Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

У квітні місяці 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» (далі ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», товариство, позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі відповідач) заборгованість за кредитним договором. В обґрунтування позову вказує, що 15.01.2020 між первісним кредитором ТОВ «Займер» та [PERSON] укладено кредитний договір № 105618 про надання фінансового кредиту (далі - кредитний договір або договір), який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір, відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні статей\~641,\~644 ЦК України\~на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору товариство надало клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на таких умовах: сума кредиту 1000 грн, строк кредиту\~30 днів, дата укладення договору є датою перерахування коштів на банківський рахунок клієнта; процентна ставка 730% річних від суми кредиту в розрахунку\~2% на добу. Невід`ємною частиною договору є Публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті www.cly.com.ua. На картковий рахунок з реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , зазначений [PERSON] при укладенні договору, кредитор перерахував кошти у сумі 1000 грн. Товариство свої зобов`язання за договором виконало, відповідач добровільно не повернув суму кредиту та кошти за їх користування. У зв`язку з цим, згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором станом на 13.01.2025 у відповідача утворилася заборгованість у загальному розмірі 9200 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за тілом кредиту - 1000 грн та простроченої заборгованості за процентами -\~8200 грн. 28.10.2021\~між ТОВ\~«Займер» та\~ТОВ «ФК\~КЕШ ТУ\~ГОУ» укладено\~договір факторингу\~№01-28/10/2021,\~відповідно до\~умов якого\~ТОВ «Займер»\~відступило ТОВ\~«ФК КЕШ\~ТУ ГОУ»\~за плату\~належні йому\~права вимоги\~до боржників,\~вказаних в\~реєстрі боржників.\~Відповідно до\~Витягу з\~реєстру боржників\~від28.10.2021 до договору факторингу №01-28/10/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 105618 від 15.01.2020. Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути заборгованість у загальному розмірі 9200 грн, а також судові витрати у розмірі 2422,40 грн судового збору та 10 500 грн витрат на правничу допомогу. 01 травня 2025 року ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача - адвокат Пархомчук С. В. не з`явився, у заяві просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримував, просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, у відзиві просили провести розгляд справи за їх відсутності. Представником [PERSON] [PERSON] 14.05.2025 надіслано відзив на позовну заяву, за змістом якого вимоги позивача не визнають частково. Зокрема, наведений позивачем розрахунок заборгованості, на думку сторони відповідача, не може вважатися належним доказом на підтвердження наявності заборгованості, оскільки первісний кредитор здійснив нарахування заборгованості по процентам за межами строку дії договору, себто після 14.02.2020, за відсутності будь-якого погодження між сторонами про продовження дії кредитного договору. Тому заборгованість за сумою кредиту та за процентами мала б складати 1000 грн (тіло кредиту) + 2%*30 днів*1000 грн (заборгованість за процентами)=1 600 грн. Представник відповідача просив застосувати позовну давність, оскільки строк, в межах якого позивач мав право звернутися за захистом своїх прав, минув з огляду на початок його перебігу від 14.02.2020. Додатково просив стягнути витрати на надання правничої допомоги у розмірі 4000 грн, докази на підтвердження понесених витрат яких зобов`язався подати протягом 5 днів після ухвалення рішення суду. У відповіді на відзив від 16.05.2024 представник позивача Пархомчук С. В., спростовуючи доводи відповідача про строк дії договору, вказав на положення пункту 1.3. договору, згідно з яким сторони погодили, що кредитний договір діє до повного його виконання і відсотки нараховувалися за кожен день користування кредитом. Їх нарахування не є мірою відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Це узгоджується із правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16. До відповіді на відзив долучений розрахунок заборгованостей за договором № 105618 від 15.01.2020. На спростування спливу позовної давності, позивач покликається на положення пунктів 12, 19 Перехідних та Прикінцевих положень ЦК України. Заявлений розмір витрат на правничу допомогу відповідача у розмірі 4000 грн позивач вважає неспівмірною з огляду на малозначність справи, що не є складною, та через відсутність документально підтверджених витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат, вони не підлягають стягненню з позивача у заявленому розмірі. У запереченні на відзив від 19.05.2025 представник відповідача Павелко Р. С. просив відмовити у прийнятті відповіді на відзив з підстав невиконання позивачем вимог частини третьої статті 179 ЦПК України та пункту 5 частини п`ятої статті 178 ЦПК України та відмовити\~у долученні\~до справи\~розрахунку заборгованостей\~за договором\~№ 105618, відмовити у задоволенні позовних вимог, у тому числі і з підстав спливу позовної давності. 23.05.2025 представник позивача Пархомчук С. В. надіслав додаткові пояснення у справі, за змістом яких просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до частини першої\~статті 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною другою статті 247\~ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до такого висновку. Відповідно до частини першої статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються главою\~48\~«Виконання зобов`язання» та главою\~71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України. Суд встановив,\~що 15.01.2020\~між ТОВ\~«Займер» та\~ [PERSON] \~укладено кредитний\~договір №\~105618\~про надання\~фінансового кредиту,\~підписаний відповідачем\~електронним підписом\~одноразовим ідентифікаторомKL3016 (а.с. 20-21). Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 1000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно з пунктом 1.2 кредитного договору кредит надається строком на 30 днів до 13.02.2020, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. У пункті 1.3 кредитного договору сторони погодили, що за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730 % річних від суми кредиту з розрахунку 2 % за добу. Відповідно до пункту 2.3 кредитного договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. На виконання вимог пункту 4 кредитного договору позивач здійснив перерахування коштів у розмірі 1000 грн на картковий рахунок [PERSON] з номером платіжної банківської картки № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «Платежі онлайн», вих. 1039/02 від 24.02.2025 (а.с. 30). 28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 105618 від 15.01.2020 у загальній сумі заборгованості 9200 грн (а. с.25). Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором станом на 13.01.2025 у відповідача є заборгованість у загальному розмірі 9200 грн, яка складається з: простроченої заборгованості (тіло) - 1000 грн та простроченої заборгованості за процентами\~8200 грн (а.с. 24). 13.01.2025 ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» надіслано відповідачу вимогу про виконання зобов`язання за кредитним договором протягом 30 днів з дня її отримання (а.с. 23). Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України). Відповідно до положення частини першої\~статті 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. За положенням частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини другої статті\~1050, частини другої статті\~1054 ЦК України\~позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Положеннями\~статті 1077 ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до\~статті 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Із встановлених обставин справи вбачається, що між сторонами виникли договірні правовідносини у сфері кредитування, в яких ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» виступає правонаступником кредитодавця (виконавцем послуги кредитування) ТОВ «Займер», а відповідач [PERSON] - позичальником (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов`язанні, на повернення відповідачем, як боржником, отриманих ним кредитних коштів та сплати процентів за їх користування. Відповідач визнає факт укладення кредитного договору № 105618 від 15.01.2020 та отримання кредитних коштів у сумі 1000 грн, а тому, відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. За встановлених обставин справи суд дійшов до висновку, що отриманий кредит у розмірі 1000 грн у визначений договором строк відповідач не повернув, що є підставою для ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», як правонаступнику, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1000 грн. Щодо заявленої вимоги позивача у сплаті заборгованості за процентами за користування кредитом, суд зазначає таке. За змістом положення статті 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із частиною другою статті 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. У частині другій статті 252 ЦК України встановлено, що термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Із системного аналізу зазначених норм ЦК України, суд дійшов висновку, що умова щодо строку дії договору, зокрема «в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором» (п.1.2 договору) не є подією, яка має неминуче настати, оскільки залежить від дій або бездіяльності самих сторін договору та сторонніх факторів. Така умова не може вважатися ані строком, ані терміном у розумінні статей 251, 252, 253 ЦК України. Оскільки сторони за взаємною згодою не узгоджували продовження строку дії договору № 105618 (у матеріалах справи відсутні відповідні докази), суд виснує, що строк дії договору, укладеного 15.01.2020 між ТОВ «Займер» та [PERSON] , складає 30 днів та закінчився 13.02.2020. З огляду на викладене, розмір заборгованості за процентами за користування кредитними коштами у [PERSON] за 30 днів складає 30*2%*1000=600 грн. Сума процентів у розмірі 7600 грн (8200-600) нарахована позивачем за межами строку, встановленого договором. За змістом правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Близькі за змістом висновки також сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16. Позивач у цій справі вимоги про стягнення з відповідача процентів за частиною другою\~статті 625\~ЦК України не заявив. З огляду на наведене, нарахована позивачем заборгованість за процентами у розмірі 7600 грн є необґрунтованою, тому не підлягає стягненню з відповідача. Суд відхиляє заяву відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] про застосування позовної давності, строк якої, на думку сторони, сплинув з огляду на початок його перебігу з 14.02.2020. Відповідно до\~статті 256 ЦПК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У частині четвертій статті 267 ЦК України\~передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX) було визначено, \~що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільним Кодексом України та строки визначені Господарським кодексом України, а саме статтями \~232,\~269,\~322,\~324 продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відповідний карантин скасовано з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. Згідно із пунктом 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії (в редакція чинній на момент виникнення правовідносин). Отже, позивач, звертаючись 28.04.2025, не пропустив позовну давність. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29). За огляду\~на викладене,\~суд приходить\~до висновку,\~що позовні\~вимоги підлягають\~частковому задоволенню\~та з\~відповідача слід\~стягнути заборгованість\~за Договором\~№ 105618\~від 15.01.2020 за сумою виданого кредиту в розмірі 1000 грн та заборгованість за процентами в розмірі 600 грн, що у сумі становить 1600 грн. За правилами статті 141\~ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на оплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 421,50 (17,4% від 2422,40) грн. Згідно із частиною другою статті 141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (частина друга\~статті 133 ЦПК України). На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав: договір про надання правової допомоги від 29.12.2023, укладений між ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчуком С. В., додаткову угоду № 1 від 27.12.2024 до Договору про надання правової допомоги від 29.12.2023, акт про отримання правової допомоги від 26.05.2025, відповідно до якого загальна вартість послуг з надання правничої допомоги становить 10500 грн, платіжну інструкцію № 3 9071 від 26.05.2025 про оплату 10500 грн за правничу допомогу. Відповідно до частини четвертої\~статті 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Суд вважає, що відповідачем доведено неспівмірність розміру таких витрат на правничу допомогу, які заявлені представником позивача в сумі 10500 гривень, оскільки дана справа є незначної складності, ціна позову є меншою заявленого гонорару адвоката, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у даних справах є майже типовими та фактично шаблонними, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ. Тому з урахуванням часткового задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути 522 грн (17,4% від 3000грн) витрат на правничу допомогу. У рішенні не вирішується питання щодо стягнення судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги відповідачу, оскільки у відзиві сторона відповідача зазначила, що докази їх понесення будуть надані відповідачем протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення. На підставі наведеного та

Outcome: partial