Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-03 00:00:00

У травні 2024 року [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, зменшення суми заборгованості по аліментах, звільненні від сплати заборгованості зі сплати аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що у сторін є спільна дитина - донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 01 лютого 2023 року по справі №752/19390/21, з урахуванням додаткових рішень цього ж суду, з позивача на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 40000 грн, щомісячно, починаючи з 05.07.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Постановою Київського апеляційного суду від 14 червня 2023 року вказане вище рішення місцевого суду було змінено та зменшено суму аліментів, яка підлягала до стягнення з [PERSON] , з 40000 грн до 25000 грн. Після пред`явлення судового рішення до примусового виконання, в межах виконавчого провадження [NUMBER], яке перебуває на виконанні у Голосіївського ВДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), у позивача виникла заборгованості зі сплати аліментів у загальному розмірі 550727,42 грн. Позивач не оспорює та повністю визнає свій обов`язок щодо сплати аліментів на утримання дитини, від сплати аліментів не ухиляється, однак у нього суттєво змінилися обставини його життя, що унеможливлює сплату аліментів у визначеному судом розмірі та сплату виниклої заборгованості у повному обсязі. Зокрема, вказував, що після ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів його стан здоров`я, сімейний та майновий стани значно змінилися та погіршилися. А саме, попри наявні у [PERSON] хронічні захворювання, встановлені імпланти в хребет та проведені операції, після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів стан здоров`я позивача значно погіршився, у період з червня по липень 2023 року він перебував на стаціонарному лікуванні, на яке витратив 71539 грн. У період з 03.08.2023 по 15.08.2023 він знову перебував на стаціонарному лікуванню, йому було проведено ряд операційних втручань, проходив тривалу реабілітацію, на які ніс значні витрати понад 70000 грн, а також щомісячно витрачає на медикаменти близько 4000 грн. Окрім того, через наявність у позивача захворювання діабету ІІ типу та відсутності забезпечення державою безкоштовного лікування за такої хвороби, він позбавлений можливості приймати аналоги призначених лікарем медичних засобів. В обґрунтування погіршення свого матеріального становища [PERSON] посилався на відсутність у нього будь-якого доходу, окрім пенсії по інвалідності, фактичний щомісячний розмір доходів позивача у період з 01.06.2023 по 30.04.2024 не перевищував 23610 грн. Вказаний розмір пенсії, а також стягнутий з позивача розмір аліментів взагалі не дозволяє позивачу нести витрати на придбання ліків, підтримки стану здоров`я та сплату комунальних платежів. Крім того, через трагічні події у сім`ї рідної сестри позивача, загибелі під час військових дій її чоловіка та знищення її житла у м.Ірпінь, [PERSON] надав сестрі прихисток у своєму житлі, у зв`язку із чим він змушений нести більше витрат на комунальні послуги, придбання продуктів та одягу. Тому, з огляду на погіршення стану здоров`я позивача, як платника аліментів, його фінансового та сімейного становища, а також установленого законодавством обов`язку обох батьків утримувати спільну дитину, то [PERSON] уважав, що аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 8000 грн будуть необхідними і достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Разом з тим, обґрунтовуючи свої вимоги про зменшення суми заборгованості по аліментам та звільнення від сплати заборгованості, [PERSON] посилався на те, що наразі він не працевлаштований, не перебуває на жодній з посад, яка б давала йому додатковий дохід, щомісячно отримує пенсію у розмірі 20930 грн, що є значено меншим за суму щомісячного платежу на сплату аліментів, стягнутого судовим рішенням. Через незадовільний стан здоров`я позивач не може працевлаштуватися аби збільшити свої доходи, постійно потребує лікування. Тобто, на виконання рішення суду позивач має щомісячно сплачувати весь розмір отримуваної пенсії, при цьому у нього не залишатиметься жодних коштів для існування, придбання життєво необхідних ліків та далі буде утворюватися борг зі сплати аліментів не з його вини. Відповідно до наданого державним виконавцем розрахунку заборгованості у [PERSON] за період з липня 2021 року по квітень 2024 року склала 549815,17 грн, оскільки судовий розгляд про стягнення з нього аліментів тривав понад два роки, а тому позивач уважає відсутньою його вину у виникненні такої заборгованості. Також, відсутній факт ухилення позивачем від утримання доньки, оскільки заборгованість по аліментам у розмірі 600000 грн була нарахована одноразово після пред`явлення виконавчого листа до виконання. [PERSON] не відмовлявся від утримання дитини, він постійно ніс витрати на її освіту, в тому числі в період існування судового спору про стягнення аліментів, що підтверджується платіжними інструкціями на рахунок ТОВ «Академія сучасної освіти» на загальну суму 106800 грн. Крім того, у період з 20.10.2021 до 24.12.2022 позивачем перераховувалися на картку відповідача грошові кошти на суму 178850 грн. Зважаючи на те, що вказана сума вносилась позивачем без зазначення призначення платежу, але вона фактично була сплачена у рахунок утримання неповнолітньої доньки та в період, у якому державним виконавцем була нарахована заборгованість. Тому, на переконання позивача, загальний розмір заборгованості повинен бути зменшений судом на зазначену суму, оскільки наведені вище обставини мали місце вже після ухвалення судом рішення про стягнення з [PERSON] аліментів та не були предметом дослідження під час судового розгляду. При цьому, заявляючи позовні вимоги про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, позивач просив суд врахувати значене погіршення стану його здоров`я, незначний розмір доходу та наявність бажання надалі підтримувати дитини, виходячи із наявних і реальних можливостей. З огляду на вищевикладене позивач просив суд: 1) зменшити розмір стягнутих з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з 25000 грн до 8000 грн, починаючи з дати звернення до суду, тобто 05.07.2021 і до досягнення дитиною повноліття; 2) зменшити розмір заборгованості [PERSON] за виконавчим провадженням [NUMBER] на 178850 грн; 3) звільнити [PERSON] від сплати заборгованості по аліментам за виконавчим листом №752/19390/21, виданим 10.08.2023 Голосіївським районним судом міста Києва на підставі постанови Київського апеляційного суду від 14 червня 2023 року про стягнення з [PERSON] на корись [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з 40000 грн до 25000 грн, починаючи з дати звернення до суду, тобто з 05.07.2021, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] ; 4) виконавчий лист №752/19390/21, виданий 10.08.2023 Голосіївським районним судом міста Києва на підставі постанови Київського апеляційного суду від 14 червня 2023 року у справі №752/19390/21 про стягнення аліментів повернути на адресу суду після набрання рішенням законної сили. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2024 для розгляду цивільної справи №752/9683/24 визначено суддю Голосіївського районного суду міста Києва Митрофанову А.О. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Крім того, судом було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). 01.07.2024 на адресу суду від відповідача через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником [PERSON] , у якому останні просили суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, з огляду на його безпідставність та необґрунтованість. Заперечуючи проти позову, відповідач вказувала на те, що позивачем не підтверджено взагалі жодним доказом його вимоги щодо зменшення розміру аліментів, зменшення суми заборгованості по аліментах, звільнення від сплати заборгованості зі сплати аліментів. Твердження позивача не містять жодних даних про обставини, що мають значення для справи, а тому вони не можуть уважатися належними та допустимими доказами. Крім того, відповідач зазначала, що [PERSON] , звернувшись до суду із позовом у цій справі фактично зловживає наданим йому процесуальним правом, адже подача даного завідомо безпідставного позову має вочевидь штучний характер та не спрямована на реальний захист прав, адже подання завідомо безпідставного позову означає, що позивач заздалегідь усвідомлював безпідставність свого позову. 19.07.2024 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якому останній повністю заперечував проти поданого [PERSON] відзиву на позову заяву та зазначав про безпідставність та необґрунтованість доводів відповідача, оскільки вона не спростувала жодних доводів позовної заяви. Наголошував, що подана ним позовна заява містить обґрунтований виклад обставин та фактів, які свідчать про ґрунтовність позову, що також підтверджені належними та допустимими доказами. А відтак, відповідач у своєму відзиві голослівно заявляла про зловживання позивачем своїми процесуальними правами та взагалі не наводила у чому саме можуть полягати такі зловживання з боку позивача. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 12 листопада 2024 року було задоволено клопотання представника відповідача - [PERSON] про витребування доказів та витребувано від Державної податкової служби України інформацію-відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми/джерела виплачених доходів та утриманих податків в період з 05.07.2021 по 12.11.2024 [PERSON] . Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25 лютого 2025 року, занесеної до протоколу судового засідання, закрито підготовче засідання, призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні. Позивач під час судового розгляду справи, його представник - [PERSON] у в судовому засіданні, яке відбулось 25.06.2025 року, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позові. У судове засідання від 25.06.2025 представник відповідача, яка була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи у вказану дату до суду не з`явилася, від імені представника Рички Т.С. засобами електронного зв`язку надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке не було підписано кваліфікованим електронним підписом. Проте, зважаючи на ті обставини, що вказане клопотання не було підписано представником відповідача кваліфікованим електронним підписом, а також до нього не було долучено доказів поважності причин неодноразових неявок представника у судове засідання, суд, з огляду на тривалість розгляду даної справи, не убачав наявними підстави для відкладення судового розгляду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (далі - Голосіївський ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ), Відділ) за викликом у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Окрім того, в ході розгляду справи судом від Відділу на адресу суду надходили копія виконавчого провадження [NUMBER] та заяви, у яких останній просив суд здійснювати розгляд справи за його відсутності. Будь-яких інших клопотань або заяв по суті спору від представника третьої особи до суду не надходило. У відповідності до вимог частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно приписів пункту 1 частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Зважаючи на викладене, суд уважав за можливе здійснювати судовий розгляд за відсутності представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Заслухавши пояснення з`явившихся учасників справи та їх представників, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року по справі №752/6581/21 (а.с.149-152, т.1). Сторони мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 29.05.20241 Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (а.с.145, т.1). Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 01 лютого 2023 року, з урахуванням додаткового рішення від 09 лютого 2023 року, ухваленим у цивільній справі №752/19390/21, було частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та стягнуто з останнього на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 40000 грн, починаючи з дати звернення до суду, тобто з 05.07.2021, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (а.с.153-159, 160-162, т.1). Постановою Київського апеляційного суду від 14 червня 2023 року вказане рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 лютого 2023 року змінено, зменшивши суму, яка підлягає до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з 40000 грн до 25000 грн (а.с.163-169, т.1). З наданої суду Голосіївським ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) копії матеріалів виконавчого провадження [NUMBER] убачається, що постановою головного державного виконавця Відділу Яковенко Т.І. від 06.09.2023 було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №752/19390/21, виданого 10.08.2023 Голосіївським районним судом міста Києва на примусове виконання вказаного вище судового рішення (а.с.99, т.1). Згідно наявного у матеріалах виконавчого провадження розрахунку заборгованості зі сплати [PERSON] аліментів, станом на 24.05.2024 за період з липня 2021 року по травень 2024 року у останнього наявна заборгованість у розмірі 527117,42 грн (а.с.137-138, т.1). Звертаючись до суду в межах даного судового провадження із позовом про зменшення розміру аліментів у твердій грошовій сумі з 25000 грн до 8000 грн, [PERSON] посилався на той факт, що після ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів, у нього значно змінилися матеріальний та сімейний стани, а також погіршився стан здоров`я. А саме, зазначав, що його стан здоров`я погіршений, з огляду на наявні хронічні захворювання та проведену операцію зі встановлення імплантів у хребет він потребує постійного лікування, неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні та піддавався оперативному втручанню. При цьому, з огляду на свій стан здоров`я позивач не має можливості працевлаштуватися, а єдиним джерелом доходу у нього є лише пенсія по інвалідності, щомісячний розмір якої не перевищував 23610 грн, який у порівнянні зі стягнутим розміром аліментів взагалі не дозволяє придбавати вартісні ліки. Окрім того, посилаючись на зміну сімейного та матеріального стану [PERSON] додатково посилався на те, що наразі він проживає разом із сестрою, якій він надав прихисток у своєму житлі через знищення її єдиного житла та трагічної загибелі чоловіка унаслідок воєнних дій. Так, з наданої суду копії медичної документації убачається, що згідно виписних епікризів за №01-13/351 від 15.09.2008, складеного Кримською республіканською установою «Діагностичний центр», за №4839, складеного Національним військово-медичним клінічним центром «Головний військовий клінічний госпіталь», та виписки за №1258, складеної ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка», у позивача [PERSON] встановлено ряд хронічних захворювань, зокрема захворювання опорно-рухового апарату - хронічна люмбалгія, радикулопатія корінця L5 справа, дегенеративно-дистрофічні зміни хребта, адгезивний капсуліт правого плечового суглобу, артроз правого плечового суглобу, атрозо-артритключинно-акроміального суглобу, субакроміальний імпінджмент-синдром правого плечового суглобу, вертеброгенна правобічна брахалгія, протрузії/кили, міофасціальний синдром грудного відділу хреба, пошкодження ротарної манжети, артроз правого плечового суглобу. У періоди 04.09.2008-12.09.2008, 25.02.2019-29.03.2019, 30.06.2023-12.07.2023 позивач перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні, проводились оперативні втручання (а.с.21, 22, 23-24, т.1). На підтвердження факту понесення [PERSON] витрат на лікування, ним надано суду: копії укладеного з ТОВ «Медичний центр «Добробут-поліклініка» договору №60606 від 30.06.2023 про надання медичних послуг (стаціонарне лікування); додаткової угоди №1 від 06.07.2023 щодо визначення суми авансу за лікування в сумі 22000 грн; замовлення на надання медичних послуг на суму 5500 грн; рахунку-акту №4713558 від 12.07.2023 за надані медичні послуги в розмірі 63730 грн; актів здачі-отримання робіт (надання послуг) №588778 від 03.10.2023 (за медичні послуги в сумі 11212,50 грн), №588771 від 03.10.2023 (за медичні послуги в сумі 5500 грн), №588772 від 03.10.2023 (за медичні послуги в сумі 12356 грн), №588773 від 03.10.2023 (за медичні послуги в сумі 17079 грн), №588775 від 03.10.2023 (за медичні послуги в сумі 24735 грн), №588774 від 03.10.2023 (за медичні послуги в сумі 8394 грн), №588777 від 03.10.2023 (за медичні послуги в сумі 11826 грн), №588779 від 03.10.2023 (за медичні послуги в сумі 18645 грн); а також копії фіскальних чеків на оплату наданих ТОВ «Медичний центр «Добробут поліклініка» послуг (а.с.34-48, т.1). Також, на підтвердження факту перебування на лікуванні у лікарні за кордоном, позивачем надані копії епікризів, викладених турецькою мовою разом із засвідченим перекладом на українську мову, з яких убачається, що останній у період 03.08.2023 по 15.08.2023 перебував на лікуванні у лікарні Університету Акденіз у Турецькій Республіці з проведення операційного втручання, а 25.08.2023 та 11.09.2023 перебував на огляді у лікаря з призначенням лікування (а.с.55-72, т.1). Згідно наданої в матеріали справи довідки про доходи від 10.04.2024, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві, [PERSON] перебуває на обліку в Фонді та отримує пенсію по інвалідності, сукупний розмір якої за період з червня 2023 року по квітень 2024 року складає 226685 грн. При цьому, щомісячний розмір пенсії позивача за червень-липень 2023 року та вересень 2023 року - лютий 2024 року складав по 20930 грн, за серпень 2023 року - 23830 грн, за березень 2024 року 23610 грн, а за квітень 2024 року склав 11805 грн (а.с.53, т.1). Окрім того, в ході розгляду справи судом та на виконання ухвали суду від 12 листопада 2024 року Державною податковою службою України було надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів [PERSON] за період ІІІ кварталу 2021 року по ІІІ квартал 2024 року. Згідно наданих ДПС України відомостей убачається, що у запитуваний період [PERSON] отримував ГС «Українська асоціація футболу» щомісячно доходи, які за період після прийняття Київським апеляційним судом постанови від 14 червня 2023 року по справі №752/19390/21, у ІІІ та ІV кварталах 2023 року склали 379802,21 грн, а від Київського виплатного центру - 20100 грн. У 2024 році розмір отриманих [PERSON] від ГС «Українська асоціація футболу» доходів у І кварталі склав 133595,97 грн, а від Київського виплатного центру 1500 грн. Водночас, за наданою Державною податковою службою України інформації 25.01.2024 [PERSON] був звільнений з ГС «Українська асоціація футболу». Відомості про будь-які інші види доходів у ІІІ-ІV кварталах 2024 року відсутні. Як випливає з наданої Державною податковою службою інформації про доходи, отримані [PERSON] від податкових агентів за період з ІІІ кварталу по ІV квартал 2024 року, у позивача у 2024 році окрім зазначених вище доходів у І кварталі 2024 року також наявний у ІV кварталі дохід від Київського виплатного центру в сумі 24000 грн. Так, частиною другою статті 51 Конституції України закріплено, що обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. Як визначено частиною дев`ятою, десятою статті 7 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. У відповідності до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи положення частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої та восьмої статті 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. У відповідності до вимог частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 4 статті 273 ЦПК України встановлено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказані висновки також містяться у постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі №545/3115/19 (провадження №61-18145св20). Отже, з аналізу вказаних вище правових норм та практики суду касаційної інстанції убачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами статті 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За змістом статті 192 СК України розмір аліментів, у разі пред`явлення позову про їх зменшення, повинен визначатися виходячи з наведених у цій статті підстав, зокрема, матеріального становища та сімейного стану платника з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, на утримання якої вони стягуються. При цьому, зміни, що відбулися у матеріальному та сімейному стані платника мають бути такими, що ставлять його самого у скрутне становище. Верховний Суд у постанові від 21 липня 2021 року по справі №691/926/20 (провадження №61-7627св21) зробив висновок, що статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: зміни і сімейного, і матеріального стану. Як вже зазначалось, враховуючи зміст статей 181, 192, 199 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Із наданих позивачем доказів вбачається, що у нього, як у платника аліментів, наразі погіршився стан здоров`я, у зв`язку з чим останній постійно потребує медичного лікування, проходить курс лікування, зокрема, за кордоном. При цьому, за наданими в ході розгляду справи доказами, розмір щомісячного доходу позивача зменшився, він 25.01.2024 був звільнений з ГС «Українська асоціація футболу», відповідно припинив отримувати від вказаної юридичної особи доходи, що підтверджується відомостями Державної податкової служби України, а єдиним джерелом доходу за наданими в матеріали справи доказами наразі є пенсія по інвалідності, щомісячний розмір якої не перевищує 23610 грн, що у свою чергу становить менше за розмір стягнутих судом аліментів. Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вбачає наявність суттєвих змін, як у стані здоров`я, так й у матеріальному стані платника аліментів, тобто позивача, в порівнянні з його матеріальним становищем на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, що, у свою чергу, відповідно до положень статті 192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів. Виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, з урахуванням відсутності спростування зі сторони відповідача погіршення стану платника податків, суд уважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині зменшення розміру аліментів, які щомісячно стягуються на утримання неповнолітньої доньки, з 25000 гривень до 8000 гривень, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Визначений розмір аліментів перевищує установлений законом розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, суд роз`яснює, що розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Водночас, вирішуючи спір у цій справі в частині вимог про зменшення розміру стягнутих з позивача аліментів, суд не покладає в основу свого рішення посилання останнього щодо погіршення його сімейного стану через факт проживання з позивачем його сестри [PERSON] , яка втратила єдине своє житло у м.Ірпінь через військові дії, а також перебуває на утриманні [PERSON] . Адже, в ході розгляду справи судом позивачем не було надано будь-яких доказів на підтвердження факту відсутності у сестри будь-яких доходів, її непрацездатності та відповідно відсутності інших членів її сім`ї, які б зобов`язані були її утримувати. Окрім того, з наданої суду інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №396653191 від 26.09.2024 підтверджується наявність у останньої на праві власності ряду нерухомого майна на підконтрольній території. За правилами статті 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відтак, вимоги позову в частині зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів з дати первинного звернення [PERSON] до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, а саме з 05.07.2021 не підлягають задоволенню, з огляду на необґрунтованість таких вимог та невідповідність нормам чинного законодавства. Що стосується інших заявлених вимог позову [PERSON] про зменшення розміру заборгованості та звільнення від сплати заборгованості по аліментам, то суд зазначає таке. Так, зі змісту позовної заяви [PERSON] убачається, що при зверненні до суду із позовом у цій справі, посилаючись на положення статті 197 СК України, він просив суд зменшити розмір заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні [NUMBER] на 178850 грн, а також звільнити його від сплати заборгованості по аліментам за виконавчим листом №752/19390/21. Вказані вимоги позову [PERSON] обґрунтовував тим, що на сьогоднішній день він не працевлаштований, не перебуває на жодній з посад, яка б давала йому додатковий дохід, окрім наявної у нього пенсії, розмір якої значно менший за розмір стягнутих судом аліментів. Через свій незадовільний стан здоров`я позивач не може працевлаштуватися аби збільшити свої доходи, а розмір стягнутих судом аліментів перевищує розмір щомісячної пенсії позивача, що у свою чергу робить неможливим його існування, придбання життєво необхідних ліків. Вказував, що наявний розмір заборгованості виник за період з липня 2021 року по квітень 2024 року не з його вини, оскільки остаточне судове рішення про стягнення аліментів було ухвалено через два роки після звернення стягувача до суду із позовом про стягнення аліментів. Відсутній також факт ухилення позивача від утримання доньки, оскільки заборгованість по аліментам у розмірі понад 600000 грн була нарахована одноразова після пред`явлення виконавчого листа до виконання. Також, зазначав, що він постійно ніс витрати на освіту дитини, де у період з липня 2021 року до січня 2022 року здійснив оплату навчання доньки у ТОВ «Академія сучасної освіти» у загальному розмірі 106800 грн. У період з 20.10.2021 по 24.12.2022 позивач здійснив перерахування на рахунок відповідача коштів на загальну суму 72050 грн. А відтак, уважав, що наявна заборгованість по аліментам повинна бути зменшена на вказану суму документально підтвердженої сплати коштів на утримання дитини, а у решті він повинен бути звільнений від сплати заборгованості по аліментам. Першочергово, вирішуючи спір у даній справі в частині вимог [PERSON] про зменшення розміру заборгованості зі сплати стягнутих аліментів на суму документально підтвердженої ним сплати грошових коштів на утримання дитини, суд зауважує на тому, що конструкція статті 197 СК України, на яку посилався позивач, передбачає лише можливість повного або часткового звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами. Відповідно, вказана норма не визначає механізму зменшення вже наявного розміру заборгованості аліментів на суми фактично сплачених боржником витрат на утримання дитини у період, де за судовим рішенням стягнуто такі аліменти, адже заборгованість у такому випадку фактично є відсутньою у розмірі добровільно здійснених платежів, але може не мати свого відображення у здійсненим державним виконавцем розрахунку заборгованості за відсутності документального підтвердження їх сплати. Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. За змістом частини першої, пункту частини другої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Згідно статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 13 січня 2021 року у справі № 2-751/2007 вказано, що право на обрання порядку звернення до суду належить заінтересованій особі. В свою чергу, суд має захистити інтереси особи, незалежно від обраного нею способу, як в порядку позовного провадження, так і в порядку контролю за виконанням судового рішення. Так, хоча з наданої суду копії матеріалів виконавчого провадження не убачається, що позивач звертався до державного виконавця із будь-якими заявами про зарахування вказаних вище добровільних платежів до розрахунку заборгованості по аліментам, але, зважаючи на передбачену законом можливість вирішення питання щодо розміру заборгованості по аліментам в межах судового провадження, та

Outcome: partial