: 30 086,96 грн - сума заборгованості за дозволеним овердрафтом; 862,52 грн - сума заборгованості за відсотками, які ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» просить стягнути з відповідача, а також 3 028,00 грн сплаченого судового збору та 1 400,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 04.02.2025 року відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Відповідачу наданий строк на подання відзиву (а.с. 88-89). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 22.04.2025 року здійснено перехід з розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін до розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.99-100). У судовому засіданні сторони відсутні, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача про причини неявки суд не повідомив. Подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Судові повістки, направлені судом по місцю реєстрації останнього, повернулися до суду з довідкою, в якій причинами повернення зазначено «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 27.03.2019 року [PERSON] звернувся до АТ «Райффайзен Банк Аваль» із заявою про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» № 010/16826/82/540567, відповідно до якого кредитодавець відкрив картковий рахунок клієнту та встановив поточний ліміт, розмір якого на дату початку кредитування становив 58 700,00 грн, з максимальним лімітом в межах якого встановлюється поточний ліміт, який відповідно до умов кредитного договору становить 500 000,00 грн (п. п. 1.3., 1.4.1. Договору) (а.с. 5-7). Відповідно до умов кредитного договору строк кредиту становить 48 місяців, що починається з дати встановлення (зміни) поточного ліміту (дати початку кредитування) (п. 1.5. Договору). Відповідно до умов кредитного договору, проценти (за користування кредитом), в т.ч. за користування недозволеним овердрафтом - процентна ставка фіксована, становить 42,0 % річних (п. 1.6. Договору). Такі ж положення умов кредитування містяться в паспорті споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредитна картка» підписаному відповідачем 27.03.2019 року (а.с. 10-12). Отримання кредитної картки відповідачем підтверджується письмовою розпискою [PERSON] про отримання картки [NUMBER] від 27.03.2019 року (а.с. 13). Факт надання банком відповідачу кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору підтверджується випискою по рахунку [PERSON] від 17.04.2024 року, наданою позивачем за період з 25.03.2000 року по 16.04.2024 року (а.с. 15-44). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Верховний Суд в постанові від 02.12.2020 року в справі № 161/5267/20 зазначив, що згідно виписки по картковим рахункам позичальник користувався кредитними коштами та частково виконував свої зобов`язання щодо їх повернення. Верховний Суд вважає за необхідне вказати, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. При цьому згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу). Таким чином наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, може підтверджувати заборгованість відповідача за виданим кредитом. Отже, банк виконав свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором, відповідач, всупереч умовам кредитного договору, припинив виконувати взяті на себе договірні зобов`язання, а саме, припинив здійснювати щомісячне погашення кредитної заборгованості, сплачувати проценти за користування кредитом згідно з умов договору. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 010/16826/82/540567 від 27.03.2019 року, позичальник [PERSON] , складеного АТ «Райффайзен Банк», станом на 20.04.2023 року загальна заборгованість відповідача становить 30 949,48 грн, з яких: 30 086,96 грн - сума заборгованості за дозволеним овердрафтом, та 862,52 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 45-46, 46 зворот). Також судом встановлено, що 20.12.2022 року між АТ «Райффайзен Банк» (первісний кредитор) та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-57-F, у відповідності до умов якого АТ «Райффайзен Банк» передає (відступає) за плату, а ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с. 47-51, 51 зворот). Відповідно до реєстрів боржників до договору відступлення права вимоги № 114/2-57-F від 20.12.2022 року ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» набуло право грошової вимоги за рядом кредитних договорів, в тому числі за кредитним договором № 010/16826/82/540567 від 27.03.2019 року, укладеним між відповідачем та АТ «Райффайзен Банк» (а.с. 54-55). Таким чином, судом встановлено, що відповідач на підставі договору № 010/16826/82/540567 від 27.03.2019 року отримав в АТ «Райффайзен Банк» кредит, однак взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків не виконав, чим істотно порушив умови укладеного договору. Заборгованість за даним кредитним договором становить 30 949,48 грн, з яких: 30 086,96 грн - сума заборгованості за дозволеним овердрафтом, та 862,52 грн - сума заборгованості за відсотками. Доказів щодо сплати грошових коштів за кредитним договором, будь-кому з кредиторів, які б спростовували зазначену суму заборгованості, відповідач суду не надав. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 530 ЦПК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до змісту статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Частинами 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки відповідач в судове засідання не з`явився та належними доказами не спростував доводи позивача, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, та враховуючи те, що умовами кредитного договору встановлено обов`язок позичальника повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами та інші платежі, визначені договором, а також те, що позичальник не виконує взятті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимоги повернення вказаної суми заборгованості. На підставі аналізу наведених норм законодавства та досліджених судом доказів, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наведених у ньому підстав. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує, що відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений ним відповідно до платіжної інструкції № 1869 від 09.08.2024 року судовий збір в розмірі 3 028,00 грн. Крім того, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України). Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність`договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 2ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Такі правові позиції викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21). Вказана судова практика є незмінною. Згідно вимог ст. ст. 137, 141 ЦПК України зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження надання та понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем окрім ордеру серії АІ № 1741129 від 05.11.2024 року та копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю надано: копії договору № 14/06/2023 про надання правничої допомоги від 14.06.2023 року (а.с. 62-64, додатку № 1 до нього від 14.06.2023року (а.с. 65-65 зворот) та замовлення № 683 від 08.08.2024 року до договору про надання правничої допомоги № 14/06/2023 (а.с. 66), акта виконаних робіт до замовлення № 683 про підтвердження факту надання правничої допомоги від 08.08.2024 року (а.с. 67), та копію платіжної інструкції № 1911 від 09.08.2024 року на суму 1 400,00 грн (а.с.68), відповідно до яких вартість наданої професійної правничої допомоги по даній справі оцінюється в сумі 1 400,00 грн. Таким чином, представником позивача надано докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість, які також підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved