Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

26 травня 2025 року позивач ТзОВ "Споживчий Центр" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов мотивує тим, що 21.09.2024 року між ТзОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №21.09.2024-100001615, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 9000 грн., на строк 124 дні. ТзОВ «Споживчий Центр» виконало свою частину умов кредитного договору у повному обсязі. Разом з тим, [PERSON] порушив взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим у нього станом на дату позовної заяви виникла перед позивачем заборгованість в загальному розмірі 24300,00 грн. з яких: тіло кредиту 9000,00 грн., відсотки 8370 грн, комісія 2430 грн та неустойка 4500 грн. Від виконання своїх зобов`язань по Кредитному договору №21.09.2024-100001615 від 21.09.2024 року відповідач продовжує ухилятись. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ "Споживчий Центр" 24300,00 грн заборгованості за кредитним договором та судові витрати, а саме суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою від 27 травня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Відповідач 12 червня 2025 року подав відзив, в якому не заперечив факт отримання кредиту, проте вважає заявлену до стягнення суму завищену. Вказав, що перебуває у скрутному матеріальному становищі, а тому вважає, що відсутність доходів і соціальний статус (безробітний, студент) є підставою для часткового задоволення позову. Також вказав, що проявив ініціативу для врегулювання спору, однак позивач відмовився від поступок. 17 червня 2025 року від сторони позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача заперечує доводи відповідача викладені у відзиві, вказує, що кредитний договір укладений відповідно до вимог законодавства, а проценти комісія та пеня нараховані відповідно до умов договору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, вказує, що не заперечує щодо постановлення заочного рішення. В судове засідання [PERSON] не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Заяв чи клопотань про відкладення судового засідання до суду не подавав. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч.1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. До суду було надано копія пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії), копія заявки кредитного договору № 21.09.2024-100001615, копія відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцент) кредитного договору 21.09.2024-100001615, підписані одноразовим ідентифікатором «Е624», які містить номер особистого електронного платіжного засобу Відповідача, а саме, 5169-36ХХ-ХХХХ-1123 (а.с.14-19). Таким чином, електронний платіжний засіб відповідач зазначав самостійно в системі, інша інформація щодо рахунку відповідача у позивача відсутня, оскільки зазначена інформація є банківською таємницею якою володіє виключно Банк-емітент картки. Отримання кредитних коштів не заперечується відповідачем про що останній вказав у поданому відзиві. Суд критично ставиться до тверджень відповідача в частині того, що він не підтвердив фактичного прийняття умов договору оскільки не здійснив жодного платежу за договором виходячи з наступного. Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Вказаний вище договір був укладений в електронній формі та від імені його сторін був підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений договір про надання кредиту в електронній формі, на підставі якого між ними виникли відповідні договірні правовідносини. Сторони підтвердили укладення кредитного договору, за умовами якого сума кредиту становить 9000 грн, строк, на який надається кредит 124 дні з дати його надання, процентна ставка 1,0% за 1 день, дата повернення кредиту 22.01.2025 року. В п. 3.1 Кредитного договору зазначено, що за цим Договором, Кредитодавець зобов`язується надати кредит Позичальникові на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію (а.с.14). Відповідно до п. 13 Кредитного договору, в договорі передбачена неустойка: 90 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежного зобов`язання. Згідно п. 8 Заявки, комісія, пов`язана з наданням кредиту складає 9% від суми Кредиту та дорівнює 810 грн. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Згідно п. 8 Заявки, комісія за обслуговування кредитної заборгованості складає 810 грн у кожному з 2 чергових періодів наступних за першим періодом. За відомостями Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» за вих.№7-2105 від 21.05.2025 року було успішно перераховано 21.09.2024 о 15:25:19 кошти в сумі 9000,00 грн на платіжну карту клієнта [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 516255308, призначення платежу видача за кредитним договором кредиту №21.09.2024-100001615 (а.с.21). Отже, ТзОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит на умовах та у розмірі, встановленому договором. Згідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Пунктом 1 ст.536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав та допустив прострочення повернення кредиту, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість. З довідки-розрахунку про стан заборгованості, наданої позивачем, вбачається, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 21.09.2024-100001615 від 21.09.2024 року становить 24300,00 грн, з них: 9000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 8370,00 грн - заборгованість за процентами, 810,00 грн комісія, 4500 грн - неустойка та 1620,00 додаткової комісії (а.с.10). Судом також встановлено, що [PERSON] був ознайомлений з усіма запропонованими умовами договору, у тому числі й з умовами нарахування комісії, підписавши кредитний договір, він розумів, яка сума надається, на який строк, та на яких умовах застосовується та чи інша процентна ставка та розмір комісії, позивач підтвердив це своїм електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, та відповідно погодився зі всіма умовами кредитного договору, підписавши його. Доказів, які б свідчили про відсутність вільного волевиявлення учасників правочинів або невідповідності їх внутрішньої волі на укладення кредитного договору суду не надано, а тому суд приходить до висновку про безпідставність таких доводів відповідача. Отже, відповідач [PERSON] підписавши кредитний договір через електронне повідомлення-одноразовий ідентифікатор, погодився з усіма його умовами, після чого отримав кредитні кошти на вказаний ним же рахунок за яким закріплена банківська картка, яку використовував як платіжний засіб у різних фінансових операціях, суд вважає, що [PERSON] істотно порушив умови кредитного договору, ст.ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України не повернув суму простроченого кредиту та не сплатив суму процентів за користування кредитом, в зв`язку з чим утворилась заборгованість. Відповідно до частини першої та шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач в ході розгляду справи не надала альтернативних розрахунків заборгованості за кредитним договором, не спростувала проведеного розрахунку, а тому суд погоджується з розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТзОВ «Споживчий центр» щодо нарахування суми заборгованості за тілом кредиту, за процентами та комісіями є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується нарахування позивачем неустойки в розмірі 4500 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, враховуючи наведене, боржник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення на період воєнного стану. Неустойка, нарахована включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Згідно з розрахунком позивача, останнім визначено неустойку за порушення відповідачем грошового зобов`язання за кредитним договором № 21.09.2024-100001615 від 21.09.2024 року в розмірі 4500,00 грн. З огляду на зазначене, суд, враховуючи положення п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог у цій частині. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позову, а саме стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за Кредитним договором № 21.09.2024-100001615 від 21.09.2024 року, у розмірі 19800 грн. яка складається із: основного боргу 9000,00 грн., процентів 8370,00 грн, комісії 810,00 грн, та дод. комісії 1620,00 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, згідно зі ч. 2 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору 1973,77 грн. пропорційно частині задоволених вимог (81,48%). На підставі ст.ст. 509, 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial