Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на 1/12 частку земельної ділянки площею 274,9кв.м., кадастровий номер 7110136400:02:021:0087, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що відповідна 1/12 частка спірної земельної ділянки була об`єктом приватної власності [PERSON] , а після його смерті в порядку спадкування перейшла до [PERSON] . Після смерті [PERSON] така частка була прийнята у спадщину [PERSON] , який за життя склав заповіт на користь позивача. Позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] , але постановою від 02.04.2025р. нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/12 частку спірної земельної ділянки, оскільки після смерті [PERSON] наступні спадкоємці не оформлювали своїх прав на таку земельну ділянку (не здійснено державної реєстрації права власності). До того ж у свідоцтві про право на спадщину за законом від 06.05.2011р., яке було отримано [PERSON] після смерті [PERSON] , допущено помилку оскільки зазначено, що до складу спадщини після смерті [PERSON] входить частка 167/100 на спірну земельну ділянку, тоді як останньому належала частка 167/1000. За таких обставин позивач позбавлений можливості отримати документи про підтвердження набуття ним у спадщину майна у вигляді 1/12 частки спірної земельної після смерті [PERSON] , внаслідок чого звернувся до суду з даним позовом. Письмового відзиву проти позову від відповідача на адресу суду не надходило. 08.04.2025р. судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. За клопотанням позивача 13.05.2025р. судом постановлено ухвали, якими витребувано у Черкаського обласного державного нотаріального архіву копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а у Приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Олексієнко К.П. копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 23.05.2025р. на адресу суду надійшла копія спадкової справи №18/2024 (номер справи у Спадковому реєстрі №72148798) після померлого [PERSON] [INFO] на адресу суду надійшла копія спадкової справи №16/2000, що була заведена у Другій черкаській державній нотаріальній конторі після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 03.06.2025р. судом постановлено ухвалу, якою витребувано у Першої черкаської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 16.06.2025р. на адресу суду надійшла копія спадкової справи №527/2016 (номер справи у Спадковому реєстрі №60006919) стосовно померлої [INFO] [PERSON] 17.06.2025р. судом закрите підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. В судове засідання треті особи не з`явилися, проте надали до суду заяви, в яких просили розглядати справу без їх участі. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Додатково пояснив, що [PERSON] була сестрою його матері, а тому доводилась йому тіткою, а її сини [PERSON] та [PERSON] є двоюрідними братами позивача. Зазначив, що при оформленні спадкових документів після смерті [PERSON] у свідоцтві про право на спадщину було допущено арифметичну помилку у значенні частки померлого у праві власності на спірну земельну ділянку, оскільки розмір частки зазначений 167/100, тоді як правильним є 167/1000. Проте в подальшому ніхто із наступних власників не вчинив ніяких дій на усунення такої помилки та не здійснював державної реєстрації права власності на таку частку після набуття на неї прав в порядку спадкування, внаслідок чого на теперішній час позивач не може в позасудовому порядку отримати документ на підтвердження набуття у власність такої частки, а тому змушений звертатись до суду. Представник Черкаської міської ради - Птуха В.І., яка діє на підставі довіреності №84-01-21 від 03.01.2025р., - в судовому засіданні зазначила, що при вирішенні спору покладається на розсуд суду та просить ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства з врахуванням того, що звернення позивача до суду обумовлено існуванням технічних помилок у правовстановлюючих документах, що допущені не з вини відповідача. 04.07.2025р. суд перейшов до стадії ухвалення рішення у справі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Об`єктом спору є земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 7110136400:02:021:0087 площею 274,9кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] (далі - спірна земельна ділянка). Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР 24-2-1152 від 05.03.1998р. відповідна земельна ділянка була передана у приватну спільну часткову власність [PERSON] (66,6%), [PERSON] (16,7%) та [PERSON] (16,7%), внаслідок чого за кожним з таких осіб здійснено державну реєстрацію їх прав із зазначенням розміру їх часток у значенні простих дрібних чисел: [PERSON] - 2/3 частки; [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частки /а.с. 7-13/. [INFO] помер [PERSON] , а спадкоємцями його частки у спірній земельній ділянці (16,7% або 1/6 частини) за законом стали у рівних частках його мати - [PERSON] , [INFO] , - та його син - [PERSON] , [INFO] , які отримали відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом. Натомість у відповідних свідоцтвах зазначено, що спадщина після смерті [PERSON] складається з права власності на 167/100 частин спірної земельної ділянки, яка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР 24-2-1152 від 05.03.1998р. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи №16/00, яка була заведена державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Фіщук С.О. /а.с. 172-199/. За життя [PERSON] не здійснила державної реєстрації набутої у власність в порядку спадкування після смерті [PERSON] частки спірної земельної ділянки (1/12 частка). 06.04.2015р. [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно своєму сину [PERSON] /а.с. 215/. [INFO] [PERSON] померла і після її смерті спадщину на підставі заповіту прийняв [PERSON] , який подав заяву про прийняття спадщини, на підставі якої була заведена спадкова справа №527/2016 (номер у Спадковому реєстрі №60006919). Натомість [PERSON] не отримував свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо належної померлій частки у праві власності на спірну земельну ділянку, що підтверджується матеріалами відповідної спадкової справи /а.с. 208-233/. 07.02.2023р. [PERSON] склав заповіт, яким заповів все своє майно позивачу /а.с. 87/. [INFO] [PERSON] помер і після його смерті спадщину на підставі заповіту прийняв позивач, який подав заяву про прийняття спадщини, на підставі якої була заведена спадкова справа №18/2024 (номер у Спадковому реєстрі №72148798). За матеріалами спадкової справи судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем майна після смерті [PERSON] , який має право спадкування на підставі заповіту, внаслідок чого 02.04.2025р. позивачу було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого позивач набув у власність в порядку спадкування 5/6 часток у праві власності на спірну земельну ділянку, а саме: - 1/6 частка, яка належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі державного акту на право спільної часткової приватної власності на землю серії ЧР 24-2-1152, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1163 від 05.03.1998 року; - 2/3 частки, яка успадкована [PERSON] після смерті його матері, [PERSON] , право власності на яку не було оформлено [PERSON] /а.с. 81-155/. В той же час, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.04.2025р. приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Олексієнко К.П. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/12 частку спірної земельної ділянки, яка була успадкована [PERSON] після смерті [PERSON] , а відтак і була набута у власність в порядку спадкування [PERSON] після смерті [PERSON] , а отже входить до складу спадщини після смерті [PERSON] .. Підставою відмови у вчиненні нотаріальної дії вказано те, що право власності на 1/12 частку спірної земельної ділянки у [PERSON] (а, відтак, і у [PERSON] ) не виникло відповідно до закону внаслідок розбіжностей у значеннях розміру частки [PERSON] , що визначена як спадкове майно у свідоцтві про право на спадщину за законом від 06.05.2011р., яке було видане державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Фіщук С.О., та у Державному акті на право приватної власності на землю серії ЧР 24-2-1152 від 05.03.1998р., а також внаслідок відсутності державної реєстрації такого права /а.с. 28/. За таких обставин, позивач вважає, що незважаючи на відсутність державної реєстрації та розбіжності у правовстановлюючих документах (свідоцтво про право на спадщину за законом та Державний акт про право власності на земельну ділянку), 1/12 частка спірної земельної ділянки, яка первісно належала [PERSON] , входить до складу спадщини після смерті [PERSON] , яку позивач належним чином прийняв, а тому має право на набуття у власність такого майна в порядку спадкування, але оскільки його право не визнається, то він змушений звернутись до суду з зазначеним позовом. Таким чином існує спір з приводу порядку реалізації права на спадкування за законом, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та іншими нормативно-правовими актами. Надаючи оцінку доводам учасників справи та обставинам спірних правовідносин суд виходить з наступного. Згідно ст. 328 ЦК, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з підстав для набуття права власності є спадкування. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК Української РСР), в тому числі щодо прийняття спадщини та кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України. Відповідно до частини першої статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (частина перша статті 529 ЦК Української РСР). Згідно зі статтею 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до частин першої, другої статті 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно зі статтею 560 ЦК Української РСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу). Відповідно до частин першої, другої статті 561 ЦК Української РСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Незважаючи на те, що документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво про право на спадщину, такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з часу відкриття спадщини. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК). Частиною першою статті 1269 ЦК визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. До складу спадщини може входити нерухоме майно спадкодавця, право власності на яке належним чином не зареєстроване, проте набуття такого права власності відбулося з дотриманням чинного законодавства (постанови Верховного Суду від 30.10.2019р. у справі №289/1818/16-ц, від 22.04.2024р. у справі №346/2744/21) Таким чином, слід виснувати, що відсутність у померлої особи свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно не позбавляє її спадкоємців права на спадщину та не може свідчити про те, що спадкодавець не прийняв спірне майно у спадщину і таке майно не входить до складу спадщини після його смерті. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що 1/12 частка спірної земельної ділянки, яка входила до складу 1/6 частки такої земельної ділянки і первісно належала [PERSON] на підставі державного акту від 05.03.1998р. була успадкована у встановленому законом порядку [PERSON] , а після її смерті - [PERSON] . Таким чином відповідна частка входить до складу спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] позивач прийняв належним чином спадщину у встановленому законом порядку і є єдиним спадкоємцем майна померлого на підставі складеного померлим [INFO] заповіту. В той же час підставою для відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину щодо 1/12 частки спірної земельних ділянок стала відсутність належним чином оформлених прав спадкодавця на таке майно. Окремо суд звертає увагу, що при прийнятті спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] у виданому їй свідоцтві про право на спадщину було допущено очевидну помилку при визначенні розміру частки померлого у праві власності на спірну земельну частку, тобто у зазначенні обсягу спадкового майна, оскільки частка зазначена «167/100», що є апріорі помилковим, оскільки розмір частки у праві власності на речовий об`єкт не може бути більшим за ціле число, що у дробовому вираженні складає «100/100». Про наявність помилки у свідоцтві про право на спадщину за законом від 06.05.2011р. свідчить і та обставина, що у такому документі розмір належної померлому [PERSON] частки у спірній земельній ділянці обґрунтований посиланням на правовстановлюючий документ - державний акт від 05.03.1998р. - в якому розмір відповідної частки зазначений 16,7%, тобто 167/1000, що відповідає значенню 1/6. Отже слід виснувати, що наявність відповідної помилки у свідоцтві про право на спадщину за законом, яке було видано [PERSON] , внаслідок прийняття нею спадщини після смерті [PERSON] , унеможливлювала здійснення [PERSON] державної реєстрації набуття нею у власність 1/12 частки у спірній земельній ділянці в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Статтею 1225 ЦК передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. За матеріалами справи судом встановлено, що внаслідок смерті [PERSON] до складу спадщини входять всі майнові права померлого, в тому числі і належні йому речові права у праві власності на спірну земельну ділянку, а також речові права на частку у житловому будинку, який розташований на спірній земельній ділянці. При цьому позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частку у житловому будинку, що підтверджується матеріалами спадкової справи №18/2024 (номер у Спадковому реєстрі №72148798). Враховуючи, що позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку, але не має можливості отримати документ на підтвердження права власності на спадщину, до складу якої входить нерухоме майно, то його право є порушеним і підлягає захисту. Статтею 16 ЦК передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права. Право на обрання способу захисту своїх прав та законних інтересів (нотаріальний чи судовий) належить виключно особі і не може бути обмежене з формальних міркувань. Згідно ст. 392 ЦК власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, враховуючи що позивач відповідно до закону вчинив всіх необхідних заходів для належного прийняття у спадщину спірного майна після смерті [PERSON] , проте не має можливості отримати відповідного свідоцтва та позбавлений можливості зареєструвати своє право, то суд приходить до висновку про те що його право не визнається, а отже може бути захищене судом шляхом визнання за ним права власності на 1/12 частку у праві власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] за рахунок 1/6 частки у праві власності на таку земельну ділянку, що первісно була об`єктом права власності [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР 24-2-1152 від 05.03.1998р. При цьому, беручи до уваги, що позивач є єдиним спадкоємцем, який має право на прийняття спадщини, оскільки є спадкоємцем усього майна за заповітом, прийняв її у встановленому законом порядку, а відповідне спадкове майно знаходиться на території територіальної громади м. Черкаси, то позов пред`явлений до належного відповідача. За таких обставин суд доходить висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог, внаслідо к чого позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 1211,20 грн. Оскільки позивачем не заявлялось вимог про відшкодування відповідних судових витрат, то на підставі ст.13 ЦПК України у суду відсутні підстави для розгляду питання про відшкодування таких витрат за рахунок відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved