Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

У травні 2021 року позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просила: 1) усунути [PERSON] перешкоди у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] , [INFO] , шляхом зобов`язання [PERSON] не чинити перешкоди в участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] , [INFO] ; 2) визначити [PERSON] наступні способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] , [INFO] : - щотижня з 10.00 неділі до 08.30 середи з перебуванням дитини за місцем проживання [PERSON] без присутності батька дитини; - половину осінніх, зимових та весняних канікул, два тижні влітку для спільного відпочинку та оздоровлення дитини без присутності батька дитини. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що сторони зареєстрували шлюб 15 вересня 2007 року, який розірвано рішенням суду 31 серпня 2020 року. Від шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . До розірвання шлюбу сторони разом з дитиною проживали у кв. [ADDRESS] , яка належить сторонам по 1/2 частині. 15.09.2020 позивач з дитиною почали проживати окремо, а вже 16 вересня 2020 року відповідач самостійно забрав дитину зі школи і з того часу ізолює дитину від спілкування з позивачем. Розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 17 березня 2021 року №189 позивачу визначено способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Однак, через систематичні перешкоди відповідача, розпорядження не виконується. Також позивач звертається до служби у справах дітей та органів поліції із відповідними заявами через чинення відповідачем перешкод у спілкуванні позивача з дитиною. Таким чином, позивач вважає, що позасудовим шляхом вирішення питання участі у вихованні та спілкуванні з дитиною є неможливим (Т.1 а.с.1-19). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 травня 2021 року визначено головуючого суддю [PERSON] (Т.1 а.с.21). Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04 червня 2021 року відкрито загальне позовне провадження (Т.1 а.с.23). 18.08.2021 до суду надійшов відзив, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначає, що позивач самостійно прийняла рішення покинути дитину й переїхати жити в інше місце. Дитина майже рік проживає з відповідачем, оскільки позивач переїхала жити в інше місце, чим самоусунулась від виховання сина. Також відповідач зазначає про недбале виконання позивачем своїх батьківських обов`язків. Крім того, відповідач не заперечує проти спілкування матері із сином, однак задоволення позову може суперечити інтересам дитини. Відповідач звертає увагу, що позивач ніколи не повідомляє коли вона прийде, а приходить коли їй зручно, однак дитина не може постійно сидіти та чекати, коли прийде мама (Т.1 а.с.45-163). 13.09.2021 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування (Т.1 а.с.164-169). 22.09.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що з листопада 2018 року відповідач регулярно почав влаштовувати сварки та створювати конфлікти, чим спричиняє дитині психологічні травми, у зв`язку з цим позивач вимушена орендувати окреме житло. Також не відповідають дійсності твердження відповідача про халатне відношення позивача до своїх батьківських обов`язків, навпаки, саме відповідач маніпулює дитиною та її свідомістю виключно в своїх інтересах. Відповідач ознайомлений із розпорядженням Солом`янської РДА про визначення способів участі у вихованні позивачем дитини, однак свідомо не виконує, про що неодноразово казав позивачу. Крім того, відповідач не має постійного місця роботи, має досить вільного часу та використовує його на те, щоб відлучати дитину матері (Т.1 а.с.170-191). 19.10.2021 до суду надійшла заява позивача про долучення доказів (Т.1 а.с.194-198). 19.10.2021 до суду надійшло клопотання відповідача про долучення доказів (Т.1 а.с.199-200). Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2021 року задоволено клопотання позивача та відповідача про виклик та допит свідків, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (Т.1 а.с.205-209). У судовому засіданні 17 жовтня 2022 року приведено до присяги та допитано свідків: [PERSON] , [PERSON] (Т.2 а.с.4-8). 30.11.2022 до суду надійшло клопотання відповідача про долучення доказів (Т.2 а.с.12-20). 06.03.2023 до суду надійшла заява позивача про долучення доказів (Т.2 а.с.29-62). У судовому засіданні 09 березня 2023 року приведено до присяги та допитано свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (Т.2 а.с.63-69). 08.05.2023 до суду надійшли додаткові пояснення позивача (Т.2 а.с.75-79). У судовому засіданні 10 травня 2023 року проведено бесіду з дитиною для з`ясування її думки (Т.2 а.с.81-83). Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 19 січня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про виклик та допит свідка - психолога Солом`янської РДА (Т.2 а.с.112-114). Розпорядженням керівника апарату Солом`янського районного суду міста Києва від 05 квітня 2024 року №879, призначено проведення автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку із неможливістю продовжувати розгляд справи суддею [PERSON] у зв`язку з її звільненням у відставку, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 19 березня 2024 року №797/0/15-24 (Т.2 а.с.126). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 квітня 2024 року визначено головуючого суддю [PERSON] (Т.2 а.с.127-128). Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09 квітня 2024 року справу прийнято до провадження та продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні (Т.2 а.с.129). 14.05.2024 до суду надійшла заява позивача про долучення доказів (Т.2 а.с.135-144). Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 16 травня 2024 року розпочато підготовче судове засідання (Т.2 а.с.145-146). Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 28 червня 2024 року задоволено клопотання позивача та відповідача про виклик та допит свідків, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (Т.2 а.с.155-157). У судовому засіданні 09 вересня 2024 року проведено опитування дитини (Т.2 а.с.163-166). 23.10.2024 до суду надійшла заява відповідача про відвід головуючого судді (Т.2 а.с.181-182). Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 листопада 2024 року заяву відповідача [PERSON] про відвід головуючого судді в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною визнано необґрунтованою. Вирішення питання про відвід головуючого судді Кицюк В.С. від розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною - передано судді, який визначається у порядку, встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України (Т.2 а.с.184-186). Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 29 листопада 2024 року у задоволенні заяви про відвід відмовлено. У судовому засіданні 24 лютого 2025 року та 26 травня 2025 року прослухано звукозаписи судових засідань із допитами свідків у справі. Представник позивача у судовому засіданні просила позов задовольнити, усунути перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною й встановити способи участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною. Позивач у судовому засіданні підтримала свого представника, просила позов задовольнити. Додатково звернула увагу, що відповідач чинить їй перешкоди у спілкуванні з дитиною, настроює дитину проти матері, що негативно відображається на психоемоційному стані дитини й взагалі на дитячо-батьківських відносинах. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову, однак зазначив, що не проти спілкування дитини з матір`ю, проте ніяких перешкод він позивачу не чинить. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 15 вересня 2007 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києві з державним Центром розвитку сім`ї (Т.1 а.с.6). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , батьком якого є [PERSON] , матір`ю [PERSON] (Т.1 а.с.7). Розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 17 березня 2021 року №189 «Про визначення способів участі матері у вихованні та спілкуванні з дитиною», визначено способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] , [INFO] , а саме щотижня з 10.00 неділі до 08.30 середи; за попередньою домовленістю з батьком дитини половину осінніх, зимових та весняних канікул, два тижні влітку для спільного відпочинку та оздоровлення дитини (Т.1 а.с.8). Солом`янське УП ГУНП у м. Києві повідомило Службу у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації листом від квітня 2021 року №16927/125/55/05-2021 про те, що 04 квітня 2021 року до Солом`янського УП ГУНП у м. Києві надійшло звернення [PERSON] з приводу того, що колишній чоловік [PERSON] чинить перешкоди у спілкуванні зі спільним малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , чим не виконує розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (Т.1 а.с.16). Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації листом від 24 жовтня 2019 року №108/24-4700 повідомило [PERSON] про розгляд його звернення, відповідно до якого з матір`ю малолітнього в телефонному режимі проведено профілактичну бесіду, під час якої їй роз`яснені її права та обов`язки щодо виконання батьківських обов`язків, недопущення неправомірних дій по відношенню до дитини. Незважаючи на те, що судом розглядається справа про розлучення та розподіл майна, питання виховання дитини вирішується батьками спільно (Т.1 а.с.70). Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації листом від 25 вересня 2019 року №108/24-4189 повідомило [PERSON] про розгляд їїо звернення, відповідно до якого з батьком малолітнього в телефонному режимі було проведено профілактичну бесіду, під час якої йому роз`яснені його права та обов`язки щодо виконання батьківських обов`язків, недопущення обмеження спілкування з дитиною одним з батьків (Т.1 а.с.184). Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації листом від 24 січня 2020 року №108/24-406 повідомило [PERSON] про розгляд його заяви про вчинення домашнього насильства з боку дружини [PERSON] , відповідно до якого з [PERSON] була проведена профілактична бесіда та відібрано пояснення, вона заперечувала обвинувачення щодо вчинення домашнього насильства. Конфлікти, що виникають у сім`ї, вона пояснила намаганням дискредитувати її як матір та відібрати у неї дитину. З метою запобігання конфліктних ситуацій в подальшому рекомендовано звернутись до Солом`янського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді та «Центру сім`ї» для отримання консультації юриста та психолога (Т.1 а.с.72). Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації листом від 26 червня 2020 року №108/24-2497 повідомило [PERSON] про розгляд її заяви щодо вчинення економічного та психологічного насильства з боку чоловіка [PERSON] , відповідно до якого з [PERSON] була проведена профілактична бесіда про недопущення проявів домашнього насильства в сім`ї, а також він проінформований щодо адміністративної та кримінальної відповідальності. З метою запобігання конфліктних ситуацій в подальшому рекомендовано скористатись послугами психолога та юрисконсульта Солом`янського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді та «Центру сім`ї» Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (Т.1 а.с.185). Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації листом від 06 липня 2020 року №108/24-2579 повідомило [PERSON] про розгляд його звернення, відповідно до якого питання виховання дитини, створення належних умов для проживання та зростання вирішуються батьками спільно (Т.1 а.с.79). Відповідно до копії характеристики вихователя ДНЗ №654 [PERSON] на дошкільника [PERSON] , батьки досить часто приділяють [PERSON] велику увагу знанням, виховуванню, слідкують за одягом сина, цікавляться життєдіяльністю дитини в дитячому садку (Т.1 а.с.98). Згідно з копією довідки директора Спеціалізованої школи І-ІІІ ступеня №71 Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 11 грудня 2020 року №07-20/187, [PERSON] , батько [PERSON] , дійсно сам займається вихованням сина, кожен день вчасно приводить дитину до школи, кожен день вчасно забирає додому після закінчення навчальних занять, цікавиться результатами навчальної діяльності сина, спілкується з класним керівником, за дитиною здійснюється належний догляд (Т.1 а.с.124). Відповідно до копії висновку спеціаліста - психолога [PERSON] щодо психоемоційного стану [PERSON] від 26 травня 2021 року, надано рекомендацію люблячим батькам [PERSON] : налагодження конструктивного діалогу між дорослими, з врахуванням думки [PERSON] , сприятиме гармонійному розвитку та психологічному здоров`ю дитини (Т.1 а.с.146-150). Згідно з копією висновку Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради №253 від 12 грудня 2019 року психологічного обстеження малолітнього [PERSON] , рекомендовано: батьку та матері не проявляти негативних дій та не висловлюватись один проти одного у присутності дитини та не залучати сина до вирішення міжособистісного конфлікту; батькам скористатися сімейною медіацією з метою вирішення конфліктної ситуації та питань, пов`язаних з визначенням місця проживання [PERSON] та участі батьків у вихованні, навчання та догляді, адже взаєморозуміння між батьками є запорукою гармонійного розвитку дитини (Т.1 а.с.187-189). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 09 вересня 2021 року №108-11911 «Про визначення способів участі матері у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] , [INFO] », вважає за доцільне визначити наступні способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON] , 2014р.н., а саме без присутності батька дитини щотижня з 10.00 неділі до 08.30 середи, половину осінніх, зимових та весняних канікул, два тижні влітку для спільного відпочинку та оздоровлення дитини (Т.1 а.с.166-168). Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції). Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, №31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, №10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Поряд із цим, згідно з ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно зі ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.151, 152 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 158 СК України). Відповідно до статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За змістом положень ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити; контакт з дитиною - реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»). Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). За змістом ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Сторонами не заперечується, що батьки разом не живуть, а дитина проживає з відповідачем. Крім того, у судовому засіданні судом з`ясовано думку дитини, яка проживає із батьком (відповідачем по справі), однак не заперечує інколи зустрічатись та проводити час із матір`ю (позивачем у справі). Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 2 ст.100 ЦПК України визначено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Позивач та відповідач долучають DVD-диски, які містять аудіо та відеозаписи (електронні документи у цифровій формі), які не засвідчено електронним цифровим підписом, відтак останні не можуть вважатись допустимими доказами з точки зору положень ст.100 ЦПК України. Крім того, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). При вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини, які полягають зокрема в забезпеченні її розвитку у стійкому середовищі. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Позивач, будучи матір`ю дитини, прагне спілкування із сином, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов`язком. Окрім наведеного, суд вважає, що реалізація одним із батьків свого права на спілкування з дитиною у будь-якому разі не повинна перешкоджати нормальному розвиткові дитини. Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право матері на спілкування із сином у спосіб, визначений висновком органу опіки та піклування, чи обставин, які б свідчили про спілкування матір`ю із сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, не встановлено, а тому враховуючи інтереси дитини, вік дитини, стан дитини, суд приходить до висновку про задоволення позову. Більш того, суд роз`яснює сторонам, що з урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини. З урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин дійсних взаємовідносин сторін, відношення матері до дитини, а також відношення батьків та дитини, а також те, що батько сам не заперечує, що дитина має спілкуватись із матір`ю, переймаючись виключно інтересами дитини, який є хлопчиком, і в житті якого матір має одне з вирішальних значень, суд приходить до висновку про встановлення саме такого способу участі матері у вихованні сина, який наведено у резолютивній частині рішення.

Outcome: partial