Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Короткий зміст вимог заяви. У квітні\~2025\~року заявники\~звернулися до\~Хаджибейського районного\~суду м.\~Одеси з\~заявою в\~порядку окремого\~провадження,\~в якій\~просять суд\~встановити факт\~належності правовстановлюючого\~документа,а саме Свідоцтва про право власності на житло, яке видано Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Одеської міської ради народних депутатів 21 січня 1998 року на квартиру [ADDRESS] \~та встановити\~юридичний факт\~,\~що квартира\~ [ADDRESS] \~є квартирою\~ [ADDRESS] . В обґрунтування\~своїх \~вимог заявники\~посилаються на\~те,\~що 21\~січня 1998\~року Управлінням\~житлово-комунального\~господарства Виконкому\~Одеської міської\~ради народних\~депутатівбуло видано\~свідоцтво про\~право власності\~на житло\~,\~яке зареєстровано\~і записано\~в реєстрову\~книгу за\~№17-4057,\~де прізвища\~співвласників зазначено\~як « [PERSON] »,\~« [PERSON] » в\~рівних часках,\~замість « [PERSON] »\~та « [PERSON] »,\~що не\~співпадає з\~паспортами заявників,\~у яких\~вони зазначені\~як « [PERSON] »\~та « [PERSON] ».\~Також заявники\~зазначили,\~що при\~зверненні до\~Органу приватизації\~з заявою\~про безоплатну\~передачу квартирипомилково було\~зазначено адресу\~будинку як\~будинок [ADDRESS] ,хоча у довідці по формі №1 адресу було вірно зазначено як квартира [ADDRESS] . Заявники звернулися з заявою до КП «Міське агентство по приватизації житла» ОМР з заявою про виправлення описки/помилки у свідоцтві про право власності та в розпорядженні Органу приватизації, однак 10 квітня 2025 року їм було надано відмову у виправленні такої помилки та цією відмовою запропоновано звернутися до суду. Тому для захисту своїх прав заявники звернулися до суду, оскільки єдиним способом захисту законних прав заявників є звернення до суду із заявою про встановлення факту належності їм правовстановлюючого документа. Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. Після надходження позовної заяви, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою суду від 25.04.2025 року по справі було відкрито провадження в порядку окремого провадження. В зв`язку з набранням чинності 25.04.2025 Закону України від 26.02.2025 № 4273-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів", Малиновський районний суд міста Одеси перейменовано на Хаджибейський районний суд міста Одеси. 23.05.2025 року від заявника [PERSON] до суду надійшло клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 25.05.2025 року було задоволено клопотання та витребувано докази. В судове засідання заявниця [PERSON] не з`явилася , подала заяву про розгляд справи у її відсутність у якій зазначила про те, що заяву повністю підтримала, просила її задовольнити. Заявник [PERSON] в судове засідання також не з`явився, подав заяву у якій заяву підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити, просив справу розглядати без його участі. Представник Одеської\~ї міської\~ради \~в судове\~засідання не\~з`явився,про місце, день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, але про причини своєї неявки суду не повідомив. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено,\~що 19\~січня 1998\~року заявниця [PERSON] \~звернулася з\~заявою до\~Органу приватизації\~житла з\~проханням передати\~їй та\~її сину [PERSON] , [INFO] , який на той час був малолітньою дитиною, у рівних частках у власність квартиру [ADDRESS] . На підставі цієї заяви 21 січня 1998 року було прийнято Розпорядження Органу приватизації №105953 про передачу квартири в спільну часткову власність в рівних частках [PERSON] та [PERSON] , на підставі якого 21 січня 1998 року було видано свідоцтво про право власності на житло видане Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Одеської міської ради народних депутатів , яке зареєстровано і записано в реєстрову книгу за №17-4057, де прізвища співвласників зазначено як « [PERSON] », « [PERSON] » в рівних часках. У свідоцтві свідоцтво про право власності на житло від 21 січня 1998 року помилково було зазначено адресу будинку як будинок [ADDRESS] . Також невірно були зазначені прізвища заявників замість « [PERSON] » вказано « [PERSON] ». З отриманої з КП «Міське агентство по приватизації житла» Одеської міської ради копії архівних документів щодо приватизації квартири [ADDRESS] вбачається, що в матеріалах справи наявна довідка про склад осіб зареєстрованих саме у квартирі [ADDRESS] . У цій довідці зазначено, що у вказаній квартирі зареєстровані мовою оригіналу « [PERSON] », 1974 року народження та « [PERSON] », 1995 року народження. На підставі цієї довідки складено заяву про передачу зазначеної квартири у власність де вже адреса квартири зазначена як: квартира: [ADDRESS] . З відповіді КП «БТІ» ОМР, яка отримана на ухвалу суду, вбачається, що право власності станом на 31.12.2012 року за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] зареєстрованими не значиться. Таким чином, судом встановлено, що під час оформлення заяви про видачу свідоцтва про право власності на житло було помилково зазначено адресу будинку: [ADDRESS] . З доданих до матеріалів справи відомостей щодо проживання та місця реєстрації [PERSON] , [INFO] була зареєстрована та проживала у квартирі [ADDRESS] до 2014 року, а [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає у вказаній квартирі по теперішній час, про що свідчать довідки про місце реєстрації заявників. Судом встановлено, що прізвище, ім`я та по батькові заявників, які зазначені у свідоцтві про право власності на житло не співпадають з прізвищем, яке зазначено у паспортах. Тобто у свідоцтві про право власності на житло зазначено як « [PERSON] » та « [PERSON] », а в паспортах прізвища заявників значаться як « [PERSON] » та « [PERSON] », що підтверджується доданими копіями паспортів, які містяться в матеріалах справи. Відповідно до довідки, яка міститься в матеріалах справи та яка була видана СГІРФО Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 19.03.2008 року за №31/21-58 паспорт на ім`я [PERSON] було видано у зв`язку з уточненням прізвища з руської мови на українську, змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Малиновської районної Ради народних депутатів м. Одеси від 18 травня 1995 року, [INFO] народився « [PERSON] », матір`ю якого значиться « [PERSON] ». Таким чином, окрім помилки в адресі існує помилка, яка складається у неспівпадінні у прізвищах власників з прізвищами зазначених у паспортах заявників, а саме в свідоцтві про право власності на житло зазначено як « [PERSON] » та « [PERSON] » замість « [PERSON] » та « [PERSON] ». 04 квітня 2025 року заявники звернулися з заявою до КП «Міське агентство по приватизації житла» Одеської міської ради з заявою щодо внесення змін у свідоцтві про право власності та виправленні помилки. 10\~квітня 2025\~рокуКП «Міське агентство по приватизації житла» Одеської міської ради була надана відповідь, якою було відмовлено у внесені змін та виправлень у свідоцтві та заявникам запропоновано звернутися до суду. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Зі змісту ст. 315 ЦПК України вбачається, що судом розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Як роз`яснено в листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. У вказаному листі Верховного Суду України також зазначено, що заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа може подавати особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй. У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 ЦК України). Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 р. «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року "Про встановлення фактів, що мають юридичне значення" при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Заявники довели, що Свідоцтво про право власності на житло, яке видано Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Одеської міської ради народних депутатів 21 січня 1998 року, належить їм, у тому числі копією архівної справи КП «Міське агентство по приватизації житла» Одеської міської ради та іншими належними та допустимими доказами, а КП «Міське агентство по приватизації житла» Одеської міської ради відмовила у внесенні виправлень або змін на підставі їх звернення та цією відмовою роз`яснила їм право звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України). Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі і досліджені в судовому засіданні докази, а також, те що у вказаному правовстановлюючому документі допущено помилки , які не можуть бути усунуті іншим шляхом та перешкоджають заявникам в реалізації їх прав на володіння, користування, розпорядження належним їм майном, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved