Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» звернулося до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] в електронній формі, шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором укладено договір № 4523946. Відповідно до умов укладеного договору товариство надало відповідачу кредит в розмірі 5000,00 грн., який відповідач зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування кредитом. 26.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та позивачем укладено договір № 26-07/2024, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» передало (відступило) позивачу право грошової вимоги до боржників, зокрема, до відповідача за кредитним договором № 4523946 від 25.10.2021. У зв`язку з невиконанням умов вказаного вище договору у відповідача наявна заборгованість, яка станом на день звернення позивача з позовом до суду становить 20924,36 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 4288,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги 15686,36 грн.; заборгованість за комісіями 950,00 грн. За таких підстав позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за вказаним кредитним договором в загальній сумі 20924,36 грн. та судові витрати. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 04.02.2025 справу передано на розгляд за підсудністю до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області. Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 02.04.2025 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено сторонам порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання, направлено відповідачу копію позовної заяви з доданими до неї матеріалами та витребувано докази. Представник позивача, належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавав, в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити за відсутності представника. Відповідач, належним чином повідомлений про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, клопотання про розгляд справи в іншому порядку не подавав. 24.04.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив зменшити заборгованість за договором № 4523946 від 25.10.2021 до 6188,46 грн. Відзив мотивовано тим, що між відповідачем та ТОВ «Мілоан» дійсно 25.10.2021 був укладений договір про споживчий кредит № 4523946 на суму 5000 грн. Разом з тим, позивач зазначає, що окремі умови договору є незаконними та порушують його права як споживача. Зокрема, пункт 1.5.1 кредитного договору щодо сплати комісії за надання кредиту в розмірі 950,00 грн. є нікчемним, зважаючи на положення абзацу третього частини четвертої ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17. У зв`язку з цим позовні вимоги в частині стягнення комісії є безпідставними та не підлягають задоволенню. Крім того, незаконними та безпідставними є вимоги позивача щодо стягнення нарахованих процентів за управління та обслуговування кредиту, передбачених пунктом 2.2.1 Кредитного договору у випадку продовження строку кредитування, оскільки, відповідно до вказаної вище постанови ВП ВС, стягнення окремої плати у вигляді процентів за управління та обслуговування кредиту, особливо у випадку пролонгації, по суті є платою за дії, які вже мають покриватися процентною ставкою за користування кредитом або є обов`язком кредитодавця в рамках його основної діяльності за кредитним договором. Так, відповідач зазначає, що згідно відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором загалом ним було сплачено 712 грн. комісії за управління та обслуговування кредиту, 3509,00 грн. процентів по кредиту та 712,00 грн. тіла кредиту. Враховуючи, що стягнення комісії за управління та обслуговування кредиту є незаконним, а відтак сплачена відповідачем вказана комісія в сумі 712,00 грн. підлягає поверненню або зарахуванню в рахунок основної заборгованості за кредитним договором. При цьому, відповідач вказав, що нарахування процентів позивач обґрунтував посилаючись на пункт 1.5.3 Договору, однак такий пункт у тексті підписаного договору відсутній, а відтак таке нарахування є неправомірним. Крім того, відповідач вчиняв дії щодо пролонгації строку дії договору на пільгових умовах з застосуванням пільгової процентної ставки 2,5%, однак кредитодавцем відсотки за користування кредитом були нараховані відповідачу за стандартною ставкою 5%, а відтак відповідачем були сплачені відсотки в більшому розмірі, ніж визначено в договорі. За викладених обставин, на думку відповідача, підлягають врахуванню лише проценти, нараховані відповідно до умов договору, за період його дії та періоди правомірної пролонгації за пільговою ставкою. Також, кредитодавцем безпідставно нараховані відсотки після закінчення строку дії кредитного договору. Зокрема, будь-яких дій щодо пролонгації договору (сплати відповідної комісії згідно п. 2.2.1 Договору) після 26.12.2021 відповідач не вчиняв, а відтак з вказаної дати нарахування відсотків має відбуватись відповідно до ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Крім того, відповідач у відзиві виклав свій розрахунок заборгованості, відповідно до якого з нього підлягає стягненню 6188,46 грн., з яких 3576 грн. залишок тіла кредиту після вирахування сплати незаконної комісії (4288 грн. 712 грн.), 2612,46 грн. належні до зарахування проценти з вирахуванням сплачених відсотків (6121,46 грн. 3509 грн.). 02.05.2025 представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив, в якій не погодився з запереченнями, викладеними відповідачем у відзиві, та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зокрема, представник позивача щодо нарахування комісії за договором зазначив, що таке нарахування передбачено, як Законом України «Про споживче кредитування» (ст. 8 ч. 2), так і Постановою Національного Банку України № 16 від 11.02.2021, якою затверджені «Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит». Щодо визнання нікчемними окремих умов договору, представник позивача звертає увагу, що в Постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду зазначає, що «умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» № 1734 Ш від 15 листопада 2016 року». Тобто, починаючи з 10 червня 2017 року, коли набрав чинності Закон про споживче кредитування, а рівно й зміни до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», після чого зазначена стаття 11 прийняла той вигляд, який має і до цього моменту. Таким чином, на думку представника позивача, спеціальним законодавством України прямо визначені можливості позивача (як небанківської фінансової установи) як включати до тексту кредитних договорів із споживачами (яким є і відповідач) умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої комісії від відповідача. Також, як пояснив представник позивача, сторонами в договорі погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. Сторони Договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови, а тому, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості. Отже, нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося відповідно до умов договору в межах строку дії кредитного договору. Крім того, представник позивача додав до матеріалів позовної заяви виправлений розрахунок заборгованості за договором № 4523946 з зазначеними правильними пунктами договору, на підставі яких нараховані відсотки та звернув увагу, що розмір заборгованості залишився незмінним. Відповідач правом подання заперечення на відповідь на відзив не скористався. Вказане відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України дає суду підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані позивачем докази, суд приходить до такого висновку. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 25.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 4523946, за умовами якого кредитодавець зобов`язався на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3 Договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2 Договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором (а.с. 25-33). Вказаний договір укладений сторонами в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток (п. 6.1 Договору). Пунктом 6.2 Договору визначено, що розміщені в Особистому кабінеті Позичальника проект цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього Кредитного договору (акцепт) надається Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер Позичальника, а Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього Кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене Позичальником через сайт Товариства, мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру Позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для Позичальника визначено у Правилах). Після укладення цей Кредитний договір надається Позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті Позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Товариства направлено Позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими Позичальником Товариству. Процес оформлення кредитного договору між ТОВ «Мілоан» і [PERSON] відображено у Анкеті-заяві на кредит № 4523946 від 25.10.2021, де відображено порядок дій вчинених сторонами, спрямованих на укладення вказаного договору, зокрема, протягом часу з 2021-10-25 01:37:47 по 2021-10-25 01:38:23 була вчинена дія «Підписання договору» ( а.с. 37-38). Згідно з\~Довідкою про\~ідентифікацію клієнт\~ [PERSON] ,\~РНОКПП[NUMBER] , з яким укладено договір № 4523946 від 25.10.2021, ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): U47234, номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор 380984591845 (а.с. 52). Згідно з\~п.\~1.2.-1.4.,\~2.1.\~Кредитного договору,\~сума (загальний\~розмір)\~наданого [PERSON] \~кредиту становить\~5000\~грн.,\~який надається\~строком на\~30\~днів з\~25.10.2021\~шляхом переказу\~на картковий\~рахунок позичальника. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 24.11.2021. ТОВ «Мілоан»,\~на виконання\~умов договору\~відповідачу було\~надано кредитні\~кошти в\~розмірі 5000,00\~грн.\~шляхом перерахунку\~на банківську\~картку відповідача за допомогою системи ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс». Вказане підтверджується повідомленням ТОВ «ФК «Елаєнс», яке надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, адресованого\~ТОВ «Мілоан», про успішне проведення операції, а саме: 25.10.2021 переказ коштів згідно договору № 4523946 в сумі 5000 грн. на картку № [NUMBER] (а.с. 53). В пунктах 1.5.-1.7. Кредитного договору передбачено, що загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 4700,00 грн. в грошовому виразі та 317.286.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 9700,00 гривень. Загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. Комісія за надання кредиту: 950,00 грн., яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1). Проценти за користування кредитом: 3750,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6). Тип процентної ставки фіксована. Пунктом 7.1. Кредитного договору передбачено, що строк дії цього Договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. В пункті 2.3.1 договору визначено, що продовження вказаного в п. 1.3 Договору строку кредитування може відбуватися на пільгових або стандартних (базових) умовах, наступним чином: Відповідно до п. 2.3.1.1 передбачено пролонгацію на пільгових умовах, тобто позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом період на який продовжено строк кредитування нараховується за ставкою, визначеною п 1.5.2 Договору. Згідно пункту 2.3.1.2 договору передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах, тобто, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. До позовної заяви позивачем приєднано Графік платежів за договором про споживчий кредит № 4523946 від 25.10.2021 як Додаток №1 до договору та Паспорт споживчого кредиту № 4523946 як Додаток № 2 до договору (а.с. 34, 35-36). Вказані документи підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором і в цих документах містяться відомості про тип кредиту, суму кредиту, строк надання кредиту та спосіб надання кредиту, розмір процентної ставки та комісії, порядок користування та повернення кредиту, відповідальність за порушення умов кредитного договору тощо. Таким чином, укладаючи вказаний договір, відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За ч. 2\~ст. 639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Абзац 2 ч. 2\~ст. 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Тобто, будь-який вид договору, який укладається на підставі\~ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до ч. 3\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно з ч. 6\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За змістом ч. 8\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З вказаного слідує, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позикодавця можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За таких обставин суд приходить до висновку, що кредитний договір був укладений та підписаний в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами ст.ст. 6,\~627 ЦК України\~та ст.ст. 11,\~12 Закону України «Про електронну комерцію». При цьому, відповідач не заперечував факту укладення вказаного кредитного договору та отримання кредитних коштів в сумі 5000 грн. Отже, з наданих доказів вбачається, що під час укладення Договору про споживчий кредит № 4523946 від 25.10.2021 сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору на таких умовах, шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином укладений між сторонами договір є обов`язковим до виконання. Також, суд встановив, що 26.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено Договір факторингу № 26-07/2024, відповідно до якого первісний кредитор відступає за плату своє право грошової вимоги до Боржників строк виконання зобов`язань за якою настав, або яке виникне у майбутньому у сумі 287052895,25 грн., а фактор, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, приймає право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту і стає новим кредитором за договорами про споживчий кредит, раніше укладеними між клієнтом і боржником (а.с. 58-67). Відповідно до п. 6.1.3 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників для друку згідно Додатку № 4, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників для друку підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. На підтвердження факту укладення вказаного договору позивачем до позовної заяви додано копію Акта приймання-передачі Реєстру Боржників в електронному вигляді за Договором факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024, підписаного сторонами (а.с. 68), копію Акта приймання-передачі Реєстру Боржників для друку за Договором факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024, підписаний сторонами (а.с. 69) та копію Реєстру боржників для друку до Договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024 (а.с. 71-74). Факт укладення вказаного договору підтверджується також копією платіжної інструкції № 448090005 від 26.07.2024 про сплату на рахунок ТОВ «Мілоан» коштів за договором факторингу № 26-07/2024 (а.с. 70). Як вбачається з витягу з Додатку № 3 до Договору факторингу № 26-07/2024 від 25.10.2021, ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право грошової вимоги до відповідача за Договором № 4523946 від 25.10.2021 загальна сума заборгованості за яким станом на дату відступлення становила 20924,36 грн., з яких 4288,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 15686,36 грн. сума заборгованості за процентами за користування кредитом; 950,00 грн. сума заборгованості по комісії за надання кредиту (а.с. 17). Відповідно до п. 1 ч. ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Отже, суд встановив, що до позивача перейшло право вимоги за вказаним вище кредитним договором до боржника [PERSON] . При цьому, відповідачем у відзиві вказані обставини також не заперечуються. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. З матеріалів справи вбачається, що боржник належним чином не виконував умови кредитного договору, унаслідок чого у [PERSON] утворилася заборгованість. На підтвердження суми заборгованості відповідача [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 4523946 від 25.10.2021 позивачем додано відомість про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан» станом на 13.02.2022, з якого вбачається наступне: 25.10.2021 надано кредит в сумі 5000 грн.; 25.10.2021 нараховано комісію за надання кредиту в сумі 950,00 грн.; в період з 26.10.2025 по 24.11.2021 нараховані відсотки по 125,00 грн. в день; з 25.11.2021 по 28.11.2021 нараховані відсотки по 250,00 грн. в день; 28.11.2021 відповідач сплатив комісію за управління та обслуговування кредиту в сумі 250,00 грн., проценти по кредиту в сумі 1140,00 грн. та тіло кредиту в сумі 250,00 грн.; в період з 29.11.2021 по 05.12.2021 нараховані відсотки по 118,75 грн. в день; 05.12.2021 відповідач сплатив комісію за управління та обслуговування кредиту в сумі 237,00 грн., проценти по кредиту в сумі 1078,00 грн. та тіло кредиту в сумі 237,00 грн.; в період з 06.12.2021 по 12.12.2021 нараховані відсотки по 112,83 грн. в день; в період з 13.12.2021 по 18.12.2021 нараховані відсотки по 225,65 грн. в день; 18.12.2021 відповідач сплатив комісію за управління та обслуговування кредиту в сумі 225,00 грн., проценти по кредиту в сумі 1291,00 грн. та тіло кредиту в сумі 225,00 грн.; в період з 19.12.2021 по 25.12.2021 нараховані відсотки по 107,20 грн. в день; в період з 26.12.2021 по 13.02.2022 нараховані відсотки по 214,40 грн. в день. Загальна заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 4523946, згідно вказаної вище відомості становить 20924,36 грн., з яких: 4288,00 грн. - заборгованість за кредитом (залишок по кредиту); 15686,36 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 950,00 грн. заборгованість по комісії за надання кредиту. Наявність заборгованості відповідач також не заперечує, однак не погоджується з її розміром, а тому надав свій розрахунок, відповідно до якого з нього на користь позивача підлягає сплаті борг в сумі 6188,46 грн., що складається з залишку тіла кредиту після врахування сплати незаконної комісії в розмірі 3576 грн. та суми процентів нарахованих відповідно до умов договору за період його дії та періоди правомірної пролонгації за пільговою ставкою в розмірі 2612,46 грн. Щодо суми заборгованості по вказаному вище кредитному договору, суд зазначає наступне. Відповідно до позовних вимог, позивач окремо пред`явив вимоги до відповідача про стягнення 950,00 грн. комісії. Пунктом 1.5.1 Договору, комісія за надання кредиту: 950,00 грн., яка розраховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово. Також, п. 2.3.1.1 договору передбачає, для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Зважаючи на те, що між відповідачем та ТОВ «Мілоан» 25.10.2021 був укладений Договір про споживчий кредит, тобто позичальнику кредит наданий на споживчі цілі, а відтак особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». У постанові\~Верховного Суду\~в складі\~Об`єднаної\~палати Касаційного\~цивільного суду\~від 06.11.2023\~року у\~справі №\~204/224/21,\~зроблено наступний\~правовий висновок: «10\~червня 2017\~року набув\~чинності Закон\~України «Про\~споживче кредитування»,\~у зв`язку\~із чим\~у Законі\~України «Про\~захист прав\~споживачів» текст\~статті 11\~викладено в\~такій редакції:\~«Цей Закон\~застосовується до\~відносин споживчого\~кредитування у\~частині,\~що не\~суперечить Закону\~України «Про\~споживче кредитування». Положення частин\~першої,\~другої,\~п`ятої\~статті 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»\~з набуттям\~чинності Закону\~України «Про\~споживче кредитування»\~залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне управління кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.1 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за управління кредиту без конкретного переліку які саме послуги надаються є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».» Так, в укладеному між ТОВ «Мілоан» та відповідачем кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику та за які фінансовою установою встановлена комісія за надання кредиту, а також за управління та обслуговування кредиту. Отже, враховуючи, що фінансова установа не зазначила та не надала доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення пункту 1.5.1 щодо встановлення комісії у розмірі 19% від суми кредиту та пункту 2.3.1.1 щодо встановлення комісії за управління та обслуговування кредиту у випадку продовження строку кредитування є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22). За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення 950,00 грн. заборгованості за комісією є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. При цьому, зважаючи на те, що умови договору щодо нарахування позикодавцем комісії за пролонгацію договору є нікчемними, а тому сплачені відповідачем кошти в сумі 712 грн. (250 грн. +237 грн. +225 грн.), які позивач зазначив як комісія за управління та обслуговування кредиту підлягають вирахуванню з загальної заборгованості. Щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами слід зазначити наступне. Кредит надавався відповідачу строком на 30 днів, а саме з 25.10.2021 по 24.11.2021. При цьому умовами договору передбачено можливість пролонгації строку кредитування на пільгових умовах та на стандартних (базових) умовах. Так, п. 2.3.1.1. передбачено пролонгацію на пільгових умовах відповідно до якої позичальник має право неодноразово продовжити строк кредитування за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі Правила), що Розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, в тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Відповідач, заперечуючи проти позову в частині нарахування відсотків посилався на те, зокрема, що ним вносились кошти в рахунок погашення кредиту, однак він не знав, що дані кошти були зараховані товариством як плата за пролонгацію строку кредитування. Разом з тим, розділом 6 Правил (п. 6.10.3) визначено, що цей розділ та п. 2.3 індивідуальної частини договору визначає домовленість сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної обставини, щодо якої невідомо настане вона чи ні відповідно до ст. 212 ЦК України, і яка полягає у: а) здійсненні платежу позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п. 2.3.1.1 індивідуальної частини договору, п. 6.10.1.2 цих правил; б) продовженні користування кредитними коштами позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п. 1.3, п. 2.3.1.1, п. 2.3.1.2 індивідуальної частини договору. Після настання визначених в пунктах «а» та/або «б» обставин, умови кредитного договору, зокрема, строк кредитування, термін (дата) повернення кредиту змінюються пропорційно строку пролонгації. Нова дата платежу разом з актуальною сумою заборгованості відображаються товариством в оновленому графіку платежів, зміст та форма якого можуть відрізнятися від додатку 1 до індивідуальної частини, що розміщується товариством в особистому кабінеті позичальника. При сплаті через сайт або через програмно-технічні комплекси самообслуговування учасників платіжних систем, розрахунок суми платежу та всі необхідні реквізити платежу додаються автоматично. При сплаті у інший спосіб при оформленні платіжних документів для переказу коштів, що засвідчуватиме волевиявлення позичальника на продовження строку кредитування на пільгових умовах позичальник у графі «Призначення платежу» вказує: «продовження кредиту на N днів», номер кредитового рахунку, прізвище, ім`я, по батькові, ідентифікаційний номер. Разом з тим, позивачем до позовної заяви не додано доказів на підтвердження продовження строку кредитування (пролонгації) на пільгових умовах, зокрема, оновленого графіку платежів чи платіжної інструкції з зазначенням призначення платежу «за пролонгацію кредиту на N днів». Вказане свідчить, що позивач не довів належними доказами факт зміни умов кредитного договору в частині пролонгації договору на пільгових умовах. Разом з тим, пунктом 2.3.1.2 договору визначено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке продовження відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6 Договору (5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом). Вказані умови договору були погодженні сторонами при його підписанні, не визнавались недійсними та відповідач не заявляв вимог про визнання вказаних умов договору нікчемними. Отже, зважаючи, що відповідач 24.11.2021 не вніс кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитом, а відтак договір було пролонговано на стандартних базових умовах, і таке продовження відбулось на 60 днів, тобто до 23.01.2022. Так, з відомості ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 4523946 від 25.10.2021 вбачається, що відсотки за користування кредитом за період з 26.10.2021 по 24.11.2021 нараховані по 125,00 грн. в день та їх розмір становить 3750,00 грн. В період з 25.11.2021 по 23.01.2022 (60 днів) нарахування відсотків згідно умов договору має відбуватись за базовою відсотковою ставкою 5,00% в день на фактичний залишок кредиту. Також, зі змісту вказаної вище відомості суд встановив, що відповідач вносив кошти в рахунок погашення тіла кредиту, а саме 28.11.2021 250 грн., 05.12.2021 237 грн. та 18.12.2021 225 грн. Отже залишок заборгованості за тілом кредиту становить 4288,00 грн. (5000 250 -237 -225). При цьому, відсотки за користування кредитом нараховуються з урахуванням сплаченої відповідачем суми тіла кредиту і їх розрахунок відбувається наступним чином: з 25.11.2021 по 28.11.2021 (4 дні) 5000*5%= 250 грн. в день* 4 дні =1000 грн.; з 29.11.2021 по 04.12.2021 (6 днів) (5000-250)*5% =237,50 грн. в день *6 днів =1425 грн.; з 05.12.2021 по 17.12.2021 (13 днів) (5000-250-237)*5%=225,65 грн. в день * 13 днів = 2933,45 грн.; з 18.12.2021 по 23.01.2022 (37 днів) (5000-250-237-225)*5% = 214,40 грн. в день * 37 днів = 7932,80 грн. Тобто, загальний розмір відсотків за період з 26.10.2021 по 23.01.2022 складає 17041,25 грн. (3750 + 1000+ 1425+ 2933,45+ 7932,80). При цьому, з вказаної вище відомості судом встановлено та не заперечувалось відповідачем та представником позивача, що відповідачем були сплачені кошти в рахунок погашення іншої заборгованості на загальну суму 4221 грн. (712,00 грн. (комісія за управління та обслуговування) +3509 грн. (проценти)). З вказаного слідує, що з відповідача підлягають стягненню відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 12820,25 грн. (17041,25 грн. - 4221,00 грн.) та тіло кредиту в сумі 4288,00 грн. Таким чином, враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання у встановлені договором строки не виконав, у зв`язку з чим має борг по кредитному договору, то суд вважає за необхідне стягнути з нього заборгованість за кредитним договором у сумі 17108,25 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 4288 грн., заборгованість за процентами 12820,25 грн., а відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача кредитної заборгованості у сумі 17108,25 грн., тобто 81,76 % від заявленої вимоги, то розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1980,55 грн., а судовий збір у сумі 441,85 грн. суд покладає на позивача. Також представник позивача просив стягнути з відповідача судові витрати з надання правової допомоги в розмірі 9000 грн. Згідно з ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Статтею 30 Закону\~України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. У постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 суд зазначив, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та\~\~витраченого адвокатом часу. Суд встановив, що відповідно до Договору про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 ТОВ «Факторинг Партнерс» та Адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» домовились, що адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язаний оплачувати юридичну допомогу відповідно до умов розділу 4 договору. Згідно п.п. 4.1, 4.5 договору вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору. Сума визначена актом про надання юридичної допомоги цього договору є гонораром Адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає. Згідно заявки на надання юридичної допомоги № 135 від 02.12.2024 сторони за договором № 12-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024 погодили надання наступних правових (юридичних) послуг Адвокатським об`єднанням ТОВ «Факторинг Партнерс» по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] . Зокрема: надання усної консультації з вивчення документів (2 год. по 1500грн./год. =3000 грн.); складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (2 год. по 3000 грн./год.=6000 грн.). Всього погоджено послуг на суму 9000 грн. Згідно з Витягом з Акту № 1 про надання юридичної допомоги від 27.12.2024 сторони погодили надання наступних правових послуг Адвокатським об`єднанням Товариству відповідно до заявок на надання юридичної допомоги за наступним списком: відповідач [PERSON] , договір № 4523946. Надані послуги: надання усної консультації з вивчення документів (2 год. по 1500 грн./год. =3000 грн.); складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (2 год. по 3000 грн./год.=6000 грн.). Всього отримано послуг на суму 9000 грн. Разом з тим, відповідач заперечуючи розмір вказаних витрат посилається на їх непропорційність з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт і часу, витраченого адвокатом на виконання вказаних робіт, із огляду на складність справи та існуючу сталу практику з розгляду даної категорії справ, вказаний позивачем розмір витрат на правову допомогу є завищеним та не відповідає критеріям розумного розміру, зважаючи також на те, що дана справа є малозначною та розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, відповідач вказав на відсутність доказів сплати позивачем вказаної суми в рахунок оплати витрат пов`язаних з наданням правової допомоги. При цьому, суд враховує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі №923/560/17, від 10 листопада 2021 у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021 у справі №178/1522/18. Однак, виходячи із положень ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію їх необхідності та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що зазначені представником ТОВ «Факторинг Партнерс» витрати на правничу допомогу в розмірі 9000 грн. є завищеними. Зокрема суд звертає увагу, що справа стосується стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 20924,36 грн., тобто у справі незначної складності, яка, з огляду на ціну позову, розглядається судом у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін та без проведення судового засідання.\~Окрім цього, суд зауважує, що правова позиція ТОВ «Факторинг Партнерс» була сталою та не зазнавала змін протягом розгляду справи. Крім того, підготовка та ведення даної справи в суді не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи. Таким чином, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial