Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

02.04.2025 року до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області надійшла позовна заява Виконавчого комітету Ушомирської сільської ради, як органу опіки та піклування, що діє в інтересах дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] , 1973 року народження являється батьком дітей: [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.08.2010 року, виданим виконавчим комітетом Бондарівської сільської ради Коростенського району Житомирської області; [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.02.2013 року, виданим виконавчим комітетом Купищенської сільської ради Коростенського району Житомирської області та [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.11.2015 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ушомирської сільської ради Коростенського району, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ушомирської сільської ради Коростенського району від 28.01.2025 року № 13 вбачається, що гр. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 2009 року по 2019 рік. За час перебування у шлюбі у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу у 2019 році [PERSON] обрав дошлюбне прізвище - " [PERSON] ". Стосовно матері дітей [PERSON] застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за вчинення кримінального правопорушення (ухвала Коростенського міськрайонного суду від 09.01.2025 року № 279/7781/24), наразі вона перебуває у слідчому ізоляторі тимчасового утримання, а діти поставлені на облік службою у справах дітей Ушомирської сільської ради, як залишені без батьківського піклування. На даний час [PERSON] з дітьми не проживає, постійно змінює місце проживання, має тимчасові заробітки, за місцем реєстрації у с. Купище з`являється періодично. Допомоги на утримання дітей не надає, рідко спілкується з ними по телефону, в телефонному режимі працівникам служби у справах дітей Ушомирської сільської ради повідомив, що не має бажання та можливості забрати дітей та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Діти з 05.09.2024 року влаштовані до Коростенського міського центру соціальної підтримки дітей та сімей " Віри , Надії , Любові " на повне державне утримання, де і перебувають на даний час. Згідно інформації закладу батько [PERSON] дітей жодного разу не провідував, допомоги на їх утримання не надавав, не цікавився їх життям та здоров`ям. Згідно інформації служби у справах дітей Ушомирської сільської ради діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] перебувають на обліку служби у справах дітей через ухиляння батьків від належного виконання батьківських обов`язків, з 21.01.2025 року та поставлені на облік як діти, які залишилися без батьківського піклування. Оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не створює належних умов для здорового фізичного, духовного та морального розвитку своїх дітей, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03.04.2025 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Представник позивача у підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач, належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади, в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Правом подачі відзиву на позов не скористався, будь-яких заяв, заперечень, клопотань пов`язаних з розглядом справи до суду не надав. До суду повернулися поштові відправлення з довідками про причини повернення/досилання з відмітками про невручення рекомендованих листів у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Відповідно до позиції Верховного Суду у справі № 755/17944/18 від 10.05.2023 довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку "відсутній за вказаною адресою" вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Під час підготовчого провадження та проведення підготовчого засідання у даній справі вчинено підготовчі дії, передбачені ч. 2 ст. 197 ЦПК України, зокрема, з`ясовано обсяг доказів, встановлено порядок з`ясування обставин та дослідження доказів під час розгляду справи по суті; визначено дату проведення судового засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01.05.2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні 21.05.2025 року та у зв`язку з першою неявкою відповідача відкладено на 01.07.2025 року. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суд заяву про розгляд справи у відсутність представника, у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим, у судове засідання не з`явився. Згідно зі ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши повно, всебічно, об`єктивно та безпосередньо матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , який рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області у справі №279/1504/2019 від 09 липня 2019 року було розірвано. За час перебування у шлюбі в них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.08.2010 року, виданим виконавчим комітетом Бондарівської сільської ради Коростенського району Житомирської області; [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.02.2013 року, виданим виконавчим комітетом Купищенської сільської ради Коростенського району Житомирської області та [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.11.2015 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області. Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області у справі №279/1993/25 від 17 квітня 2025 року мати дітей [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі із конфіскацією майна. Під час розгляду справи по обвинуваченню матері службою у справах дітей Ушомирської сільської ради діти були поставлені на облік як залишені без батьківського піклування та влаштовані до Коростенського міського центру соціальної підтримки дітей та сімей " Віри , Надії , Любові " на повне державне утримання. Згідно інформаційного листа адміністрації Коростенського міського центру соціальної підтримки дітей та сімей "Віри, Надії , Любові" від 19.02.2025 року батько [PERSON] дітей жодного разу не провідував, допомоги на їх утримання не надавав, не цікавився їх життям та здоров`ям, з працівниками закладу не спілкувався. Вказані обставини свідчать про те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не створює належних умов для здорового фізичного, духовного та морального розвитку своїх дітей. Відповідно до довідки Купищенського старостинського округу Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області вбачається, що відповідач - [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та фактично з 2019 року за вказаною адресою не проживає. Згідно інформації Купищенського старостинського округу Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області відповідач характеризується негативно. Після розлучення з дружиною [PERSON] за місцем реєстрації з`являється періодично, за будинком не доглядає, будинок є непридатним для проживання його дітей. Офіційно ніде не працює, постійно змінює місце фактичного проживання, у вихованні та утриманні дітей участі не приймає, аліменти на дітей не сплачує. Відповідно до висновку органу опіки і піклування, підписаного головою органу опіки та піклування та затвердженого рішенням виконавчого комітету Ушомирської сільської ради №13 від 28.01.2025 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] стосовно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до інформаційного листа Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області вбачається, що термін перебування дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в Коростенському міському центрі соціальної підтримки дітей та сімей "Віри, Надії , Любові" закінчився, батько - [PERSON] , в телефоному режимі повідомив службу у справах дітей Ушомирської сільської ради про те, що наміру забрати дітей він не має, діти тимчасово влаштовані в сім`ю бабусі - [PERSON] , яка мешкає за адресою : [ADDRESS] . Інформація про те, що діти залишилися без батьківського піклування та тимчасово влаштовані в сім`ю бабусі - [PERSON] також підтверджується наказом Служби у справах дітей Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області №45-о від 02 червня 2025 року "Про тимчасове влаштування [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , дітей, які залишилися без батьківського піклування в сім`ю родичів, знайомих". Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі ч.4 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Положеннями ч.1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ч.1,2 ст 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Положеннями ч.7 ст.7 Сімейного Кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно зі ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваногозаконуі процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Положеннями ст. 141, 150, 153, 155 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Частиною 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено підстави позбавлення батьківських прав. Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення змісту п. 2 вказаної статті дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Виходячи з наведеного, враховуючи інтереси дитини, позицію відповідача, та те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей. Згідно зі ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України" (за заявою № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Поведінка відповідача, який не виховує своїх дітей, не цікавиться їхнім життям та здоров`ям, не піклується про їхній фізичний та духовний розвиток, не сприяє їхньому навчанню, не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, матеріально не дітей не забезпечує, свідчить про його байдуже ставлення та саме свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. Статтею 81 ЦПК України визначено що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Визначальним при вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав є ставлення батька до дітей, бажання спілкуватися з ними та брати участь у їх вихованні, навчанні, здоров`ї, а також її фізичному, духовному та моральному розвитку. До суду відповідач не надав жодного доказу або ж своїх заперечень щодо недоцільності позбавлення його батьківських прав та відсутності його вини у невиконанні своїх обов`язків по догляду та вихованню дітей, а тому суд враховує лише ті докази, які містяться в матеріалах справи. У даному випадку судом встановлено, що відповідач [PERSON] не просто ухиляється від виконання своїх обов`язків батька по відношенню до своїх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а робить це свідомо, не бажаючи забирати дітей, спілкуватися з ними особисто, а також брати будь яку участь у їх вихованні та утриманні. Неявка відповідача в судові засідання також свідчить про його байдужість до долі дитини. Суд вважає, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків. Враховуючи викладе, суд дійшов висновку про те, що відповідач ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків, будь якого інтересу до їх збереження не проявляє, а тому відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України його слід позбавити батьківських прав відносно дітей. Відповідно до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. ВІдповідно до ч.2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно зі ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved