Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

Адвокат Колошкін Павло Ігорович в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 08.08.2009 між сторонами був укладений шлюб, який був розірваний згідно з судовим рішенням від 06.05.2024 у справі №752/6179/24. Під час шлюбу за спільні кошти було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за відповідачем. Просив: визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідача судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 15745,60 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 40000 грн. 15.07.2024 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалу про часткове забезпечення позову. 22.04.2024 постановлено ухвалу про призначення цивільної справи до розгляду у відкритому засіданні. 03.09.2024 постановлено ухвалу про залишення зустрічного позову без руху. 23.09.2024 постановлено ухвалу про прийняття та об`єднання в одне провадження з первісним позовом зустрічного позову, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 14.10.2024 постановлено ухвалу про відмову в забезпеченні зустрічного позову. 21.11.2024 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 09.08.2024 відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що за весь час сімейного життя позивачка не отримувала самостійного доходу без поважних причин, не дбала про матеріальне забезпечення сім`ї. На початку червня 2016 року він вирішив придбати у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] , право на яку мав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 25.01.2016 №058-85. 24.06.2016 він уклав тристоронній договір, за яким набув право вимоги на спірну квартиру. 13.12.2016 в день продажу власної квартири [ADDRESS] , яка була набута ним в шлюбі на підставі договору дарування від 22.01.2014, він сплатив вартість спірної квартири, а вона є його власністю. Він отримав від покупця за продаж власної квартири кошти в сумі 36500 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.12.2016 склало 955205 грн., що підтверджується розпискою [PERSON] . Просив відмовити у задоволенні позову, не стягувати з нього судовий збір та витрати на правничу допомогу, які не є документально підтвердженими. 09.08.2024 [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю, поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначив, що в період шлюбу між ними за його особисті кошти була придбана квартира за адресою: [ADDRESS] . Також під час перебування у шлюбі ними була придбана 1/2 частка квартири за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] та яка є спільною сумісною власністю подружжя. Просив: визнати квартиру за адресою: [ADDRESS] , його особистою приватною власністю; поділити між ними 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , визнавши за кожним з них по 1/4 частці на цю квартиру; пропорційно розподілити судовий збір та стягнути з відповідачки витрати на правову допомогу, розрахунок яких буде наданий в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Представник відповідачки адвокат Колошкін П.І. надав відзив на зустрічний позов, в якому заперечував проти його задоволення. Зазначив, що вартість майнових прав на квартиру за адресою: [ADDRESS] , становила 976455 грн. Натомість квартира [ADDRESS] , була продана позивачем за 149000 грн. Розписка від 13.12.2016 є сумнівною, оскільки з неї неможливо встановити авторство та час складання, її зміст суперечить умовам договору купівлі-продажу квартири. 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідач придбала за власні кошти, отримані від продажу її частки квартири за адресою: [ADDRESS] , вартість якої за договором становила 1446090 грн. Таким чином, частка спірної квартири була придбана відповідачкою за її особисті кошти. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились. Представник позивача просив розглянути справу без їх участі. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення первісних позовних вимог, просили відмовити у їх задоволенні та задовольнити зустрічні позовні вимоги. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] в період з 08.08.2009 перебували в шлюбі, який був розірваний згідно з рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 06.05.2024 по справі №752/6179/24. Під час шлюбу народились діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 25.01.2016 між ПАТ «Домобудівний комбінат №4» та [PERSON] був укладений договір №058-50 купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] , вартість яких становить 976455 грн. 24.06.2016 між ПАТ «Домобудівний комбінат №4», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про відступлення права вимоги №058-50, за умовами якого останній набув усі права та обов`язки кредитора за договором від 25.01.2016 №058-50 купівлі-продажу майнових прав. 13.12.2016 [PERSON] продав, а [PERSON] придбала у власність квартиру [ADDRESS] , за ціною 149000 грн. 13.12.2016 [PERSON] склала розписку про те, що вона передала [PERSON] , 36500 доларів США за покупку вищезазначеної квартири. 14.12.2016 за [PERSON] на підставі акту прийому-передачі квартири від 24.06.2016, виданого ПАТ «Домобудівний комбінат №4», зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . 06.11.2019 [PERSON] разом з іншими продавцями (5 осіб) продали, а [PERSON] купив квартиру за адресою: [ADDRESS] , вартість якої за договором становила 1446090 грн., що еквівалентно 58500 доларів США. 13.11.2019 [PERSON] разом з іншим покупцем (1 особа) купили у [PERSON] у власність в рівних частках квартиру за адресою: [ADDRESS] , за ціною 640200 грн. При цьому [PERSON] надав свою згоду на укладання [PERSON] договору купівлі-продажу 1/2 частки цієї квартири. Частиною 1, 7 ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Частиною 2 ст. 183 ЦК України передбачено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Частиною 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі [PERSON] була придбана квартира за адресою: [ADDRESS] , вартістю 976455 грн., а [PERSON] - 1/2 частка квартири за адресою: [ADDRESS] , вартість якої становить 320100 грн. Сторони стверджують, що зазначене нерухоме майно було придбано кожним з ним за особисті кошти від продажу іншого майна, а тому це спірне майно є їх особистою власністю. У сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя, а частки чоловіка і дружини є рівними. Набуте подружжям за час шлюбу майно належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один не мав самостійного заробітку через ведення домашнього господарства та догляд за дитиною. Презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно не спростована. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Щодо квартири за адресою: [ADDRESS] , вартістю 976455 грн., суд відзначає наступне. Ця квартира була придбана [PERSON] , який напередодні продав належну йому на праві власності іншу квартиру за ціною 149000 грн. Копія розписки від 13.12.2016 від імені [PERSON] про те, що вона передала [PERSON] 36500 доларів США за покупку вищезазначеної квартири, не приймається судом як доказ того, що позивачем було фактично отримано більшу суму за відчуження квартири, ніж вказано у договорі купівлі-продажу, оскільки розписка, на відміну від нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, не є належним доказом на підтвердження даної обставини. Крім того, за приписами ч.1 ст. 545 ЦК України саме кредитор, прийнявши від прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання, а не навпаки. Враховуючи наведене, суд вважає, що вартість спірної квартири 976455 грн. була сплачена особистими коштами [PERSON] в розмірі 149000 грн., а решта коштів, витрачених на оплату квартири, становлять спільні кошти подружжя. Доводи відповідача щодо того, що [PERSON] за весь час сімейного життя не отримувала самостійного доходу без поважних причин, не дбала про матеріальне забезпечення сім`ї суд відхиляє з огляду на приписи ст. 60 СК України та відсутність доказів, які б ці доводи підтверджували. Таким чином, [PERSON] відповідно до суми сплачених ним особистих коштів на праві приватної власності належить 2/13 часток квартири, а 11/13 часток є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають розподілу між ними в рівних частках, тобто по 11/26. Щодо поділу 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , вартість якої становить 320100 грн., суд відзначає наступне. [PERSON] за згодою свого чоловіка [PERSON] придбала 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , вартість якої становить 320100 грн. За декілька днів до придбання частки спірної квартири [PERSON] разом з іншими продавцями (5 осіб) продали квартиру за адресою: [ADDRESS] , вартість якої за договором становила 1446090 грн. Тобто вартість частки проданої [PERSON] квартири становить 241015 грн. (1446090 грн. : 6 = 241015 грн.) Враховуючи наведене, суд вважає вартість спірної 1/2 частки квартири 320100 грн. була сплачена особистими коштами [PERSON] в розмірі 241015 грн., а решта коштів, витрачених на оплату квартири, в розмірі 79085 грн., становлять спільні кошти подружжя. Таким чином, [PERSON] відповідно до суми сплачених нею особистих коштів на праві приватної власності належить 3/4 частки квартири, а 1/4 частка квартири є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає розподілу між ними в рівних частках, що становить 1/8 частки кожному. Підсумовуючи, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а за позивачкою слід визнати право власності на 11/26 часток на квартиру за адресою: [ADDRESS] , оскільки 15/26 часток залишається у власності [PERSON] . Зустрічні позовні вимоги також підлягають частковому задоволенню, 1/2 частка квартири за адресою: [ADDRESS] , підлягає поділу між подружжям шляхом виділення у власність [PERSON] 7/8 частки квартири, а [PERSON] 1/8 частку квартири. У задоволенні вимоги визнати квартиру за адресою: [ADDRESS] , особистою приватною власністю [PERSON] суд відмовляє за необґрунтованістю. Відповідно до ст. 143 ЦПК України за первісним позовом з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог, по оплаті судового збору за подання позову і заяви про забезпечення позову в сумі 6777, 69 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 4230, 77 грн. За зустрічним позовом з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог, по оплаті судового збору за подання позову в сумі 1892,50 грн. Судові витрати за подання заяви про забезпечення позову позивачу не відшкодовуються, оскільки в її задоволенні відмовлено. Також суд звертає увагу, що відповідно до приписів ч. 7 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову, у вигляді арешту 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 35,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1124670380000, які застосовані ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15.07.2024 продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Outcome: partial