Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

У лютому 2025 року позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача, в якому просила змінити спосіб стягнення аліментів, присуджених за рішеннями суду, та стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу. В обґрунтування позову зазначила, що судовим рішенням від 17.12.2019 з відповідача стягуються аліменти на утримання їх спільної дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн щомісячно. Однак у відповідача змінився матеріальний стан, він працевлаштувався, що вважає є підставою для зміни способу стягнення з нього аліментів. Також просила стягнути з відповідача понесені неї витрати на допомогу в розмірі 1500 грн. Сторони в судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про слухання справи, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, у зв`язку з чим розгляд справи проведено у їхній відсутності. Позивач у позові просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки не повідомив. Також до суду не надходили від відповідача заяви чи клопотання щодо розгляду справи. Виклики відповідача про місце і час розгляду справи здійснювалися рекомендованим листом за його місцем реєстрації; шляхом відправлення SMS-повідомлення згідно п.2 Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.01.2023 №28 та через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Крім того, інформація про час та місце проведення судового засідання була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до якого є вільним, цілодобовим і безкоштовним. Згідно з постановою Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 надіслання листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб говорити про належне повідомлення, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю суду. Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу. З урахуванням положень ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст.141 СК України). Відповідно до ст.180 СК України, ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками вказаного обов`язку визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). Положеннями СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (ст.ст.180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (ст.185); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (ст.198).\~ Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від неї, та захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для життєдіяльності. За своєю суттю аліменти це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. З матеріалів справи слідує, що з 03.09.2010 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 27.11.2019 рішенням суду був розірваний. За час шлюбу у позивача та відповідача народився син [PERSON] , [INFO] , якого судом залишено на виховання із матір`ю і на утримання якого відповідач сплачує на користь позивача аліменти. Так, відповідно до рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду №285/3767/19 від 17.12.2019 з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина в розмірі 2000 грн щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 1 ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05.02.20214 у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. З огляну на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у певній грошовій сумі, на розмір аліментів у частці від заробітку батька (матері) та навпаки). При вирішенні питання про зміну розміру аліментів, слід з`ясовувати чи справді змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Як на підставу для зміни способу стягнення аліментів, позивач послалася на працевлаштування відповідача, зокрема надала довідку військової частини [NUMBER] від 07.10.2024, з якої слідує, що [PERSON] з 10.08.2024 перебуває на військовій службі. З податкової декларації про майновий стан і доходи відповідача слідує, що відповідачу з листопада 2024 року нараховується дохід у вигляді виплат військовослужбовцям, який за чотири місяці становить 145923,64 грн, тобто його матеріальний стан покращився, а тому доводи позивача щодо зміни його матеріального стану суд вважає слушними. Доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було. Зазначена обставина є підставою для зміни розміру та способу аліментів, разом з тим, на думку суду, позовні вимоги дещо завищені. Так, середньомісячний дохід платника аліментів у цій справі складає 36480,91 грн і чверть від такого доходу на аліменти становитиме 9120 грн, що є вочевидь неспіврозмірною із сумою доходу, який отримує сама позивачка. Зокрема, згідно податкової декларації про її майновий стан і доходи [PERSON] щомісячно отримує заробітну плату у ФОП в розмірі 8050 грн. СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини (ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони і знівельовує можливість суду втручатися у їх взаємовідносини. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Посилання на факти, без їх доведення належними та допустимими доказами, не може бути підставою для задоволення заяви. Виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів спільної дитини сторін, враховуючи визначений розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та доходи обох батьків, суд приходить висновку, що відповідач в змозі сплачувати аліменти в розмірі 1/8 частини від усіх видів його доходу. Такий розмір буде реальним, не поставить жодну із сторін у фінансове становище значно гірше один від одного, відповідатиме, як інтересам [PERSON] , так і інтересам платника та отримувача аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Суд зауважує, що метою стягнення аліментів не може бути безпідставне збагачення іншого з батьків за рахунок аліментних виплат. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Змінений розмір аліментів слід стягувати з дня набрання рішенням законної сили. Збільшення аліментів може бути виправданим, якщо матеріальне становище платника аліментів (військовослужбовця) значно покращилось, наприклад, через збільшення грошового забезпечення. Останнє, в свою чергу, складається з різних видів виплат, включаючи основне грошове забезпечення, надбавки, премії та додаткові винагороди. Аліменти стягуються з усіх видів його грошового забезпечення. Деякі з цих виплат можуть бути нерегулярними або залежати від конкретних умов служби. Це може впливати на розмір аліментів та процес їх стягнення. Закон передбачає,\~що питання\~зміни розміру\~аліментів за\~певних умов\~може ініціювати\~як їх\~платник,\~так і\~стягувач і\~у разі зміни обставин, що стали підставою для ухвалення цього рішення, кожна зі сторін не позбавлена в майбутньому права звернутися до суду з позовом про зміни розміру аліментів. Також позивачем заявлено до відшкодування витрати на правничу допомогу в сумі 1500 грн. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Всупереч вказаним нормам позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу, а тому суд не знаходить підстав для відшкодування їх відповідачем. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial