Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтуванні позову посилалася на те, що вони з відповідачем проживали однією сім`єю, зареєстрований шлюб та мають спільних дітей. Сімейні відносини між сторонами припинені, проживають окремо, діти проживають разом із матір`ю та знаходяться на її повному матеріальному забезпеченні. Позивачка на теперішній час не працює. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання та на утримання дитини не надає, хоча має можливість надавати таку допомогу, працездатний та отримує дохід, працює лісником ДП «Ємільчинський лісгосп», а тому позивачка просила суд стягнути із відповідача на її утримання аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] . Ухвалою суду 15.04.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судовому засіданні 09.05.2025 позовні вимоги підтримала повністю, відповідач просив відкласти розгляд справи, щоб подати докази того, що він на даний час не працює. У судове засідання 03.07.2025 позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, та зазначила, що підтримує позовні вимоги повністю. Відповідач у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Будь-яких клопотань чи заяв не подав. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, укладеному 04.08.2018 виконавчим комітетом Білокоровицької сільської ради Олевського району Житомирської області та мають спільних малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 29 квітня 2025 року рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Сторони проживають окремо, на теперішній час сімейні відносини між ними припинені, діти проживають разом із матір`ю та знаходяться на її повному матеріальному забезпеченні. Позивачка на теперішній час не працює. У позовній заяві позивачка вказала, що відповідач офіційно працевлаштований у ДП «Ємільчинський лісгосп АПК». Особливим видом право подружжя на утримання є право дружини на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливості полягає у строковості дії, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Правом на утримання вагітної дружини, а також дружина, з якою проживає дитина. Відповідно до ч. 2, 4 статті 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 1 ст. 80 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застосування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.06.2019 у справі № 201/2097/17 (провадження № 61-26230 ск 18) визначальним на підставі цієї норми закону є наявність у дружини права на утримання, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.11.2021 у справі № 487/5798/20 (провадження № 61-13023св21) тлумачення частини другої статті 84, частини другої статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач - [PERSON] працює майстром у ДП «Ємільчинський лісгосп АПК», що підтверджено довідкою ДП «Ємільчинський лісгосп АПК» від 14.04.2025 №17 про отримані доходи [PERSON] за період з жовтня 2024 року по березень 2025 року (а.с.13). Доказів протилежного відповідачем не надано. У судовому засіданні 09.05.2025 відповідач вказав, що тимчасово не працює, однак доказів на підтвердження вказаного не надав. Судом відкладено розгляд справи для можливості подання відповідачем відповідних доказів, однак відповідач не з`явився в подальші судові засідання, не надав жодних доказів щодо підтвердження факту його звільнення з роботи та/або відсутності доходів. Відповідно до частини 2 статті 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч. 1 ст. 182 СК України, зокрема, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Таким чином, судом встановлено, що на даний час діти проживають разом із матір`ю за місцем її проживання, відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу матері своєї дитини. При цьому, суд враховує, що відповідно до судового наказу від 08.04.2025 присуджено до стягнення з боржника [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 04.04.2025 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Таким чином, визначаючи розмір підлягаючих до стягнення аліментів, суд приходить до висновку, що заявлений позивачкою розмір, а саме 1/4 від доходу позивача, не знаходить свого підтвердження, а тому, враховуючи обов`язок батька утримувати як матір дитини, так і самих дітей, з урахуванням того, що відповідач є працевлаштованим, враховуючи матеріальний стан сторін та сплату відповідачем аліментів на дітей, принцип справедливості, співмірності, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача на її утримання аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до [INFO] . Враховуючи вище викладене, суд присуджує відповідачу до сплати аліменти на користь та на утримання позивача у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 14.04.2025, і до досягнення дитиною - донькою [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, що відповідає межам принципу розумності та справедливості, є достатнім та доцільним захистом порушеного права позивача. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову про стягнення аліментів на утримання дружини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі статтею 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України). Оскільки згідно з вимогами пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 605,60 грн.

Outcome: partial