Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

У березні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду із зазначеною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 10.05.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) №10.05.2024-100003097. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі - 3 000,00 грн., строком на 84 дні з процентною ставкою «Економ» у розмірі 1,35% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, комісія, пов`язана з наданням кредиту становить 15% від суми кредиту та дорівнює 450 грн. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору, що підтверджується квитанцією про перерахунок коштів від 10.05.2024. Однак відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 01.08.2024 у неї виникла заборгованість у розмірі 8352,00 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 3 000,00 грн, заборгованості по процентах в розмірі 3 402,00 грн, комісії у розмірі 450,00 грн та неустойки за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання у розмірі 1500,00 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також стягнути понесені ним судові витрати. Ухвалою суду від 25.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. 29.05.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача - адвокатом Константиновим О.Г., у якому він просить залишити позовні вимоги без задоволення. Заперечуючи проти позову, представник вказує на відсутність підстав для стягнення з відповідача неустойки та комісії за кредитним договором, посилаючись на положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022, який набув чинності 17.03.2022 та яким, зокрема, Розділ Цивільного кодексу України «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Крім того, представник відповідача стверджує про безпідставність позовних вимог про стягнення комісії у розмірі 450,00 грн, посилаючись на те, що оскільки відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідач кредит на споживчі цілі, то особливості регулювання відносин сторін у цій частині визначаються Законом України «Про захист прав споживачів», згідно з положеннями якого нарахування, зокрема, комісії є незаконним та умови договору у цій частині є нікчемними. Також у відзиві зазначено про недоведеність позивачем самого факту отримання відповідачем кредитних коштів. 04.06.2025 представником позивача подано до суду відповідь на відзив та додаткові докази на спростування доводів сторони відповідача. 09.06.2025 до суду надійшли заперечення представника відповідача на відповідь на відзив. У судове засідання представник позивача не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач та її представник, який приймав участь у судовому засіданні дистанційно, в режимі відеоконференції із використанням власних технічних засобів, щодо позову заперечили, просили відмовити у його задоволенні з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. При цьому відповідач підтвердила факт укладення кредитного договору із позивачем, а також те, що вона фактично користувалася наданими їй кредитними коштами для особистих потреб. З огляду на викладене, заслухавши думку відповідача та її представника, суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача. Заслухавши пояснення відповідача та її представника, дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, на яких ґрунтуються доводи сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» законодавець закріпив, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. В ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» законодавець, в свою чергу, закріпив, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до п.п.12,13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; електронні дані - будь-яка інформація в електронній формі. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору, що встановлено п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Судом встановлено, що 10.05.2024 [PERSON] прийняла пропозицію (оферту) щодо укладення договору, на умовах, визначених офертою. Згідно з п. 2.2. пропозиції про укладення кредитного договору електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: 2.2.1. даної пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), розміщеної на вебсайті кредитодавця у загальному доступі, а також в особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця; 2.2.2. заявки, сформованої на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем; 2.2.3. відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформованої на сайті кредитодавця, та підписаної позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті. Пунктом 3.1. Пропозиції встановлено, що кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктами 3.3.2, 3.3.4, 3.3.6 Пропозиції визначено, що сума кредиту, строк користування кредитом, термін його повернення та проценти за користування кредитом, встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. 10.05.2024 відповідач підписала одноразовим ідентифікатором «Е193» заявку ТОВ «Споживчий центр», якою визначено: сума кредиту - 3 000,00 грн; строк користування кредитом - 84 дні з дати його надання; дата повернення кредиту - 01.08.2024; процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,35% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит; комісія, пов`язана з наданням кредиту - 15% від суми кредиту та дорівнює 450,00 грн. Здійснивши вказані дії, відповідач підтвердила, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є вказана заявка до кредитного договору. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що кредитний договір №10.05.2024-100003097 від 10.05.2024 укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України, з повним дотриманням вимог щодо його укладення. Відповідно до вище наведеного, можна зробити висновок, що без здійснення входу на вебсайт кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, кредитний договір між сторонами не був би укладений, а кредитні кошти не були би перераховані відповідачу. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 07.10.2020 по справі №127/33824/19. Крім того, факт укладення вказаного кредитного договору та отримання від позивача кредитних коштів в сумі 3000,00 грн підтвердила у сама відповідач безпосередньо у судовому засіданні. Відповідно до п. 4.1 пропозиції кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача. Пунктом 4.3 пропозиції встановлено, що днем надання кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу - день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. Згідно з п. 4.4 пропозиції сторони визначили, що проценти нараховуються з дня надання коштів позичальнику включно до дати їх фактичного повернення. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 3 000,00 грн, шляхом їх перерахування на банківську картку відповідача, що підтверджується квитанцією системи «LIQPAY» №2460509866 від 10.05.2024. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. У зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором. Згідно з розрахунками позивача станом на 01.08.2024 така заборгованість дорівнює 8352,00 грн та складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 3 000,00 грн, заборгованості по процентах в розмірі 3 402,00 грн, комісії у розмірі 450,00 грн та неустойки за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання у розмірі 1500,00 грн, Вирішуючи обґрунтованість такого розміру заборгованості, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1056 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом та договірні. Відповідно до умов укладеного договору позивачу надаються кредитні кошти в сумі 3000,00 грн та передбачено сплату процентів за користування такими кредитними коштами. Факт видачі позивачем кредитних коштів відповідачу в сумі 3000,00 грн підтверджується квитанцією системи «LIQPAY» №2460509866 від 10.05.2024, яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», а відтак - належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу. Відповідно до п.7 кредитного договору проценти (економічна сутність - плата за користування кредитом) розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту (включаючи всі транші) (залишку від всієї суми кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку. Пунктами 5, 6 кредитного договору передбачено сплату позичальником процентів на наступних умовах: - процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,35% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит (надалі - «процентна ставка»). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; - денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Розрахунок денної процентної ставки: 1,16% = (2922,92/3000)/84 х 100%. Ураховуючи наведене, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту у розмірі 3000,00 грн та процентів за користування кредитними коштами у розмірі 3402,00 грн, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню. При цьому суд враховує, що відповідачем жодними доказами такий розмір заборгованості не спростований та доказів на підтвердження належного виконання вимог договору до суду не надано. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Разом із цим, що стосується позовних вимог в частинні стягнення з відповідача комісії у розмірі 450,00 грн та неустойки за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання у розмірі 1500,00 грн, то суд не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на наступне. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 23.05.2022 у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20), до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі, що врегульовано ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування». Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. У рішенні Конституційного Суду України від 10.11.2011 №15-pп/2011 зазначено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. За положеннями частини п?ятої статті 11, частин першої, другої, п?ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 06.09.2017 у справі №6-207116 та постанові від 24.10.2018 у справі №276/4216/16-ц, відповідно до яких послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Ураховуючи наведені вище положення законодавства та висновки Верховного Суду, суд вважає, що правові підстави для стягнення з відповідача комісії у розмірі 450,00 грн відсутні. Крім того, судом враховується, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022, який набув чинності з 17.03.2022, внесені зміни, серед іншого, до Цивільного кодексу України, а саме його Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 18, яким визначено наступне: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Воєнний стан в Україні запроваджено Указом Президента «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IХ, з 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, а потім був подовжений відповідно до Указу Президента від 14.03.2022 №133/2022, затвердженого Законом України від 15.03.2022 №2119-IX, - з 05:30 26.03.2022 строком на 30 діб; Указу Президента від 18.04.2022 №259/2022, затвердженого Законом України від 21.04.2022 №2212-IX, - з 05:30 25.04.2022 строком на 30 діб; Указу Президента від 17.05.2022 №341/2022, затвердженого Законом України від 22.05.2022 №2263-IX, - з 05:30 25.05.2022 строком на 90 діб; Указу Президента від 12.08.2022 №573/2022, затвердженого Законом України від 15.08.2022 №2500-IX, - з 05:30 23.08.2022 строком на 90 діб; Указу Президента від 07.11.2022 №757/2022, затвердженого Законом України від 16.11.2022 №2738-IX, - з 05:30 21.11.2022 строком на 90 діб; Указу Президента від 06.02.2023 №58/2023, затвердженого Законом України від 07.02.2023 №2915-IX, - з 05:30 19.02.2023 строком на 90 діб; Указу Президента від 01.05.2023 №254/2023, затвердженого Законом України від 02.05.2023 №3057-1X, - 3 05:30 20.05.2023 строком на 90 діб; Указу Президента від 26.07.2023 №451/2023, затвердженого Законом України від 27.07.2023 №3275-1X, - з 05:30 18.08.2023 строком на 90 діб; Указу Президента від 06.11.2023 №734/2023, затвердженого Законом України від 08.11.2023 №3429-IX (до 15.02.2024), продовжено Указом Президента України від 05.02.2024 року №50/2024 затверджено Законом України від 06.02.2024 №3565-IX продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14.02.2024 року строком на 90 діб, а згодом він неодноразово продовжувався, що є загально відомим фактом. Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства, на час дії стану позичальник, тобто відповідач звільняється відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання у розмірі 1500,00 грн не підлягає задоволенню, оскільки така вимога суперечить нормам Цивільного кодексу України. Підсумовуючи наведене, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором №10.05.2024-100003097 від 10.05.2024 у загальному розмірі 6402,00 грн, з яких: 3000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 3402,00 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №СЦ00007514 від 13.03.2025. Із урахуванням наведеного, у зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено частково (на 77%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 865,25 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial