Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

До Самарського районного суду м. Дніпра звернулась [PERSON] з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», про захист прав споживача, визнання недійсними, такими, що не дозволені користувачем, транзакції та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка послалася на те, що є клієнтом AT КБ «Приватбанку» i користується послугами банку відповідно до умов і правил надання банківських послуг. 12.01.2023 року близько 18:00 годин вона перебувала в маршрутному таксі, де помітила, що у неї із сумки пропав її мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 7». [PERSON] негайно після викрадення мобільного телефону, звернулась до ВП № 12 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, проте заяву про вчинення кримінального правопорушення остання в цей день не подавала, оскільки під час здійснення виклику на її викрадений телефон з ВП № 12 ДРУП ГУНП, невідома особа відповіла на дзвінок та повідомила, що її телефон знайдено та [PERSON] може його забрати в цей же вечір. У подальшому телефон повернутий не був, а надалі був відключений. Відомості про те, що [PERSON] зверталась до ВП № 12 ДРУП ГУНП містяться у відповіді на адвокатський запит. В цей же день, коли вона повернулась додому, то одразу зайшла на офіційний сайт Приватбанку, задля того, щоб перевірити наявність її грошових коштів на банківському рахунку [NUMBER] . Оскільки у неї самостійно не вийшло зайти у додаток Приват 24, шляхом входу через комп`ютер та заблокувати свої картки, остання здійснила блокування власних рахунків за допомогою мобільного телефону свого чоловіка. 13.01.2023 p. вона звернулась до відділення Приватбанку задля того, щоб отримати нові банківські картки і вже там дізналась, що з її розрахункового рахунку були незаконно зняті грошові кошти чотирма операціями 2676 грн.. 9632 грн., 9632 грн., 9632 грн. Після того, як вона повідомила працівникам Приватбанку, що не робила таких операцій, їй видали нові картки. Гроші їй повернені не були. В той же день вона звернулась до поліції з приводу викрадення її мобільного телефону. Після цього, протягом деякого часу працівники поліції повідомили їй, що необхідним є також звернутися і до кіберполіції, що позивачкою і було зроблено. 23.03.2023 року позивачка звернулась із заявою на оскарження операцій у банку. Листом від 23.03.2023 р. відповідач надав відповідь, в якій повідомив, що банк не зможе повернути кошти, оскільки дії зі зняття коштів з карткового рахунку можливо було здійснити тільки за допомогою використання фінансового телефону та іншої інформації Відповідача. Також повідомив, що клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на Платіжній картці даних, до моменту звернення Клієнта в Банк та блокування Платіжної картки i всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Платіжної картки в Стоп-лист Платіжною системою. У випадку впевненості в наявності шахрайських дій щодо списання грошових коштів, рекомендували Відповідачу звернутися до правоохоронних органів. 08.10.2024 р. позивачка звернулась до відповідача з заявою щодо надання інформації про блокування її карток. Відповідач нарахував заборгованість за даними транзакціями [PERSON] . Проте, позивачка не вчиняла жодних дій чи бездіяльності на отримання третім особам інформації, яка дає можливість користування її картковим рахунком. Тобто, зазначене свідчить про відсутність вини позивачки в наявності боргу перед відповідачем. Заборгованість за тілом кредиту виникла не з вини позивачки, проте відповідач знаючи істину причину боргу звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, приховуючи істину причину боргу від суду. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2024 р. по справі № 206/146/24, постановою Дніпровського апеляційного cyдy від 26.09.2024 р. рішення залишено без змін, позов було задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 07 лютого 2007 року, яка утворилася станом на 26 листопада 2023 року у розмірі 29 963,35 грн. та 2 093,52 грн. сплаченого судового збору. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] 1980 грн. витрат на правову допомогу. Суди двох інстанцій мотивували свої рішення тим, що телефон у [PERSON] було викрадено 12 січня 2023 року та зазначає, що 13 січня 2023 року звернулася до відділення банку. доказів звернення до банку та доказів здійснення дій на блокування карток не надано. Будь яких негайних заходів щодо блокування картки [PERSON] не вчинила. Разом з тим, будь яку інформацію щодо блокування карткових рахунків одразу після викрадення мобільного телефону та заміну карткових рахунків на наступний день [PERSON] , банк не зазначив ані у своїй позовній заяві, ані відповіді на відзив в суді першої інстанції. Також банк умисно не надавав будь якої інформації щодо блокування та заміни карткових рахунків Відповідачем. 08.10.2024 р. Позивачка вкотре звернулась до відповідача з вимогою надати інформацію щодо блокування її карткових рахунків, і лише 28.10.2024 р. банк надав відповідь, в якій зазначив про блокування її карток у день викрадення мобільного телефону. Через електронний кабінет «Приват24» позивачка отримала довідки з зазначенням інформації про перевипуск карток. Отримати будь яку інформацію раніше не вдавалось можливим, оскільки банк умисно замовчував про ці обставини, а позивачка в свою чергу нe мала можливості отримати будь яку інформацію через відсутність на її мобільному телефоні додатку «Приват24» після викрадення її мобільного телефону. Відповідач всупереч Положенню № 164 від 29.07.2022р. не здійснив жодних дій на сприяння позивачці в поверненні коштів за неналежною платіжною операцією з використанням платіжного інструменту, що може вказувати на зацікавленість відповідача у здійсненні таких шахрайських дій з незаконним перерахуванням грошових коштів іншим особам, для подальшого стягнення з позивачки суми заборгованості за тілом кредиту та нарахування заборгованості за простроченими відсотками, навіть всупереч пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у якому зазначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Колексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки, відповідач добровільно відмовляється відновлювати баланс рахунку позивачки до стану, що передував вчиненню спірних транзакцій, остання вимушена звернутися до суду, у зв`язку з порушенням своїх прав. Окрім матеріальної шкоди, позивачці було завдано моральної шкоди. Вона зазнала сильних душевних та моральних страждань, оскільки залишилась без засобів існування, була вимушена приділяти значну частину свого особистого часу на вирішення даної проблеми, неодноразово зверталась до відповідача, як усно так і письмово, а також за юридичною допомогою. В результаті неправомірних дій відповідача, у позивачки значно погіршився моральний i фізичний стан, остання почала відчувати страх та панічні атаки при використанні банківських карток. Тепер на її мобільному пристрої відсутній додаток Приват 24 з метою уникнення в подальшому ситуацій з незаконним переведенням її коштів через платіжну систему. Також у неї присутнє відчуття приниження честі та гідності та безсилля від вимог банку сплатити борги, що створили шахраї. Спричинену моральну шкоду позивачка оцінює в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць, з дня незаконного перерахування її грошових коштів, що і є днем повідомлення позивачки про незаконне перерахування грошових коштів та блокування картки до ухваленням судом рішення по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Тому позивачка просить визнати недійсними, такими, що не дозволені користувачем, транзакції, вчинені 12 січня 2023 року по банківському рахунку [NUMBER] (картка № [NUMBER] ), відкритому на ім`я [PERSON] , наступні транзакції: - переказ з картки № [NUMBER] на картку № [NUMBER] о 19 годині 11 хвилин 12 січня 2023 року на суму 9000 гривень (сума у валюті картки); - переказ з картки № [NUMBER] на картку № [NUMBER] о 19 годині 12 хвилин 12 січня 2023 року на суму 9000 гривень (сума у валюті картки); - переказ з картки № [NUMBER] на картку №e [NUMBER] о 19 годині 14 хвилин 12 січня 2023 року на суму 9000 гривень (сума у валюті картки); - переказ з картки № [NUMBER] на картку № [NUMBER] о 19 годині 21 хвилина 12 січня 2023 року на суму 2500 гривень (сума у валюті картки) та зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» відновити залишок коштів на картковому рахунку № [NUMBER] (банківський рахунок [NUMBER] ), відкритий в Акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] , до стану в якому цей рахунок перебував перед виконанням несанкціонованих (недозволених) користувачем фінансових операцій (транзакцій) від 12 січня 2023 року, тобто станом на 19 годину 10 хвилин 12 січня 2023 року. \~ \~ \~ \~Також позивачка просить стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на свою користь моральну шкоду в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць, починаючи з 12.01.2023p. до ухваленням судом рішення по справі. Не погодившись з позовними вимогами відповідач, в особі свого представника, направив до суду відзив на позовну заяву, згідно якого повідомив суд, що, що 20 травня 2024 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 206/146/24 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, позовні вимоги Банку задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 07.02.2007 року, яка утворилася станом на 26.11.2023 року у розмірі 29 963 грн. 35 коп. та 2 093 грн. 52 коп. сплаченого судового збору. 26 вересня 2024 року постановою Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2024 року залишено без змін. Предметом спору в справі № 206/146/24 є стягнення заборгованості за кредитним договором (Заява б/н від 07.02.2007 року) по кредитній картці, дана картки також є предметом спору за позовом [PERSON] в справі № 206/571/25 в тому числі враховуючи спірні транзакції. Згідно із п. 4, ст. 82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Дніпровським апеляційним судом при винесенні постанови по справі № 206/146/24 були враховані пояснення [PERSON] щодо кредитних коштів (враховуючи спірні транзакції) та стягнуто заборгованості з [PERSON] . Тобто, відповідно до ст. 82 ЦПК України у рішенні по справі № 206/146/24 судами були встановленні преюдиційні факти, які згідно ЦПК України не потребують доказуванню. Верховний Суд вже неодноразово у своїх постановах зазначав про особливості застосування інституту преюдиції. Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова КГС ВС від 26.11.2019 по справі № 922/643/19). Також в\~позові зазначено,\~що у\~позивача 12.01.2023\~року було\~викрадено її\~мобільний телефон,\~який був\~її фінансовим\~номером телефону\~в АТ\~КБ «ПриватБанк».\~Протягом тривалого\~часу позивач\~намагалась самостійно\~повернути свій\~телефон,\~домовлялась з\~невідомою їй\~особою,\~який відповів\~на дзвінок,\~про прибуття\~та повернення\~телефону.\~Проте такі\~дії залишились\~безрезультатними та\~позивачка зрозуміла,\~що відносно\~неї вчинене\~кримінальне правопорушення.\~Позивач повідомила\~АТ КБ\~«ПриватБанк» 13.01.2023,\~про викладення\~її мобільного\~телефону.\~Отже,\~як сама\~зазначає позивачка\~в позовній\~заяві,\~її мобільний\~телефон який був її фінансовим номером телефону в АТ КБ «ПриватБанк», був до вечора у невідомій їй особі, і весь цей час, на власний розсуд позивачка не здійснила блокування доступу до рахунків, а тому, АТ КБ «ПриватБанк» вважає, що відповідальність за всі операції які відбулися до блокування, має нести [PERSON] , так як це вона прийняла рішення не блокувати рахунки, незважаючи на факт викрадення її мобільного телефону з фінансовим номером, що має доступ до рахунків у АТ КБ «ПриватБанк». Також відповідач звернув увагу на постанову апеляційного Верховного Суду від 18.01.23 року № 686/17744/21 (провадження № 61-9278св22), https://reyestr.court.gov.ua/Review/108553552, в якій зроблено висновок, що: … У контексті розглядуваної справи тягар доказування факту повідомлення банку про викрадення мобільного телефону та втрату фінансового номеру покладається на позивача, зокрема, щодо дійсного моменту звернення позивача до банку з повідомленням про блокування кредитного рахунку. …. При цьому Клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, які супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви Клієнта про блокування картки (рахунку) на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг. Банком встановлено, що переказ коштів був здійснений шляхом проходження авторизації. При даній процедурі клієнт вводить дані, вводить тільки йому відомий ключ доступу (пароль/пін код) і після цього до Банку надходить платіжне доручення, відповідно до якого Банк здійснює переказ коштів. Як зазначено в позовній заяві, позивачка звернулась до АТ КБ "ПриватБанк" тільки на наступний день після того як їй стало відомо про втрату/крадіжку телефону, тобто [INFO] , тобто бездіяльність з боку позивачки і призвела до втрати коштів з картки. \~ \~ \~ \~Отже, проведення операцій з переказу коштів за допомогою мобільного додатку Приват24 здійснюється за умови введення логіну позивача (номер фінансового телефону), паролю входу та разових паролів, отриманих на мобільний номер фінансового телефону Позивача. При цьому з заявами про термінове блокування карти шляхом дзвінку на гарячу лінію 3700 особисто позивачкою невідкладно - протягом 15 хвилин з моменту переказу коштів не здійснено. Отже, списання коштів відбувалось з рахунку платника за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача та будь-яких порушень зі сторони Банку допущено не було. Положення передбачає обов`язок емітента (Банку) відновити залишок на рахунку клієнта у випадку здійснення помилкового або неналежного переказу. Визначення поняття «помилковий переказ» та «неналежний переказ» міститься у п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» , а саме: - помилковий переказ це рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі, - неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі, тобто у випадках наявності вини банку або ініціатора переказу у здійсненні платежу. В даному випадку списання/переведення коштів (зняття в банкоматі) відбувалось з рахунку платника за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача, що в розумінні п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», не є неналежним переказом, а тому й п. 6.7 Положення, як підстава для негайного відновлення Банком залишку коштів на рахунку користувача, в даному випадку застосовано бути не може, оскільки докази, що надані відповідачкою спростовується припущенням позивачки про несанкціонованість списання коштів з рахунку Позивача. Платники й отримувачі коштів здійснюють контроль за своєчасним проведенням розрахунків та розглядають претензії, що виникли, без участі банку. Відповідно до п. 2.35 постанови НБУ № 22 від 21.01.2004 р. кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку. Банк, що обслуговує неналежного отримувача, не несе відповідальності за своєчасність подання ним розрахункового документа на повернення помилково зарахованих на його рахунок коштів. З наявних доказів, що містяться у матеріалах справи вбачається, що позивачкою не доведено і в належній формі не обґрунтовано її вимоги, не надано жодного доказу відповідно вимог ст. 76-82 ЦПК України, яким підтверджуються її позовні вимоги, не наведено жодної норми матеріального права порушеного з боку АТ КБ ПриватБанк, у кримінальному провадженні винної особи не встановлено, та фактично відсутнє встановлення винної особи і Вирок за правовою кваліфікацію. Отже, у разі встановлення винної особи у кримінальному провадженні, у позивачки буде право в рамках кримінального провадження подати позов до суду про стягнення незаконно отриманих коштів, але станом на сьогодні вироку не винесено. Також відповідач заперечив щодо правомірності вимог позову про стягнення моральної шкоди та витрат на надання правової допомоги, а тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. У відповіді на відзив позивачка [PERSON] зазначила, що відповідач згадав про преюдиціальний факт, проте під час розгляду первісного позову AT КБ «Приватбанк» до [PERSON] , позивач (AT КБ «Приватбанк») умисно не надавав будь якої інформації щодо блокування та заміни карткових рахунків відповідачем. 08.10.2024 р. [PERSON] вкотре звернулася до відповідача з вимогою надати інформацію щодо блокування її карткових рахунків, і лише 28.10.2024 р. банк надав відповідь, в якій зазначив про блокування її карток у день викрадення мобільного телефону. Через електронний кабінет «Приват24» позивачка отримала довідки із зазначенням інформації про перевипуск карток. Будь яку інформацію позивачці отримати раніше не вдавалось можливим, оскільки банк умисно замовчував про ці обставини, а позивачка в свою чергу не мала можливості отримати будь яку інформацію через відсутність на її мобільному телефоні додатку «Приват24» після викрадення її мобільного телефону. Суди двох інстанцій мотивували свої рішення тим, що телефон у [PERSON] було викрадено 12 січня 2023 року та зазначає, що 13 січня 2023 року звернулася до відділення банку, доказів звернення до банку та доказів здійснення дій на блокування карток не надано. Будь яких негайних заходів щодо блокування картки [PERSON] не вчинила. Отже, банк умисно ввів в оману суд двох інстанцій не надавши інформації про негайне реагування [PERSON] , зокрема блокування своїх карток через гарячу лінію 3700. Разом з цим, будь яку інформацію щодо блокування карткових рахунків одразу після викрадення мобільного телефону та заміну карткових рахунків на наступний день [PERSON] , банк не зазначив ані у своїй позовній заяві, ані відповіді на відзив в суді першої інстанції. Також банк умисно не надавав будь якої інформації щодо блокування та заміни карткових рахунків Відповідачем. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2024р. по справі № 206/146/24, постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.09.2024р. рішення залишено без змін, позов було задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 07 лютого 2007 року, яка утворилася станом на 26 листопада 2023 року у розмірі 29 963,35 грн. та 2 093,52 грн. сплаченого судового збору. Стягнуто з AT КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] 1980 грн. витрат на правову допомогу. На день подачі відповіді на відзив, банк, на думку позивачки, не виконує рішення суду, зокрема за рішенням суду по справі № 206/146/24 [PERSON] повинна сплатити заборгованість за кредитним договором б/н від 07.02.2007 року, яка утворилася станом на 26.11.2023 року у розмірі 29 963 грн. 35 коп. та 2 093 грн. 52 коп. сплаченого судового збору. Проте AT КБ «Прватбанк» надсилає повідомлення [PERSON] про заборгованість у сумі 38410,00 грн. Сума 38410,00 грн. була зазначена у первісному позові АТ КБ «Приватбанк», оскільки банк не врахував положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, зокрема заборони нарахування відсотків за користуванням кредитними коштами в період воєнного стану. Також відповідач стверджує, що позивачка тривалий час, до вечора, намагалась повернути свій телефон, позивачка не здійснила блокування доступу до рахунків, повідомила відповідача про викрадення свого мобільного телефону на наступний день, тому АТ КБ «Приватбанк» вважає, що відповідальність за всі операції, які відбулись до блокування має нести позивачка. Проте, таке твердження відповідача повністю спростовується листом AT КБ «Приватбанк», у якому сам відповідач зазначає, що картка позивача була заблокована за її зверненням на лінію 3700. Як вбачається з відповіді на адвокатський запит від 13.06.2024р., 2023p. з 18-09год по 18-28 год. [PERSON] перебувала у приміщенні ВП № 12. Як вбачається з довідки від 07.10.2024 р., наданою AT КБ «Приватбанк», позивачкою [PERSON] 13.01.2023 здійснено перевипуск карток, а не їх блокування, як зазначає відповідач. Отже, всі докази, наявні в матеріалах справи підтверджують факт того, що позивачка невідкладно вчинила всі необхідні дії для уникнення незаконного перерахування коштів зі свого рахунку 12.01.2023. Також [PERSON] заперечила щодо суми нібито зазначеною нею у позовній заяві про стягнення з відповідача суми за надання правової допомоги, про яку нею взагалі не зазначалося, а також [PERSON] підтвердила про правомірність стягнення з відповідача моральної шкоди. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, вважаючи їх обґрунтованими та правомірними та просила задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, вважаючи, що в діях банку відсутні обставини, що свідчать про допущення порушень з боку банку, а тому у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач [PERSON] є клієнтом АТ КБ "Приватбанк". 12.01.2023 року близько 18:00 годин був викрадений її мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 7», який фактично є фінансовим номером\~телефону в\~АТ КБ\~«ПриватБанк» з\~встановленим на\~ньому додатком\~«Приват 24», що підтверджується матеріалами кримінального провадження 120230410300000704 від 14.03.2023 р. 12 січня 2023 року по банківському рахунку [NUMBER] (картка № [NUMBER] ), відкритому на ім`я [PERSON] , здійснено наступні транзакції: - переказ з картки № [NUMBER] на картку № [NUMBER] о 19 годині 11 хвилин 12 січня 2023 року на суму 9000 гривень (сума у валюті картки); - переказ з картки № [NUMBER] на картку № [NUMBER] о 19 годині 12 хвилин 12 січня 2023 року на суму 9000 гривень (сума у валюті картки); - переказ з картки № [NUMBER] на картку №e [NUMBER] о 19 годині 14 хвилин 12 січня 2023 року на суму 9000 гривень (сума у валюті картки); - переказ з картки № [NUMBER] на картку № [NUMBER] о 19 годині 21 хвилина 12 січня 2023 року на суму 2500 гривень (сума у валюті картки). Дані перекази позивачкою не були санкціоновані, а тому вона звернулася до банку з заявою про викрадення телефону та необхідності блокування рахунків. Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Статтею 34 Закону України "Про платіжні послуги" визначено види платіжних інструментів, зокрема: прямий дебет; кредитовий трансфер; електронні платіжні засоби. Національний банк України має право визначати інші види платіжних інструментів та порядок їх емісії. Порядок виконання операцій з використанням наданих користувачу платіжних інструментів та обмеження щодо таких операцій визначаються договором між надавачем платіжних послуг та користувачем з урахуванням вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України, що відповідає ч. 1 ст. 36 цього Закону. Розділом 7 цього Закону визначена відповідальність надавачів платіжних послуг під час виконання платіжних операцій. Так надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків. Згідно ч. 1 ст. 86 Закону України "Про платіжні послуги", надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до закону та умов укладених між ними договорів, якщо не доведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином. Пунктом 2.1.4.18 Умов та Правил (загально доступні за посилання м https://privatbank.ua/terms) передбачено, що відповідальність за усі операції, зроблені в мережі Інтернет по Картках, прив`язаних до Карткового рахунку Клієнта, покладається на клієнта. У разі виявлення факту несанкційованого доступу до Карткового рахунку через Інтернет Клієнт повинен подати заяву до Банку з цього питання. Банк, у свою чергу, представляє інтереси Клієнта у Міжнародній Платіжній системі з питання повернення санкційовано списаної суми. Заперечування операції по кредитній-картці можливе не більше 3-х разів, після чого Картка підлягає переоформленню відповідно до тарифів Банку. Клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, які супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви Клієнта про блокування картки (рахунку) на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг. Переказ коштів в даному випадку був здійснений шляхом проходження авторизації. При даній процедурі клієнт вводить дані, вводить тільки йому відомий ключ доступу (пароль/пін код) і після цього до Банку надходить платіжне доручення, відповідно до якого Банк здійснює переказ коштів. Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до чинного законодавства України Банк здійснює надання банківських послуг необмеженому колу осіб на підставі їх заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг (далі Умови), які розміщуються на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ у мережі Інтернет і є невід`ємною частиною договору банківського обслуговування. Крім того, порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, передбачений Положенням Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів затвердженим Постановою НБУ від 05.11.2014 року № 705 якою викладені загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками. Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції які не виконувалися користувачем (розділ 6 Постанову НБУ від 05.11.2014 року № 705). Емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції (розділ 6. п.8). Пунктом 14.12 ст. 14 Закону України " Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"(діючий на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Пунктом 2 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (тут і далі в редакції Положення на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися. Пунктами 7, 8 розділу VI Положення передбачено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. За приписами ст. ст. 1066, 1068 Цивільного кодексу України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Відповідно до пунктів 1, 2, 6 розділу VI "Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками" затвердженої Постановою Правління НБУ від 05.11.2014 № 705 "Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів", користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк про визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Згідно з наданим банком листом від 08.10.2024 р., на звернення позивачки,"ПриватБанк" повідомив, що картка "Універсальна" № [NUMBER] заблокована 12.01.2023 р. о 19:54 за зверненням позивачки на лінію 3700. Тобто переказу коштів з рахунку позивачки через застосунок «Приват 24» сприяла необачна поведінка останньої, так як після викрадення у неї телефону (фінансового номеру), вона не одразу, а після проведення останньої операції по рахунку о 19 годині 21 хвилин, звернулася на гарячий номер банку о 19 годині 54 хвилини з вимогою блокування карток, тобто сприяла використанню інформації збереженої на телефоні, яке автоматично дало змогу третім особам розпоряджатися її коштами та ініціювати платіжні операції, у зв`язку з чим саме вона має нести ризик збитків від здійснення операцій за її електронними платіжними засобами. Вказані обставини доводять, що позивач повідомила оператора АТ КБ "ПриватБанк" про викрадення фінансового номеру після несанкціонованого списання з її рахунку коштів. У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі № 686/17744/21 зазначено, що встановлення точного часу повідомлення банку клієнтом (користувачем) про втрату фінансового номеру телефону, при підозрі доступу третіх осіб до фінансового номеру телефону та інших неправомірних дій таких осіб, має вирішальне значення при визначені того, за проведення яких операцій несе відповідальність клієнт, оскільки до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Отже, вказані обставини в сукупності свідчать про недоведеність наявного порушення прав позивачки з боку відповідача АТ КБ ПриватБанк при здійсненні платіжних операцій і, відповідно, відсутність підстав для зобов`язання його сплатити вказані позивачкою кошти. Враховуючи, що переказ грошових коштів з карткового рахунку позивачки відбувся внаслідок її необачної поведінки, не надання нею належних та допустимих доказів на підтвердження порушення банком правил проведення розрахункових операцій в процесі переказу грошових коштів з її карткового рахунку, суд вважає безпідставними вимоги [PERSON] про захист прав позивача, зобов`язання вчинити певні дії. Оскільки судом не встановлено порушень прав позивача відповідачем АТ КБ «Приватбанк», підстави для стягнення моральної шкоди також відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed