Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

03.01.2024 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, у якому просить визнати спільною власністю подружжя нерухоме майно, набуте за час шлюбу, вартість транспортних засобів, поділити спільне сумісне майно подружжя, визнавши право особистої приватної власності по частині нерухомого майна за кожним із сторін, а також стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортних засобів в сумі 1\~527\~945,00 грн., посилаючись на те, що з 27.11.1993 вона перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Харків від 27 листопада 2023 року. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина, неповнолітніх дітей не мають. В період зареєстрованого шлюбу за спільні кошти сторонами придбано наступне майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: житловий будинок літ. Н-2 з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 349,1 кв. м., житлова площа 120,1 кв.м.; нежитлова будівля, розташована за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 2622,9 кв.м.; житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , житлова площа 123,6 кв.м. Крім того, за період перебування у шлюбі сторонами були придбані такі транспортні засоби: ВМW Х5, об`єм (потужність) двигуна, см3 2979, рік випуску 2012, чорний, № куз. [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] (на обліку); перереєстрація на нового власника по договору, укладеному в ТСЦ 6341, дата першої реєстрації: 25.09.2021, дата останньої реєстрації ТЗ: 05.10.2021, місце проведення останньої реєстрації ТСЦ 6341, перереєстрація на нового власника за дог. купівлі-продажу; ТОYОТА RAV4, об`єм (потужність) двигуна, см3 1998, рік випуску 2000, колір зелений, № двиг. [NUMBER] , № куз. [NUMBER] , перереєстрація на нового власника по договору, укладеному в ТСЦ 6342, [NUMBER] , [NUMBER] , 02.11.2016, (на обліку), дата першої реєстрації: 26.12.2003, дата останньої реєстрації ТЗ 27.07.2022, місце проведення останньої реєстрації (ТСЦ)ТСЦ 6342, перереєстрація на нового власника по договору, укладеному в ТСЦ; BERTONE BMW, об`єм (потужність) двигуна, см3 2700, рік випуску 1992, колір чорний, № двиг. [NUMBER] , № куз. [NUMBER] , перереєстрація на нового власника по договору, укладеному в ТСЦ (центр 6342), [NUMBER] , [NUMBER] , 22.10.2016 (на обліку), 6342/2016/143033 22.10.2016; дата першої реєстрації: 18.10.1996, дата останньої реєстрації ТЗ: 22.10.2016, місце проведення останньої реєстрації ТСЦ 6342, перереєстрація на нового власника по договору, укладеному в ТСЦ; РЕUGEOT ВОХЕR, об`єм (потужність) двигуна см3 1997, рік випуску 2004, колір синій, № двиг. [NUMBER] , № куз. [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , 24.04.2012; [PERSON] , об`єм (потужність) двигуна см3 1968, рік випуску 2011, колір білий, № двиг. [NUMBER] , №куз. [NUMBER] , вторинна реєстрація тз, придбаного в торгівельній організації (центр 6342), [NUMBER] , [NUMBER] , 29.11.2011 (на обліку), ДКП ТСЦ 2341/2021/2487871 19.03.2021, дата першої реєстрації: 29.11.2011, дата останньої реєстрації ТЗ: 19.03.2021, місце проведення останньої реєстрації ТСЦ 2341, перереєстрація на нового власника по договору, укладеному в ТСЦ; BMW X5, об`єм (потужність) двигуна см3 4396, рік випуску 2001, колір чорний, № двиг. [NUMBER] , № куз. [NUMBER] , реєстрація ТЗ придбаного на аукціоні товар. Біржі (ТСЦ 6341), [NUMBER] , АХС 116745, 03.06.2008 (на обліку); ДКП ТСЦ 1249/2020/1990478 17.03.2020, дата першої реєстрації: 13.03.2002, дата останньої реєстрації ТЗ: 17.03.2020, місце проведення останньої реєстрації ТСЦ 1249, перереєстрація на нового власника по договору, укладеному в ТСЦ; AUDI A6, об`єм (потужність) двигуна см3 2800, рік випуску 1998, колір білий, № куз. [NUMBER] , [NUMBER] , АХС 013909, 17.09.2016 (знятий з обліку), зняття з обліку для реалізації (центр 6342), дата першої реєстрації: 26.01.2007, дата останньої реєстрації ТЗ: 23.08.2023, місце проведення останньої реєстрації ТСЦ 6345, перереєстрація при заміні номерного знаку; AUDI 100, рік випуску 1984, колір зелений, № куз. [NUMBER] , [NUMBER] , РСА [NUMBER] , 17.01.2007, реєстрація ТЗ, придбаного в торговельній організації (ТСЦ 6342); BMW 535, об`єм (потужність) двигуна см3 3500, рік випуску 1998, колір сірий, № двиг. [NUMBER] , № куз. [NUMBER] , реєстрація ТЗ придбаного на аукціоні товар. Біржі ТСЦ 6341), [NUMBER] , ХМС 296235, 18.03.2005, дата першої реєстрації: 30.10.2004, дата останньої реєстрації ТЗ: 24.10.2023, місце проведення останньої реєстрації (ТСЦ)ТСЦ 7142; перереєстрація на нового власника за договором купівлі-продажу; BMW 520, об`єм (потужність) двигуна см3 2171, рік випуску 1997, колір червоний, № двиг. [NUMBER] , № куз. [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , 21.09.1999, реєстрація тз привезеного з-за кордону (ТСЦ 6341), 22.09.1999, зняття з обліку для реалізації. На теперішній час у власності та у користування відповідача перебувають автомобілі: ВМW Х5, об`єм (потужність) двигуна, см3 2979, рік випуску 2012, чорний, № куз. [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] ; BERTONE BMW, об`єм (потужність) двигуна, см3 2700, рік випуску 1992, колір чорний, № двиг. [NUMBER] , №куз. [NUMBER] , РЕUGEOT ВОХЕR, об`єм (потужність) двигуна см3 1997, рік випуску 2004, колір синій, № двиг. [NUMBER] , № куз. [NUMBER] , [NUMBER] , САК [NUMBER] , AUDI 100, рік випуску 1984, колір зелений, № куз. [NUMBER] , [NUMBER] , РСА [NUMBER] . Інші автомобілі відчужено відповідачем без згоди позивача, 1/2 коштів\~від їх\~вартості позивачу\~не передано. Все вказане\~майно придбано\~за спільні\~кошти під\~час зареєстрованого\~шлюбу,\~отже,\~є спільним\~сумісним майном\~подружжя,\~на це\~майно поширюється\~презумпція спільності\~права власності\~подружжя,\~частки майна\~дружини та\~чоловіка є\~рівними;\~позивач не\~надавала своєї\~згоди на\~відчуження автомобілів,\~а відповідач\~не передавав\~позивачці 1/2 частину\~коштів від\~продажу автомобіля.\~Відповідач не\~визнає за\~позивачем право\~власності на 1/2 частку\~нерухомого та\~рухомого майна,\~набутого за\~час шлюбу,\~а позивач\~має право\~на поділ\~спільного майна,\~визнання права\~власності на 1/2 частку спільного сумісного майна подружжя та право та стягнення компенсації вартості транспортних засобів. З дня придбання та по теперішній час автомобілі знаходились у фактичному володінні та користуванні відповідача. Позивач не користується вказаними автомобілями, позбавлена доступу до них, тому змушена звернутися до суду із зазначеним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 09.01.2024 відкрито провадження в загальному позовному провадженні. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 09.01.2024 заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково шляхом накладення арешту на нерухомість, що є предметом поділу спільного майна подружжя, до ухвалення рішення по справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 19.01.2024 заяву позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 22.01.2024 заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову задоволено шляхом накладення арешту на транспортні засоби, що є предметом поділу спільного майна подружжя та перебувають у користуванні [PERSON] , із забороною вчинення будь-яких реєстраційних дій та відчуження такого майна, до ухвалення рішення по справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 02.02.2024 клопотання представника позивача адвоката Маслій Т. В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. 20.2.2024суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання особистої приватної власності за ним на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 308,9 кв. м. та житловий будинок літ. Н-2 з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 349,1 кв. м. В обґрунтування зустрічного позову позивач за зустрічним позовом зазначив, що з 1994 року разом з [PERSON] він ніколи спільно не проживав за однією адресою, його особистих речей або будь-якого іншого майна за місцем проживання відповідачки немає, постійним місцем проживання був і є житловий будинок [ADDRESS] , починаючи з 1987 року. Відповідачка за зустрічним позовом проживала та зареєстрована разом зі своєю матір`ю в кв. [ADDRESS] , спільного побуту з відповідачкою не мав, не вів з нею спільного господарства, не мав спільного бюджету, витрат, не придбавав майна для спільного користування, у тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці. Особистих речей відповідачки за його місцем проживання ніколи не було і немає, вона не приймала участі в утриманні належних йому на праві власності житлових будинків, не приймала участі в їх переобладнанні та ремонті. У серпні 2023 року він звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Житловий будинок [ADDRESS] , який складався з житлової кімнати площею 12,8 кв. м., кухні площею 8, 3 кв. М. та коридору площею 5,5 кв. м. був придбаний ним до реєстрації шлюбу з [PERSON] 01.09.1987 був укладений Типовий договір на ремонт та будівництво житлового будинку по [ADDRESS] , у 1991 році ним побудований житловий будинок загальною площею 308, 9 кв. м. Будівництво будинку здійснювалося за особисті кошти [PERSON] та кошти, які пересилали йому батьками з Грузії, що підтверджується його ощадною книжкою. У зв`язку з тим, що ним був побудований будинок, розмір якого значно перевищував площу дозволену законом, документи на будівельні матеріали, цемент, пісок перевіряли працівники відділу боротьби з економічними злочинами Ленінського райвідділу міліції м. Харкова. Робили заміри будинку, рахували цеглу, цемент, які були використані на будівництво. Я надавав документи, підтверджуючи наявність у мене коштів на будівництво будинку. Будинок побудований ним до укладення шлюбу з відповідачкою і є його приватною власністю. Після реєстрації шлюбу відповідачка в будинку ніколи не мешкала, проживала окремо, шлюбні відносини між ними були припинені у 1994 році, тому вона ні матеріально ні фізично не допомагала, ремонт в будинку триває до теперішнього часу. Крім того, 18.08.2000 [PERSON] за особисті кошти був придбаний житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , який у подальшому був знесений та у 2012 році побудований новий житловий будинок, загальною площею 349, І кв. м. за рахунок виключно моїх фізичних та матеріальних зусиль. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 29.11.2012 за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Рішенням суду встановлені обставини будівництва вказаного будинку, а саме: за рахунок його особистих фізичних і матеріальних зусиль, отже вважав, що житловий будинок [ADDRESS] та житловий будинок [ADDRESS] є його особистою приватною власністю та не підлягає поділу як спільне майно подружжя. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 12.03.2024 зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про визнання особистої приватної власності за [PERSON] на житлові будинки прийнято до розгляду, об`єднавши його в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. 12.03.2024 до суду від відповідачки за зустрічним позовом [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] , у якій просила у задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість, безпідставність та недоведеність обставин припинення шлюбно-сімейних відносин між сторонами з 1994 року, презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними у період шлюбу, обов`язок спростування якої покладається на сторону, яка вважає це майно особистою приватною власністю, тому будинки є спільним майном подружжя та підлягають поділу. 21.05.2024 [PERSON] подані доповнення до зустрічної позовної заяви, у якій він просив визнати його особистою приватною власність нежитлову споруду «Пташник» літ. А-1, що розташована в [ADDRESS] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 18.06.2024 прийнято до розгляду доповнення до зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про визнання особистої приватної власності за [PERSON] на житлові будинки та нежитлову будівлю, закрито підготовче судове провадження та справу призначено до розгляду по суті. Позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник адвокат Маслій Т. В. у судове засідання з`явилися, позовні вимоги підтимали у повному обсязі, просили їх задовольнити, надали пояснення аналогічні доводам позовної заяви; проти задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] заперечували, просили у задоволенні зустрічного позову відмовити за недоведеністю, безпідставністю; [PERSON] пояснила, що за адресою: [ADDRESS] будинок був побудований за спільні кошти та за кошти її дідуся, які він отримав від продажу автомобіля у 2000 році, будівництво здійснено приблизно у 2001 році, але ремонтні роботи тривали декілька років; за адресою: [ADDRESS] старий будинок був знесений у період 1996-1997, новий будинок побудований у 2012 за сумісні кошти, позивачка була ФОП з 1999 по 2017. На початку 2017 року вона дізналася від свого сина [PERSON] про існування у її чоловіка [PERSON] дитини від іншої жінки, шлюбні стосунки тривали до моменту розірвання шлюбу у 2023, від продажу транспортних засобів вона гроші від [PERSON] не отримувала, автомобілі були куплені за спільні кошти, згоду на придбання пташника надавала у нотаріуса, станом на подання позовної заяви пташник фактично існував, разом вони побудували багато гаражів та другий поверх будинку. Відповідач за первісним позовом та його представник адвокат Хряпинська С. С. у судове засідання з`явилися, проти задоволення первісного позову заперечували, просили у його задоволенні відмовити; позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали, надали пояснення аналогічні його доводам, [PERSON] пояснив, що всю нерухомість він купував за особисті кошти, з [PERSON] не проживав однією сім`єю з 1994 року, все будівництво ним було здійснено особисто, [PERSON] участі не приймала, будівництво не завершено, тривають ремонтні роботи по сьогодення, кошти на купівлю пташника він зайняв у товариша, через тиждень його продав, згоду на купівлю пташника [PERSON] не надавала, нотаріус не вимагав. У 2024 році він продав автомобіль БМВ матері його дітей [PERSON] , з якою він проживає однією сім`єю, приблизно за 3000 доларів, гроші він неї отримав, продаж здійснена через борги, про існування позову [PERSON] про поділ майна він дізнався вже після продажу авто. З [PERSON] він почав проживати разом після народження дитини з 2014 року. Наявність спільних світлин пояснив, що з [PERSON] вони були у шлюбі, мають спільного сина, а тому є не чужими людьми. Він не пам`ятає кількість автомобілів, що у нього були, оскільки займається авторемонтом, купляє пошкоджені авто, ремонтує їх та перепродає. Третя особа [PERSON] надала суду письмові пояснення від 01.04.2024, у яких зазначила, що проти задоволення позову [PERSON] заперечує, просить відмовити у його задоволенні, зустрічний позов [PERSON] вважає обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, оскільки їй не було відомо, що її чоловік [PERSON] одружений та має сина, вони як подружжя разом будували будинки, вели спільний побут, робили ремонт. [PERSON] допомагали грошима батьки. У 2014 народився спільний син [PERSON] , у 2024 син [PERSON] , у них склалися сімейні відносини. З [PERSON] жодних відносин не було, остання не має відношення до майна [PERSON] . У судовому засіданні пояснила, що знайома з [PERSON] з дитинства, з 2001 року проживали разом, будівництво він робив за власні кошти самостійно, [PERSON] проживала окремо, всі автомобілі [PERSON] купував за власні кошти, тому лише він є власником майна. Автомобіль БМВ був куплений її батьками, вона ним користується. Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1\~ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Суд, вислухавши позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом [PERSON] та її представника адвоката Маслій Т. В., відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON] та його представника адвоката Хряпинську С. С., тетю особу за зустрічним позовом [PERSON] , допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , виданого 27.11.1993 року палацем одруження «Центральний» м. Харкова, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 27.11.1993. (т. 1 а. с. 23). З паспорту громадянина України [NUMBER] , виданого 27.11.1998 Ленінським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 18.02.1998, 24.07.2019 місце проживання знято з реєстрації; з 24.03.2020 місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а. с. 15-21). Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27.11.2023 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (т. 1 а. с. 24-25). Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 29.11.2012 припинено право власності та анульовано правову реєстрацію на ім`я [PERSON] на житловий будинок літ. А-1 з сінями літ. А та верандою літ. А, житловою площею 17,4 кв. м та теплиці літ. К, Л, М у житловому будинку [ADDRESS] ; визнано за [PERSON] право власності на самочинно побудований житловий будинок літ. Н-2, загальною площею 218,5 кв. м (приміщення 1-1 1-23), житловою площею 88,7 кв. м з мансардою Нм, площею 130,6 кв. м (приміщення 1-24 1-28), житловою площею 31,4 кв. м, балконами н1, н2 у житловому будинку [ADDRESS] . (т. 1 а. с. 27). Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 02.12.2023 за [PERSON] зареєстровано право власності на: - нежитлову будівлю, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 2622,9 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу від 20.10.2008; середньоринкова вартість згідно зі звітом ТОВ «ОЦІНКА24» від 14.12.2023 станом на 12.12.2023 становить 6\~214\~100,00 грн.; -житловий будинок літ. Н-2 з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 29.11.2012; середньоринкова вартість згідно зі звітом ТОВ «ОЦІНКА24» від 14.12.2023 станом на 12.12.2023 становить 7\~603 700,00 грн.; -житловий будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності Ленінської районної ради м. Харкові від 08.01.2004; середньо ринкова вартість згідно зі звітом ТОВ «ОЦІНКА24» від 29.12.2023 станом на 28.12.2023 становить 6\~864 800,00 грн.; (т. 1 а. с. 28-33, 35, 57-73, 112-137, 226-245). З інформації Єдиного державного реєстру МВС щодо реєстрації транспорту за [PERSON] в період з 27.11.1993 по день надання інформації 11.12.2023 вбачається, що за останнім зареєстровано: -ВМW Х5, об`єм (потужність) двигуна см3 2979, рік випуску 2012, чорний, № куз. [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] (на обліку); перереєстрація на нового власника за договором купівлі-продажу, укладеному в ТСЦ 6341, дата першої реєстрації: 25.09.2021, дата останньої реєстрації ТЗ: 05.10.2021, місце проведення останньої реєстрації ТСЦ 6341; згідно зі звітом ТОВ «ОЦІНКА24» від 14.12.2023 станом на 12.12.2023 середньоринкова вартість автомобілю становить 810\~450,00 грн.; -ТОYОТА RAV4, об`єм (потужність) двигуна, см3 1998, рік випуску 2000, колір зелений, № двиг. [NUMBER] , № куз. [NUMBER] , перереєстрація на нового власника по договору, укладеному в ТСЦ 6342, [NUMBER] , [NUMBER] , 02.11.2016, (на обліку); згідно зі звітом ТОВ «ОЦІНКА24» від 14.12.2023 станом на 12.12.2023 середньоринкова вартість автомобілю становить 198 370,00 грн.; -BERTONE BMW, об`єм (потужність) двигуна см3 2700, рік випуску 1992, колір чорний, № двиг. [NUMBER] , № куз. [NUMBER] , перереєстрація на нового власника по договору, укладеному в ТСЦ (центр 6342), [NUMBER] , [NUMBER] , 22.10.2016 (на обліку); згідно зі звітом ТОВ «ОЦІНКА24» від 14.12.2023 станом на 12.12.2023 середньоринкова вартість автомобілю становить 470 100,00 грн.; -AUDI A6, об`єм (потужність) двигуна см3 2800, рік випуску 1998, колір білий, №куз. [NUMBER] , АХС 013909, 17.09.2016 (знятий з обліку), зняття з обліку для реалізації (центр 6342); -РЕUGEOT ВОХЕR, об`єм (потужність) двигуна см3 1997, рік випуску 2004, колір синій, № двиг. [NUMBER] , № куз. [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , 24.04.2012, реєстрація ТЗ, придбаного в торговельній організації (ТСЦ 6342); згідно зі звітом ТОВ «ОЦІНКА24» від 14.12.2023 станом на 12.12.2023 середньоринкова вартість автомобілю становить 142 700,00 грн.; -VOLKSWAGEN Multivan, об`єм (потужність) двигуна см3 1968, рік випуску 2011, колір білий, № двиг. [NUMBER] , № куз. [NUMBER] , вторинна реєстрація тз, придбаного в торгівельній організації (центр 6342), [NUMBER] , [NUMBER] , 29.11.2011 (на обліку); згідно зі звітом ТОВ «ОЦІНКА24» від 14.12.2023 станом на 12.12.2023 середньоринкова вартість автомобілю становить 463 110,00 грн.; -BMW X5, об`єм (потужність) двигуна см3 4396, рік випуску 2001, колір чорний, №двиг. [NUMBER] , № куз. [NUMBER] , реєстрація ТЗ придбаного на аукціоні товарної біржі (ТСЦ 6341), [NUMBER] , АХС 116745, 03.06.2008 (на обліку); згідно зі звітом ТОВ «ОЦІНКА24» від 14.12.2023 станом на 12.12.2023 середньоринкова вартість автомобілю становить 301 380,00 грн.; -AUDI A6, об`єм (потужність) двигуна см3 2800, рік випуску 1998, колір білий, №куз. [NUMBER] , [NUMBER] , АХС 013909, дата першої реєстрації: 26.01.2007, перереєстрація при переобладнання із заміною кузова (Шасі) та двигуна (ТСЦ 6342); згідно зі звітом ТОВ «ОЦІНКА24» від 14.12.2023 станом на 12.12.2023 середньоринкова вартість автомобілю становить 224 740,00 грн.; -AUDI 100, рік випуску 1984, колір зелений, № куз. [NUMBER] , [NUMBER] , РСА [NUMBER] , 17.01.2007, реєстрація ТЗ, придбаного в торговельній організації (ТСЦ 6342); згідно зі звітом ТОВ «ОЦІНКА24» від 14.12.2023 станом на 12.12.2023 середньо ринкова вартість автомобілю становить 69 980,00 грн.; -BMW 535, об`єм (потужність) двигуна см3 3500, рік випуску 1998, колір сірий, №двиг. [NUMBER] , № куз. [NUMBER] , реєстрація ТЗ придбаного на аукціоні товар. біржі (ТСЦ 6341), [NUMBER] , ХМС 296235, 18.03.2005; згідно зі звітом ТОВ «ОЦІНКА24» від 14.12.2023 станом на 12.12.2023 середньоринкова вартість автомобілю становить 209 560,00 грн.; -BMW 520, об`єм (потужність) двигуна см3 2171, рік випуску 1997, колір червоний, № двиг. [NUMBER] , № куз. [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , 21.09.1999, реєстрація тз привезеного з-за кордону (ТСЦ 6341), 22.09.1999, зняття з обліку для реалізації; згідно зі звітом ТОВ «ОЦІНКА24» від 14.12.2023 станом на 12.12.2023 середньоринкова вартість автомобілю становить 165 500,00 грн. (т. 1 а. с. 41-56). Згідно зі звітом ТОВ «ОЦІНКА24» від 14.12.2023 станом на 12.12.2023 середньо ринкова вартість автомобілів становить 3\~055\~890,00 грн. (т. 1 а. с. 73-111) З інформації Єдиного державного реєстру МВС щодо реєстрації транспорту за [PERSON] вбачається, що станом на 15.01.2024 за [PERSON] зареєстровано: -ВМW Х5, об`єм (потужність) двигуна см3 2979, рік випуску 2012, чорний, № куз. [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] (на обліку); 05.10.2021; - BERTONE BMW, об`єм (потужність) двигуна см3 2700, рік випуску 1992, колір чорний, № двиг. [NUMBER] , № куз. [NUMBER] , перереєстрація на нового власника по договору, укладеному в ТСЦ (центр 6342), [NUMBER] , [NUMBER] , 22.10.2016 (на обліку); - РЕUGEOT ВОХЕR, об`єм (потужність) двигуна см3 1997, рік випуску 2004, колір синій, № двиг. [NUMBER] , № куз. [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , 24.04.2012 (т. 1 а. с. 225). Зі звіту ТОВ «ОЦІНКА24» від 14.12.2023 станом на 12.12.2023 середньо ринкова вартість зазначених автомобілів становить 1\~423\~250,00 грн., а саме: -ВМW Х5, рік випуску 2012, реєстраційний номер [NUMBER] , 810\~450,00 грн.; -BERTONE BMW, рік випуску 1992, реєстраційний номер [NUMBER] , - 470\~100,00 грн.; -РЕUGEOT ВОХЕR, рік випуску 2004, реєстраційний номер [NUMBER] , - 142\~700,00 грн. (810\~450,00 + 470\~100,00 +142\~700,00 =1\~423\~250,00) (т. 1 а. с. 76). Згідно інформації Єдиного державного реєстру МВС щодо реєстрації транспорту за [PERSON] у період з 27.11.1993 по день надання інформації 23.02.2024 вбачається, що за нею зареєстровано: -з 17.07.2007 ГАЗ 3307 4250, 1991 року випуску, № двиг. [NUMBER] , № куз. [NUMBER] -KIA Credos, 1998 року випуску, з 19.08.1998, № двиг. [NUMBER] , № куз. [NUMBER] . Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] за зазначеною адресою не зареєстрована (т. 2 а. с. 153-159). Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.07.2007, залишеного без змін постановою Вищого господарского суду України від 08.11.2007, у задоволенні позову ТОВ «Таранівська птахофабрика» до СПД ФО [PERSON] про стягнення майнової шкоди відмовлено у повному обсязі, встановлено, що предметом договору купівлі-продажу від 09.12.2004 були будматеріали, що складали пташник за адресою: [ADDRESS] (т. 2 а. с. 43-44). 17.10.2008 [PERSON] надала нотаріальну згоду своєму чоловікові [PERSON] на купівлю нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] (т. 2 а. с. 64). З договору купівлі-продажу, посвідченому 20.10.2008 приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Лещенко Л. В., вбачається, що ТОВ «Таранівська птахофабрика» та [PERSON] уклали договір, за яким ТОВ передало у власність [PERSON] нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] . (т. 2 а. с. 63). На підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 17.03.2020 [PERSON] передав у власність [PERSON] автомобіль BMW X5, колір чорний, № куз. [NUMBER] , [NUMBER] , АХС 116745, реєстрація за продавцем 03.06.2008 (т. 2 а. с. 100). Згідно з договором купівлі-продажу 6341/2024/4267102 транспортного засобу від 19.01.2024 [PERSON] передав у власність [PERSON] автомобіль ВМW Х5, 2012 року випуску, чорний, № куз. [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] (на обліку); зареєстрований за [PERSON] 05.10.2021 (т. 2 а. с. 92). За договором дарування від 05.12.2019, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Никифоровою М. А., дарувальник [PERSON] безоплатно передала у дар [PERSON] квартиру [ADDRESS] (т. 2 а. с. 109-110). Згідно з договором купівлі-продажу 2341/2021/2487871 транспортного засобу від 19.03.2021 [PERSON] зобов`язався передати у власність [PERSON] автомобіль VOLKSWAGEN Multivan, колір білий, № куз. [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , реєстрація 20.08.2016. (т. 2 а. с. 135). 01.09.1987 [PERSON] уклав з СРСЦ № 6 типовий договір на проведення ремонтних робіт за адресою: [ADDRESS] (т. 2 а. с. 118). Як вбачається з розписки від 18.08.2000, посвідченої державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори, Голубовська М. П. отримала від Наріманідзе грошові кошти у сумі 16800,00 грн. (еквівалент 3000 доларів США) за проданий нею будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т. 2 а. с.121). Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у м. Харкові ради [PERSON] надано дозвіл будівництва житлового будинку у домоволодінні [ADDRESS] (т. 2 а. с. 123). Згідно з висновком про вартість майна суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] від 13.02.2024 ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] становить 5\~027\~738,00 грн. (т. 2 а. с. 125-127). 21.03.2024 Зміївською міською радою був складений акт обстеження № 25, з якого вбачається, що на земельній ділянці, яка передана в оренду ТОВ «Таранівська птахофабрика» знаходиться одна будівля пташника, об`єкти нерухомого майна та інші об`єкти інфраструктури на даній земельній ділянці відсутні, будівля пташника № 4, що була придбана [PERSON] за договором купівлі-продажу від 20.10.2008 та розташована за адресою: [ADDRESS] , демонтована, висновок про знищення/знесення майна від 11.03.2024 (т. 3 а. с. 29-39). Згідно з\~повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.04.2019, виданим Холодногірським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (т. 3 а. с. 47). Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.02.2024, виданого Другим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (т. 3 а. с. 48). З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 21.03.2024 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] з 23.09.1988, [PERSON] , [PERSON] з 02.06.2017. (т. 3 а. с. 49-51). Як вбачається з індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України з 2002 по 2024 роки за період з 09.2002 по 12.2002, з 05.2003 по 10.2014, з 01.2015 по 08.2017, з 02.2020 по 08.2021, з 09.2023 по 04.2024 нею отримувався дохід та сплачувались страхові внески (т. 3 а. с. 52-56). З наданих суду дублікатів чеків АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що протягом 2019-2024 [PERSON] від імені [PERSON] були здійснені платежі за комунальні послуги, послуги зі сплати інтернету, а також придбані будівельні матеріали та меблі (т. 3 а. с.57-89). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знайома з сім`єю [PERSON] та [PERSON] приблизно з 2000 року, у них дружні стосунки, знала [PERSON] як чоловіка [PERSON] , бачила їх разом приблизно до 2022 року, звичайна сім`я, що проживала по сусідству. [PERSON] вона не знає. Біля будинку [ADDRESS] бачила [PERSON] , часто відпускала до них свого сина. Біля під`їзу по вул. Соціалістичній часто бачила автомобіль [PERSON] , вони віталися, вони всі проживали разом в одному під`їзді. У судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що позивачка з відповідачем жили по сусідству з 1998 року по [ADDRESS] , коли почалася епідемія іноді приїжджала на квартиру, де бачила автомобіль [PERSON] . З [PERSON] добре спілкувався її чоловік, їздив до нього на [ADDRESS] щодо авто. У [PERSON] з чоловіком були добрі стосунки, ніколи не сварилися. Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що з позивачкою познайомилася у 2004 році, коли вони закінчували школу стилістики, почали дружити, [PERSON] з [PERSON] приїжджали до неї в гості, в них були добрі стосунки. У 2007-2008 роках часто приїжджали до [PERSON] та [PERSON] на [ADDRESS] , в них там був собака, вони також приїжджали в гості. У 2007-2008 роках вона з сім`єю приїзджали на день народження позивачки та відповідача, їх діти разом їздили до Англії у 2006, у 2016. [PERSON] та [PERSON] святкували в ресторані разом з ними Новий рік, приїжджали як чоловік та дружина. [PERSON] їй не відома. [PERSON] і [PERSON] проживали разом і на [ADDRESS] , речі [PERSON] знаходилися за обома адресами. На теперішній час їй відомо, що [PERSON] має трьох дітей, від [PERSON] син один. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що був сусідом позивачки та відповідача, їх сина та матері [PERSON] [PERSON] , вони проживали по [ADDRESS] , знайомий з ними приблизно 25 років, [PERSON] бачив постійно вранці та ввечері, на [ADDRESS] приїжджав, оскільки був клієнтом [PERSON] та ремонтував у нього машини, там бачив [PERSON] , яка доглядала за городом, останній раз був приблизно 6 років тому. У самому будинку по [ADDRESS] ніколи не був, [PERSON] там не бачив, бачив [PERSON] , знає, що у [PERSON] та [PERSON] є син. [PERSON] та [PERSON] разом проживали і на [ADDRESS] . Свідок [PERSON] показав, що є сином [PERSON] і [PERSON] , проживав разом з батьками по [ADDRESS] , батьки ночували то в квартирі, то по [ADDRESS] , він залишався з тіткою, у 1998-1999 він з батьками переїхав на [ADDRESS] , де вони проживали разом з матір`ю [PERSON] Ніною. Батьки мали добрі стосунки, бюджет був спільний, разом будували будинки на [ADDRESS] . [PERSON] знає з дитинства, її сім`ю знали його батьки. Фактично шлюбні відносини його батьки припинили у 2022, до цього часу проживали разом. Будівництво по [ADDRESS] почалося десь у 2010, але будівництво за двома адресами до цих пір не завершено. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що у 2001 вона познайомилася з [PERSON] , стали подругами, познайомилася з [PERSON] , потім переїхала на [ADDRESS] , дружили сім`ями. [PERSON] їй не знайома, вперше її бачить, її речей на [ADDRESS] не було, там були речі [PERSON] та дітей, старшого сина [PERSON] не бачила. Будівництво по [ADDRESS] здійснював [PERSON] за власні кошти. Про наявність у [PERSON] зареєстрованого шлюбу дізналася у минулому році від [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що проживає на [ADDRESS] , з 1995 знайома з [PERSON] , який проживав один по [ADDRESS] , [PERSON] ніколи не бачила, не знала про її існування та перебування [PERSON] у шлюбі. У 2000-х [PERSON] почав проживати з [PERSON] . Будинок по [ADDRESS] був побудований станом на 1995 рік, на [ADDRESS] пізніше. У будівництві допомагали сусіди, хто як міг. Бачила, що з ним проживає [PERSON] , у 2014 році в них народився син, взагалі думала, що вони у шлюбі. [PERSON] часто наймав людей, також була мати [PERSON] . Зараз по [ADDRESS] проживає [PERSON] , [PERSON] , їх діти, про існування старшого сина [PERSON] їй не відомо. Свідок [PERSON] пояснила, що є матір`ю [PERSON] , з 2002 її донька почала проживати разом з [PERSON] на [ADDRESS] як чоловік та жінка, вони вели спільний побут, разом відпочивали, зараз продовжують проживати за вказаною адресою. [PERSON] ніколи не бачила, сторонніх речей у будинку не було. Про наявність у [PERSON] шлюбу дізналася, коли він сказав про старшого сина, вперше побачила його під час війни. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] вказав, що він працював у [PERSON] у 1989-1990 роках на СТО, допомагав йому розширюватись. Коли [PERSON] купив будинок, він допомагав йому у будівництві. [PERSON] ніколи не бачив, бачив батька [PERSON] , у якого була будівельна бригада. Раніше проживав через дорогу від [PERSON] , у 1991 році інколи йому допомагав, на цей час будинок був у будівельному стані. Потім поїхав та працював на себе. Згідно зі ст. ст.\~4,\~5\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суб`єктивне право на захист реалізується у спосіб, визначений законом. Перш за все це право на звернення за судовим захистом, носієм якого виступає кожний з учасників цивільних правовідносин чи будь-яка заінтересована особа. У відповідності до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 43\~ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77\~ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2\~ст.\~78 ЦПК України\~визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.\~81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ч. 1 ст. 82\~ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до положень\~ст.\~83\~ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У п. 27 постанови №\~2\~Пленуму Верховного\~Суду України\~від 12\~червня 2009\~року «Про\~застосування норм\~цивільного процесуального\~законодавства при\~розгляді справ\~у суді\~першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. («Проніна проти України», № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Згідно з висновками Європейського суду з прав людини зазначеного у рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 № 303А, п. 2958 суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, провадження № 12-80гс20 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, провадження № 14-67цс20 (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, провадження №12-204гс19 (пункт 63)). Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За вимогами ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з п. 4 ч. 2 цієї ж статті одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до частини другої\~статті 3 СК України сім`ю\~складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Положеннями\~статті 60 СК України\~передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18. Згідно зі\~статтею 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої\~статті 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині другій\~статті 372 ЦК України. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша\~статті 61 ЦК України). Тлумачення\~статті 61 СК України\~свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Відповідно до частини третьої\~статті 61 СК України\~якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта\~статті 65 СК України). Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Як роз`яснено судам у пунктах 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, частина третя\~статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої\~статті 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Указаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц (провадження № 61-5956св22). Зі ст. 57 СК України убачається, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є виплати (страхові виплати та виплати викупних сум), одержані за договорами страхування життя та здоров`я. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Відповідно до ст. 59 СК України той із\~подружжя,\~хто є\~власником майна,\~визначає режим\~володіння та\~користування ним\~з урахуванням\~інтересів сім`ї,\~насамперед дітей. При розпорядженні своїм майном дружина, чоловік зобов`язані враховувати інтереси дитини, інших членів сім`ї, які відповідно до закону мають право користування ним. Із системного аналізу норм статей\~57,\~60,\~61,\~63,\~65,\~70 СК України\~убачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними. Як вбачається зі ст. 119 СК України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Статтею 120 СК України передбачено, що встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов`язків, які встановлені шлюбним договором. У разі встановлення режиму окремого проживання: 1) майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; 2) дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. Таким чином, режим окремого проживання для подружжя це\~юридичний статус, при якому кожен з партнерів має своє житло та проживає самостійно. При цьому пара залишається подружжям, але має право проживати окремо. Як убачається з матеріалів справи сторонами режим окремого проживання під час перебування у шлюбі не встановлено, таким чином сторони своїм правом не скористалися. КЦС ВС від 10 квітня 2019 року у справі № 721/1177/15-ц, у якій касаційний суд чітко вказав: коли спір стосується вже поділу майна подружжя, ст. 119 СК України застосовувати не\~можна. Тому той із подружжя, хто заперечує факт придбання майна під час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі, повинен спростувати презумпцію спільного майна подружжя для застосування положень ч. 6 ст. 57 СК України. Суду у якості доказів на підтвердження факту спільного проживання під час перебування у зареєстрованому шлюбі надані фотографії (світлини) [PERSON] , [PERSON] та їх спільного сина [PERSON] за період з 1993 року по 2015 рік, які датовані зазначеним періодом позивачкою [PERSON] . Аналізуючи світлини, суд вважає, що з них вбачаються вікові зміни їх учасників, тому приходить до висновку, що вони зроблені протягом певного проміжку часу, однак встановити момент початку та тривалість такого проміжку суд позбавлений можливості. На підтвердження факту наявності у [PERSON] особистих грошових коштів суду надано копію ощадної книжки у ощадній касі м. Харкова № 110877 на ім`я [PERSON] , з якої вбачається, що на рахунку станом на 19.11.1988 знаходилося 7533,00 руб., та були здійснені операції зі зняття коштів з рахунку: 02.12.1988 2800,00 руб., залишок - 4733,00 руб.; 10.12.1988 4000,00 руб., залишок 733,00 руб.; 30.01.1989 200,00 руб., залишок становить 540,00 руб.; 21.08.1989 500,00 руб., залишок 40,00 руб. (т. 2 а. с. 119). Суд вважає, що зазначений доказ не містить інформації\~щодо предмета\~доказування,\~не спростовує та не підтверджує обставин, що підлягають встановленню у ході розгляду справи, не відноситься до предмету позову та до періоду перебування [PERSON] у шлюбі з [PERSON] , а також неможливо з`ясувати з якою метою та на що саме були витрачені кошти, тому визнає доказ неналежним. Також суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності у [PERSON] доходів. Щодо надання нотаріальної згоди [PERSON] на купівлю пташника за адресою: [ADDRESS] суд зазначає таке. Верховний Суд у постанові від 03.06.2024 у справі № 712/3590/22, провадження № 61-14297сво23 зазначив, що Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, №15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Об`єднана палата зауважує, що розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частина перша, друга та третя\~статті 202 ЦК України). Правочин є найбільш поширеним юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки учасників цивільних правовідносин. До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини,\~згода іншого співвласника на розпорядження спільним майном,\~одностороння відмова від договору. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може виступати видання довіреності двома та більше особами, спільний заповіт подружжя та ін. Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків). Залежно від сприйняття волі сторони одностороннього правочину такі правочини поділяються на: суто односторонні - не адресовані нікому та без потреби в прийнятті їх іншою (іншими) особою. До них, зокрема, належить відмова від права власності, відмова від спадщини, прийняття спадщини; такі, що розраховані на їх сприйняття іншими особами, до яких можливо віднести, зокрема, оголошення конкурсу, публічну обіцянку винагороди, відмову від спадщини на користь іншої особи, видачу довіреності, видачу векселя, розміщення цінних паперів, односторонню відмову від договору,\~згода іншого співвласника на розпорядження спільним майном\~(див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 357/15284/18 (провадження № 61-13518св21)). Згода - одностороннє волевиявлення суб`єкта права. Вчинення згоди - односторонній правочин, оскільки особа тим самим реалізує своє право та робить це можливим для інших осіб здійснити своє право.\~Згода може бути: (а) передумовою для встановлення правовідносин між особою, яка надала цю згоду, та адресатом згоди або між останнім та іншими особами;\~(б) юридичним фактом у вже існуючих правовідносинах, що дозволяє або обумовлює ті чи інші етапи їх існування; (в) дією, спрямованою на припинення правовідносин. Згода іншого з подружжя має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору. Відсутність згоди іншого з подружжя може мати наслідком, зокрема, визнання договору недійсним у разі недобросовісності контрагента іншого з подружжя. Суб`єкт, який надає згоду на укладення договору іншим з подружжя, не стає стороною договору. Сторона договору (інший з подружжя) представляє у відносинах з третьою особою права та інтереси того з подружжя, який надав згоду. Наявність згоди одного з подружжя на укладення другим з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном наділяє його необхідним обсягом повноважень на вчинення такого правочину (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20)). У\~статті 65 СК України\~передбачено, зокрема, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.\~\~Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.\~Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої\~статті 11 ЦК України). Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати, зокрема, вчинення між сторонами односторонніх правочинів, підстави для односторонньої відмови і коли ці правочини породжують відповідні правові наслідки щодо розірвання договору (див. подібний висновок в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2023 року в справі № 465/5980/17 (провадження № 61-1178св20)). Для приватного права апріорі притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема, в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 липня 2022 року в справі № 303/2983/19 (провадження № 61-4745св21)). По своїй суті згода одного з співвласників щодо розпорядження спільним сумісним майном є одностороннім правочином. При вчиненні такого правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Законодавець не передбачив вимог щодо моменту вчинення такого правочину (до чи після розпорядження). Звісно, логічним є те, що, зазвичай, вчинення такого правочину передує розпорядженню спільним сумісним майном. Проте приватне законодавство не містить заборони на вчинення згоди одного з співвласників щодо розпорядження спільним сумісним майном і після розпорядження спільним сумісним майном. Касаційний суд неодноразово звертав увагу на те, що по своїй сутності згода є одностороннім правочином (див., наприклад, постанови Верховного Суду від: 23 червня 2021 року у справі № 537/3100/17; 10 листопада 2021 року в справі № 756/2312/18; 24 листопада 2021 року в справі № 357/15284/18; 26 січня 2022 року в справі № 754/5554/16-ц; 06 липня 2022 року в справі № 303/2983/19). Обміркувавши викладене та підстави передання справи на розгляд Об`єднаної палати з урахуванням принципу розумності, касаційний суд зауважує, що: вчинення згоди іншим з подружжя на розпорядження спільним майном є одностороннім правочином, розрахованим на його сприйняття іншими особами, а саме - подружжям, який є стороною договору, та третьою особою (інша сторона договору). Волевиявлення іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном, яке виражено у згоді, адресоване та сприймається як подружжям, який виступає стороною договору, так і контрагентом за таким договором; згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору іншим з подружжя, який є стороною договору, з його контрагентом. Сторона договору (інший з подружжя) представляє у відносинах з\~\~своїм контрагентом права та інтереси того з подружжя, який надав згоду; сприйняття волевиявлення іншого з подружжя на розпорядження спільним майном відбувається шляхом відображення такої згоди у відповідному договорі. У такому випадку регулюючий ефект договору поширюється як на сторони договору, так і на іншого з подружжя (співвласника), який надав згоду на розпорядження спільним майном; згода одного з подружжя на вчинення другим з подружжя договору з розпорядження спільним майном як односторонній правочин є одним із правомірних обмежень свободи договору, оскільки визначена законодавцем необхідність одержання згоди обмежує як того з подружжя, хто укладає договір з розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і контрагента за договором, оскільки він має переконатися, що особа, з якою укладається договір, перебуваючи в шлюбі, має згоду на укладення такого договору; згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядженнямайном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється на як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності; надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності; не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя\~на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя; наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя; у разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність. При передачі справи на розгляд Об`єднаної палати колегія суддів вважала необхідним відступити від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2020 року у справі № 127/16354/17 (провадження № 61-5698св19) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2019 року у справі № 523/8319/14-ц (провадження № 61-38040св18), щодо застосування\~статті 65 СК України. У вказаних постановах суд касаційної інстанції зазначив, що: «наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору на придбання майна, зафіксованої у такому договорі, не свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки письмова згода необхідна при розпорядження таким майном, а не на його придбання». З урахуванням висновків, зроблених у цій постанові, Об`єднана палата відступає від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові\~Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2020 року у справі № 127/16354/17 (провадження № 61-5698св19) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2019 року у справі № 523/8319/14-ц (провадження № 61-38040св18), про те, що: «наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору на придбання майна, зафіксованої у такому договорі, не свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки письмова згода необхідна при розпорядження таким майном, а не на його придбання». Верховний Суд дійшов висновку, що у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати (частина друга\~статті 416 ЦПК України). На підставі викладеного, частини другої\~статті 416 ЦПК України, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду висловлює такі висновки про застосування норм права. Вчинення згоди іншим з подружжя на розпорядження спільним майном є одностороннім правочином, розрахованим на його сприйняття іншими особами, а саме - подружжям, який є стороною договору, та третьою особою (інша сторона договору). Волевиявлення іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном, яке виражено у згоді, адресоване та сприймається як подружжям, який виступає стороною договору, так і контрагентом за таким договором. Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору іншим з подружжя, який є стороною договору, з його контрагентом. Сторона договору (інший з подружжя) представляє у відносинах з\~\~своїм контрагентом права та інтереси того з подружжя, який надав згоду. Сприйняття волевиявлення іншого з подружжя на розпорядження спільним майном відбувається шляхом відображення такої згоди у відповідному договорі. У такому випадку регулюючий ефект договору поширюється як на сторони договору, так і на іншого з подружжя (співвласника), який надав згоду на розпорядження спільним майном. Згода одного з подружжя на вчинення другим з подружжя договору з розпорядження спільним майном як односторонній правочин є одним із правомірних обмежень свободи договору, оскільки визначена законодавцем необхідність одержання згоди обмежує як того з подружжя, хто укладає договір з розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і контрагента за договором, оскільки він має переконатися, що особа, з якою укладається договір, перебуваючи в шлюбі, має згоду на укладення такого договору. Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядженнямайном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється на як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності. Надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності. Не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя\~на розпоряджаються майном (коштами) на набуття\~майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя. Наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя. У разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність. За змістом наведеної заяви [PERSON] надала згоду своєму чоловікові [PERSON] на купівлю за ціну та на умовах на його власний розсуд пташника, що на думку суду свідчить про наявність дійсних шлюбних відносин у період зареєстрованого шлюбу, здійснення спільних витрат за спільні кошти подружжя в інтересах сім`ї у 2008, а також розцінює продаж автомобілів у період шлюбу як такий, що здійснений в інтересах сім`ї з відома [PERSON] . Суд зазначає, що [PERSON] та неповнолітній [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] з 02.06.2017, що не відноситься до періоду придбання у власність спірного нерухомого та рухомого майна. Факт продажу 19.01.2024 [PERSON] автомобілю ВМW Х5, об`єм (потужність) двигуна см3 2979, рік випуску 2012, суд розцінює як намагання уникнути цивільної відповідальності, оскільки рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27.11.2023 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, у провадженні Ленінського районного суду м. Харкова з 03.01.2024 перебувала цивільна справа [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, про що достовірно було відомо [PERSON] . Таким чином, суд дійшов висновку про те, що презумпцію спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно відповідачем не спростовано, він не довів належними та допустимими доказами, що придбав майно за особисті грошові кошти та в особистих інтересах, вказані положення відсутні і в договорах купівлі-продажу спірного майна, тому суд вважає, що майно набуто сторонами за час шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя, а тому вимоги за первісним позовом [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягають задоволення в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового будинку літ. Н-2 з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; на частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , при цьому суд вважає за необхідне відмовити у поділі в порядку спільного майна подружжя пташника за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з повним знищенням зазначеного об`єкту нерухомості. Також суд вважає за можливе стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості частини транспортних засобів: ВМW Х5, BERTONE BMW, РЕUGEOT ВОХЕR, у сумі 711\~625 грн. 00 коп. (1\~423\~250,00/ 2 = 711\~625,00), відмовивши у задоволенні іншої частини первісного позову [PERSON] . За таких обставин суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі у зв`язку з недоведеністю. ЄСПЛ указав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). Згідно з висновками Європейського суду з прав людини зазначеного у рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 № 303А, п. 2958 суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у з`язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки за первісним позовом [PERSON] суму сплаченого судового збору у розмірі 13420 грн. 00 коп. у зв`язку з частковим задоволенням її позовних вимог, виходячи з максимальної ставки судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», що складає 1% від суми задоволених вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial