Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-10 00:00:00

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА Зміст позовних вимог та процесуальні дії вчинені в ході справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до Шевченківського районного суду м. Чернівців з позовом до [PERSON] , у якому просить суд стягнути суму заборгованості за Кредитним договором № 01.07.2024-100001716 від 06.07.2024 в розмірі 18731,20 грн. Ухвалою суду від 14 березня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи вирішено проводити з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу наданий строк для подання заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та надання відзиву на позовну заяву. Заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від відповідача не надійшло. Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на позов в якому просить суд відмовити у задоволенні позову. Позивачем надана відповідь на відзив в якій ТОВ «Споживчий центр» просить позовні вимоги задовольнити та залишити відзив на позовну заяву відповідача без розгляду. Разом із відповіддю на відзив позивачем заявлено клопотання про поновлення позивачу строку для подання доказів та їх прийняття. У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вирішення судом клопотань учасників справи, заявлених в заявах по суті справи В поданій суду відповіді на відзив ТОВ «Споживчий центр» заявило клопотання про залишення відзиву на позовну заяву відповідача без розгляду. Клопотання мотивовано тим, що позивач вважає, що Бодюл О.М. пропустив процесуальний строк для подання відзиву на позов. Вказує, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 14 березня 2025 року було відкрито провадження по справі №727/2973/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно, даною ухвалою було встановлено строк для надання відзиву на позовну заяву відповідачем - протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення цієї ухвали. Відповідно до реєстраційної картки вхідного документу в системі ЄСІТС дана ухвала була надіслана 14 березня 2025 року, в той час, як відзив було надіслано 30 травня 2025 року, тобто через 78 днів з дня надходження ухвали. Окрім того, відповідачем не було вчинено жодних процесуальних дій, передбачених статтею 127 ЦПК України, для поновлення пропущених строків, передбачених ухвалою суду від 14 березня 2025 року. Відповідно до чинного законодавства України автоматичне поновлення процесуальних строків у зв`язку з «ознайомленням представником відповідача з матеріалами справи» не передбачене. На підставі наведеного вважає, що відповідачем не було дотримано процесуальних строків для подачі відзиву на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи в частині вирішення клопотання позивача про залишення відзиву на позовну заяву відповідача без розгляду доходить таких висновків. Відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами 7\~та 8\~статті 178\~ЦПК України\~визначено,\~що відзив\~подається в\~строк,\~встановлений судом,\~який не\~може бути\~меншим п`ятнадцяти\~днів з\~дня вручення\~ухвали про\~відкриття провадження\~у справі.\~Суд має\~встановити такий\~строк подання\~відзиву,\~який дозволить\~відповідачу підготувати\~його та\~відповідні докази,\~а іншим\~учасникам справи\~-\~отримати відзив\~не пізніше\~першого підготовчого\~засідання у\~справі.\~У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівців від 14 березня 2025 року у справі відкрито провадження та відповідачу наданий строк для подання відзиву на позов, який визначений - не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї. Так, відповідно до наявного в справі рекомендованого поштового відправлення, копія ухвали відповідачу була направлена 01 квітня 2025 року, та конверт з ухвалою повернувся до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» 16 квітня 2025 року. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду (постанови ВС від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі № 760/17314/17) судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, зокрема, «адресат відсутній за вказаною адресою», в даному випадку це 16 квітня 2025 року. Крім того, в матеріалах справи наявне клопотання представника відповідача адвокатки Зачепіло З.Я. про долучення її як учасника та ознайомлення з матеріалами судової справи № 727/2973/25. Вказане клопотання надійшло до суду 14 квітня 2025 року. Відповідно до довідки про доставку електронного документу судом встановлено, що адвокатка Зачепіло З.Я. отримала доступ до матеріалів позовної заяви 14 квітня 2025 року о 19:24:39 год. Копія ухвали про відкриття провадження у справі від 14 березня 2025 року була доставлена до кабінету адвокатки Зачепіло З.Я. 14 квітня 2025 року о 19:24:39 год. Відповідно до норм статті 14 ЦПК України надання учаснику процесу доступу до електронної справи є належним врученням йому всіх процесуальних документів. З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі 16 квітня 2025 року, а копію позовної заяви та додатків до неї 14 квітня 2025 року. Відповідно до поданого до суду відзиву на позов, останній був направлений поштою 26 травня 2025 року. Відповідно до статті 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. На підставі наведеного суд доходить висновку, що відзив на позовну заяву відповідачем був поданий вже поза межами встановленого судом п`ятнадцятиденного строку. Відповідно до частин 1, 2 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Разом з тим, як встановлено судом, при поданні відзиву на позовну заяву представником відповідача не було заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку та не наведено причин поважності його пропуску. Заява про продовження процесуального строку відповідачем також не подавалась. В силу вимог статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. На підставі наведеного суд залишає відзив відповідача без розгляду. Щодо заявленого позивачем клопотання про поновлення строку для подання доказів та їх прийняття, суд, дослідивши матеріали справи в цій частині, доходить таких висновків. Відповідно до частин 1, 2 статті 83\~ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно з частиною 4 статті 83\~ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Аналіз наведених процесуальних норм дає підстави стверджувати, що для подання доказів у справі ЦПК України встановлює чітку процедуру та порядок. Позивач зобов`язаний подати всі докази, які він вважає за необхідне подати, разом з позовом. У випадку неможливості подати їх разом з позовом, позивач повинен повідомити про них письмово та повідомити об`єктивні причини неможливості подати їх вчасно. Для подання доказів з порушенням встановленого частиною 1 статті 83\~ЦПК України строку, позивачем мають бути наведені поважні причини. Судом встановлено, що клопотання про долучення додаткових доказів по справі позивачем було подано разом із відповіддю на відзив 10 червня 2025 року, вже після звернення з позовом до суду. Разом з тим позивачем не наведено жодних об`єктивних причин поважності пропуску цього строку, також не надано доказів, які підтверджують, що позивач здійснив всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання вказаних доказів. Посилання позивача на принцип правової визначеності та положення статті 179 ЦПК України та на те, що позивач може правомірно розраховувати, що він може подавати додаткові докази на підтвердження своєї позиції, викладеної у відповіді на відзив, і що останні будуть прийняті судом, не заслуговує на увагу, оскільки позивачем не наведено жодної поважної причини пропуску строку для подання доказів. Так, докази, які позивач просить долучити, останній міг та повинен був подати разом з позовом. Докази того, що у нього існували перешкоди, які завадили звернутись із відповідними запитами до контрагенітв для отримання додаткових документів, до подання позову до суду, позивачем не надані. Відповідно до частини 8 статті 83\~ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. На підставі наведеного суд доходить висновку, що клопотання ТОВ «Споживчий центр» про долучення додаткових доказів до матеріалів справи слід залишити без розгляду та надані докази не приймати до розгляду при розгляді справи по суті. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» обґрунтовує такими доводами. 06.07.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] був укладений Кредитний договір (оферти) № 01.07.2024-100001716, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 8000,00 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 06.07.2024, на строк 70 днів з дати його надання зі сплатою процентної ставка «Економ» в розмірі 0,01% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом перших 14 днів з дня отримання траншу включно. Процентна ставка «Стандарт» в розмірі 1,5% за 1 (один) день користування кредиту, яка застосовується протягом всього строку на який надається Кредит. Відповідач взяті на себе зобов`язання по поверненню кредитних коштів, сплати процентів за користування ними перед позивачем не виконав, а тому у нього утворилась заборгованість в розмірі 18731,20 грн, яка складається з: 8000,00 грн основного боргу; 6731,20 грн проценти та 4000,00 грн неустойка. Таким чином, у зв`язку із порушенням [PERSON] умов кредитного договору, а також відповідно до статей 509, 526, 1054 ЦК України, ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду із вказаним позовом. ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, встановлені судом Дослідивши докази по справі судом встановлені такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 06.07.2024 між ТОВ «Споживчий центр» (надалі Кредитодавець) та [PERSON] (надалі Позичальник) був укладений Кредитний договір (оферти) № 01.07.2024-100001716 (далі Договір), якому передувало укладення 06.07.2024 Заявки Кредитного договору №01.07.2024-100001716 (Кредитної лінії) (далі Заявка). Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 8000,00 грн. Згідно з п.3.2. Договору кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Позичальник зобов`язується не використовувати Кредит для участі в азартних іграх та не перераховувати Кредит на рахунки організаторів азартних ігор. Строк, на який надається Кредит становить 70 днів з дати його надання (п. 3 Заявки). Датою повернення (виплати) кредиту відповідно до п. 4 Заявки є 13.09.2024. Відповідно до п. 8 Заявки процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процента ставка у розмірі 0,01 % за 1 (один) день користуванням Кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом перших 14 днів з дня отримання чергового Траншу включно. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Відповідно до п. 9 Заявки процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5 % за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит окрім періоду застосування процентної ставки «Економ». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Відповідно до п. 10 Заявки денна процента ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процента ставка та її розрахунок: 1,2% = (6731,20/8000,00)/70*100%. Відповідно до п. 4.1. Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4314-14ХХ-ХХХХ-1604. Згідно з п. 4.3. Договору днем надання Кредиту вважається: списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитодавця, а днем погашення Кредиту/сплати платежу день надходження коштів у касу Кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок Кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку Кредитодавця. Відповідно до п. 6.1. Договору Позичальник зобов`язався використовувати Кредит на зазначені в Договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення Кредиту та Процентів шляхом внесення в касу Кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок Кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата Процентів - у терміни та строки, вказані у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована Кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором, - негайно, з моменту пред`явлення Кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. Відповідно до п. 16 Заявки неустойка: 80,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Вказаний договір був підписаний з боку Позичальника за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е379. Судом також встановлено, що 06.07.2024 за допомогою одноразового ідентифікатора Е379, відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого йому була надана інформація про умови укладення Договору. Підписанням вказаного паспорту [PERSON] підтвердив, що він ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних умов кредитування. Відповідно до наданого ТОВ «Універсальні платіжні рішення» підтвердження за № 1-2602 від 26.02.2025 судом встановлено, що відповідно до укладеного між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Споживчий центр» договору на переказ коштів № ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024, ТОВ «Універсальні платіжні рішення» здійснило грошовий переказ 06.07.2024 17:52:25 на суму 8000,00 грн, номер картки 4314-14ХХ-ХХХХ-1604 (повний номер кратки наявний в матеріалах справи). Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 01.07.2024-100001716 від 06.07.2024 заборгованість [PERSON] по кредитному договору становить: 18731,20 грн, яка складається з: 8000,00 грн основного боргу; 6731,20 грн проценти та 4000,00 грн неустойка. Як вбачається із матеріалів справи, всупереч умовам договору, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, у зв`язку із чим у [PERSON] перед ТОВ «Споживчий центр» виникла заборгованість за Кредитним договором (оферти) № 01.07.2024-100001716 від 06.07.2024. З урахуванням наведеного судом встановлено, що предметом даного позову є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по отриманому та неповернутому кредиту, процентам за користування отриманими коштами та сплати неустойки. Релевантні джерела права й акти, їх застосування та позиція суду Щодо визнання договору укладеним За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина друга статті 639 ЦК України визначає, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Порядок укладання договорів в електронній формі передбачений Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що Кредитний договір, який є предметом даного позову, та по якому позичальником є [PERSON] , укладений в електронній формі шляхом підписання його відповідачем одноразовими ідентифікатором Е379. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вказаний кредитний договір вважається такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі, та укладення такого договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 і від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Щодо стягнення суми заборгованості за основною сумою кредиту та процентам У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050\~ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Судом встановлено, що 06.07.2024 [PERSON] отримав кредит за Кредитним договором (оферти) (кредитної лінії) № 01.07.2024-1000001716, укладеним із ТОВ «Споживчий центр», в розмірі 8000,00 грн на строк 70 днів, з нарахуванням процентів в розмірі 1,2% за 1 (один) день користування Кредитом, що становить 6731,20 грн. Кошти були перераховані відповідачу шляхом грошового переказу 06.07.2024 17:52:25 на картку номер [NUMBER] , вказану відповідачем в Кредитному договорі, через фінансову установу ТОВ «Універсальні платіжні рішення». Разом з тим, [PERSON] на спростування отримання 06.07.2024 коштів в розмірі 8000,00 грн не надано виписки з особового рахунку за картковим рахунком [NUMBER] . Також відповідачем не надано суду докази, які б спростовували, як факт надання кредиту в розмірі, визначеному договором, так і розмір нарахованих процентів за користування кредитними коштами. Доказів погашення заборгованості по отриманому кредиту та нарахованим процентам відповідачем також надано не було. Щодо стягнення заборгованості за неустойкою Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX Прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вказані доповнення були введені в дію 17 березня 2022 року. Так, згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час. Судом встановлено, що кредитний договір між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] був укладений 06 липня 2024 року, тобто вже після введення в Україні воєнного стану та набрання чинності пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Так, позивачем заявлена вимога, в тому числі, про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 4000,00 грн, яка нарахована відповідно до п. 16 Заявки. Разом з тим з урахуванням обмежень, встановлених п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд доходить висновку, що нарахування неустойки позивачем здійснено неправомірно, а тому в задоволенні позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» в цій частині слід відмовити. Висновки суду за результатами розгляду справи Щодо суті позовних вимог Таким чином оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Враховуючи те, що зобов`язання не виконуються з вини відповідача та з урахуванням наведеного в мотивувальній частині обґрунтування позиції суду, з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» підлягає стягненню заборгованість в розмірі 14731,20 грн, яка складається з: 8000,00 грн основного боргу, 6731,20 грн проценти. Щодо судових витрат Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За розгляд справи судом першої інстанції ТОВ «Споживчий центр» сплатило судовий збір в розмірі 2422,40 грн. З урахуванням наведеного та беручи до уваги те, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] задоволені частково, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 1905,10 грн (2422,40 * (14731,20 / 18731,20)).

Outcome: partial