Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] , через систему «Електронний суд» звернувся до суду у квітні 2024 року з позовом до [PERSON] , 3 особа-Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів у розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому народився син [PERSON] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова шлюб розірвано.Відповідач байдуже відносилась до сина, не виконувала свої батьківські обов`язки, притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП. У квітні 2017 р. , [PERSON] залишила дитину із малознайомим чоловіком, сина виявили сусіди у під]їзді будинку, викликали поліцію і сина направлено до медичного закладу. Післі даного інциденту позивач забрав дитину до себе і дотепер вони проживають разом. Відповідач жодного разу до сина не навідалась, ухиляється свідомо від виконання своїх батьківських обов`язків і понад восьми років дитину вона не бачила, не телефонувала, не спілкувалась, матеріально не допомагала, з днем народження не вітала, тобто участі у вихованні не приймала. Син знаходиться на повному утриманні батька. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день , час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку згідно з вимогами ст. 128 ЦК України, про причини неявки суд не сповістила, правом подання відзиву на позовну заяву не скористалася. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення . Представник 3 особи- Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради позовні вимоги [PERSON] підтримав і просив їх задовольнити, надавши висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Суд, вислухавши вступне слово та пояснення представників позивача , 3 особи, допитавши свідків, думку неповнолітнього, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбу з 27 червня 2014 р., мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкові від 10 листопада 2020 р. шлюб між сторонами розірвано. Довідкою з Єдиного державного демографічного реєстру підтверджено, що [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] . Позивач зареєстрований у кв. [ADDRESS] . Згідно складеного сусідами будинку [ADDRESS] акту, неповнолітній [PERSON] , 2015 р. народження фактично з 2018 року проживає за даною адресою. Як вбачається з характеристики [PERSON] від 19 жовтня 2023, дитина навчається у Комунальному закладі «Харківський ліцей № 13 Харківської міської ради» з першого класу, зарекомендував як вихований , дисциплінований , відповідальний учень, комунікабельний та дружелюбний хлопчик. Мати [PERSON] з дитиною не проживає, навчанням дитини не цікавиться, з класним керівником зв`язок не підтримує. Опікуються дитиною батько [PERSON] , дідусь [PERSON] , [PERSON] , з якими проживає дитина. Матеріально побутові умови добрі, дитина має окрему кімнату та всі необхідні меблі та речі. Батько і бабуся дитини цікавиться його успішністю у навчанні, турбуються про його здоров`я. [PERSON] навчався у клубі бального танцю «Vivat-Dance».Довідкою тренера клубу підтверджено, що дитину виховує батько, дідусь і бабуся, які опікуються спортивним розвитком хлопця. Мати дитини жодного разу не була помічена у стінах клубу. Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Харкові від 05.05.2017 р. відповідач [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, визнана винною в тому, що 14.04.2017 р. не виконала свої батьківські обов`язки, залишила малолітнього чина [PERSON] , 2015 р. народження із малознайомим чоловіком, в результаті чого дитина виявлена у під`їзді будинку, направлена до медичного закладу. Вироком Жовтневого районного суду м.Полтави від 03.10.2022 [PERSON] засуджена за ч.4 ст. 185 КК України та їй призначено показання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з встановленням на підставі ст. 75 КК України випробувального терміну на 3 роки та покладенням обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;\~не виїжджати не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. В судовому засіданні позивач стверджував, що у 2017 році він забрав дитину до себе і з того часу її виховує, оскільки відповідач жодного разу сина не бачила, не приходила, не цікавилась його життям, навчанням, здоров`ям, безпекою після 24.02.2022 р. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] - сусідка по будинку позивача пояснила, що з 2018 року вона знайома з сім`єю [PERSON] , оскільки майже кожного дня з дітьми вона та [PERSON] або його мати [PERSON] гуляють в парку або у дворі на дитячому майданчику, зустрічаються на вулиці, спілкуються. Хлопчик виховується без матері, але що з нею сталося вона не знає. Свідок [PERSON] -бабуся неповнолітнього [PERSON] , підтвердила, що відповідач з дитиною, після припинення у 2017 році шлюбних відносин з позивачем, проживала в однокімнатній квартирі , яка належала її тітки, не дозволяла бачитись з дитиною, вживала наркотичні препарати, приводила незнайомих чоловіків, сусідами неодноразово викликалась поліція. Перед новим 2018 роком, бабуся придбала квітки на дитячий спектакль та домовилась з відповідачкою, що внук на зимових канікулах гостюватиме у неї та батька- [PERSON] . Після канікул, відповідач за дитиною не приїхала, зникла, не телефонувала , її розшукувала тітка. Маленька дитина просила не віддавати його матері, оскільки вона проживала з чоловіком, який весь час бив дитину. У 2022 р. [PERSON] несподівано зателефонувала, обіцяла приїхати в той же день, щоб побачитись з дитиною, але так і не навідалась та не попередила причину. У 2023 р. [PERSON] намагалася з онуком виїхати закордон, але відповідач відмовилась надати дозвіл через те, що нібито втратила паспорт. Батько хлопчика, син свідка [PERSON] з 2023 р. служить, перебуває на лікуванні через поранення, тому зараз дитиною опікуються та виховують бабуся та дідусь. Мати дитини сина не бачила з 2018 р., його життям ніколи не цікавилась, не телефонувала. Положення\~статті 171 Сімейного кодексу\~визначають, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. В судовому засіданні малолітній [PERSON] , 2015 р. народження пояснив, що матір не пам`ятає, вона до нього не приїжджає, не дзвонить, ним не цікавиться, він проживає з батьком, бабусею та дідусем, добре навчається, відвідує спортивну секцію айкідо. 30.10.2024 співробітниками служби у справах дітей по Новобаварському району, за дорученням Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, обстежені умови проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] та встановлено, що квартира, де проживає дитина разом з батьком, дідусем, бабусею складається з 3 кімнат жилою площею 68 кв.м. з сучасним ремонтом, умови проживання добрі, дитина забезпечена усім необхідним для комфортного проживання, всебічного розвитку, навчання та проведення дозвілля. Дитина мешкає в окремій кімнаті зі своїм ліжком, столом для навчання, телевізором, ноутбуком.В наявності предметі гігієни, іграшки, навчальні та спортивні приладдя. В сім`ї доброзичливі стосунки. Мати [PERSON] - [PERSON] з 2019 р. не приїжджає та не телефонує. Згідно з «Порядком проведення органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини» питання щодо позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. [PERSON] запрошувалась на засідання, однак не з`явилась, пояснень або документів, які підтверджують виконання нею батьківських обов`язків не надала, її фактичне місце проживання невідоме. При співбесіди з дитиною [PERSON] пояснив, що не пригадує, коли останній раз бачив матір та навіть погано пам`ятає її обличчя, вона сина не відвідує, не телефонує. За висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 16.12.2024 № 480, діючи в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , вважається за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] . Зазначений висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав узгоджується з іншими доказами, поданими позивачем, та не суперечать їм. Матеріали справи містять беззаперечні та достатні докази, які підтверджують винну та свідому поведінку [PERSON] щодо ухилення від участі у вихованні сина без поважних причин , умисне нехтування обов`язками матері. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом у постановах, зокрема від 24 жовтня 2024 року в справі № 199/3287/23, від 20 березня 2024 року в справі № 204/2097/22, від 07 лютого 2024 року в\~справі № 455/307/22\~та інших. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня2006 року у справі «Хант проти України» наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідачки на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому як найкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Судом встановлено, що з часу проживання [PERSON] , 2015 р. народження з батьком, відповідачка з 2018 р. жодного разу дитину не бачила та навіть не намагалася зустрітися, і своєю бездіяльністю відмовилася від виконання своїх батьківських обов`язків, участі у вихованні, розвитку та матеріальному забезпеченні дитини не брала. Відповідачем свідомо обрані такі життєві умови, за якими вона зовсім не приймає участі у житті сина, що в свою чергу свідчить про її винну поведінку, умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. Встановлені обставини свідчать про наявність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя та відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. За відсутності відповідача у житті дитини фізично, духовно і матеріально, суд уважає, що збереження батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] зашкодить інтересам дитини та не сприятиме її гармонійному розвитку. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття (стаття 180 Сімейного кодексу України). Частина 2 статті 166 СК України передбачає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментного платежу суд враховую стан здоров`я та матеріального становища дитини і відповідачки та вважає за необхідне стягнути на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини у частці від доходу [PERSON] . За змістом ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно зі статтею 141 ЦПК України, а також пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами , вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли. Оскільки при зверненні до суду [PERSON] оплатив судовий збір в сумі 968,96 грн. за вимогу про позбавлення батьківський прав, а за другу вимогу про стягнення аліментів його звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати, з урахуванням положень ст. 176 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] -968,96 грн., на користь держави-1211,20 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved