Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Короткий виклад обставин справи. Позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» (далі Відповідач-1, АТ «СК«ІНГО») та [PERSON] (далі Відповідач-2) в якому просить суд: - стягнути з АТ «СК«ІНГО» на користь [PERSON] недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 16\~503,70 грн; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму франшизи, відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №216866118 у розмірі 3 800,00 грн; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля RENAULT MEGAN д.н.з. [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП у розмірі 72\~267,50 грн; - стягнути з [PERSON] не користь [PERSON] завдану в результаті ДТП від 13.10.2023 моральну шкоду в розмірі 260 000,00грн; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість розмірі 2000, 00 грн. за транспортування з штраф майданчика до місця тимчасового зберігання автомобіля RENAULT MEGAN д.н.з. [NUMBER] ; - здійснити розподіл судових витрат та стягнути пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з АТ «СК«ІНГО» та [PERSON] на користь [PERSON] сплачену суму судового збору у розмірі 3 525,72 грн та витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема з оплатою професійної правової допомоги у розмірі 45 000, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.10.2023 року о 18 год. 00 хв., в м. Харків, вул. Шевченко, біля будинку №317 на перехресті заїзду до Журавлівського гідропарк, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом RENAULT MASTER д.н.з. [NUMBER] , не був уважним, перед розворотом здійснив рух на заборонений (червоний) сигнал світлофора, не дав дорогу транспортному засобу RENAULT MEGAN д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався по дорозі в попутному напрямку, внаслідок чого відбулося зіткнення, отримані механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки. Відносно водія [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серія ААД №643012 від 17.11.2023 рокую. Постановою Київського районного суду м. Харкова, по справі №953/11570/23 [PERSON] , [INFO] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок порушення водієм [PERSON] п.2.3.б, 10.4, 8.7.3. е ПДР України. Таким чином єдиною винною особою у даній ДТП є саме водій [PERSON] . В результаті вищезазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль RENAULT MEGAN д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] , на праві власності. На час скоєння ДТП цивільно правова відповідальність водія транспортного засобу RENAULT MASTER д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] була зареєстрована АТ «СК«ІНГО». Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №216866118, ліміт відповідальності страховика складає 160 000,00 грн., франшиза у розмірі 3 800,00грн. 09.01.2024 [PERSON] звернувся до АТ «СК«ІНГО» з заявою про виплату страхового відшкодування. Після неодноразових звернень, 22.05.2024 року , [PERSON] отримав від АТ «СК«ІНГО», суму страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу RENAULT MEGAN д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] , на праві власності, у сумі 139 696,30 грн., а також 24.05.2024 року 4 055,36 грн. сума за прострочку страхової виплати. Ніяких виплат за транспортування транспортного засобу, відповідно до наданих документів [PERSON] не отримував. Таким чином транспортування автомобіля RENAULT MEGAN д.н.з. [NUMBER] страховою компанією не відшкодовано. У зв`язку з цим, у [PERSON] виникли підстави для звернення до суду про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Крім цього, позивач поніс моральну шкоду в розмірі 260\~000,00 грн, з огляду на зазначене просить позов задовольнити. Рух справи Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Харкова від 07.10.2024 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Дяченко О.М. (Т. 1 а.с. 60). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11.10.2024 позовну заяву було залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків, у встановлений судом строк недоліки позовної заяви були усунуті. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15.10.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. З метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі.\~(Т. 1 а.с. 73-74). 12.11.2024 (вх. № 61019, 61130) до Київського районного суду м. Харкова надійшов відзив на позовну заяву від АТ «СК«ІНГО»; Відповідач-2 просив відмовити у задоволені позову до АТ «СК«ІНГО» повністю (Т. 1 а.с. 104-123,125-169). 03.12.2024\~(вх.\~№ 65225)\~до Київського\~районного суду\~м.\~Харкова надійшов\~відзив на\~позовну заяву\~від Відповідача-2 (Т. 1 а.с. 170-188); Відповідач-2 визнав позовні вимоги щодо сплати суми франшизи у розмірі 3\~800,00 грн та частково вимоги зі стягнення моральної шкоди в сумі 1\~500,00 грн., в решті позовних вимог просив відмовити. 15.01.2025 (вх. № 2144) до Київського районного суду м. Харкова надійшла уточнена позовна заява відповідно до якої, позивач просить суд (Т. 1 а.с. 211-216): - стягнути з АТ «СК«ІНГО» на користь [PERSON] недоплачену суму на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП у розмірі 2\~000,00 грн; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму франшизи, відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №216866118 у розмірі 3 200,00 грн; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість розмірі 2000, 00 грн. за транспортування з штраф майданчика до місця тимчасового зберігання автомобіля RENAULT MEGAN д.н.з. [NUMBER] ; - стягнути з [PERSON] не користь [PERSON] завдану в результаті ДТП від 13.10.2023 моральну шкоду в розмірі 260 000,00грн; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість розмірі 2000, 00 грн. за транспортування з штраф майданчика до місця тимчасового зберігання автомобіля RENAULT MEGAN д.н.з. [NUMBER] ; - здійснити розподіл судових витрат та стягнути пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з АТ «СК«ІНГО» та [PERSON] на користь [PERSON] сплачену суму судового збору у розмірі 3 525,72 грн та витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема з оплатою професійної правової допомоги у розмірі 45 000, 00 грн. Суд розцінює уточнену позовну заяву 15.01.2025 (вх. № 2144) як заяву про зменшення позовних вимог. 22.01.2025 (вх. № 3406) до Київського районного суду м. Харкова надійшов відзив на позовну заяву (уточнену) від АТ «СК«ІНГО» (Т. 1 а.с. 217-227); Відповідач-2 просив відмовити у задоволені позову до АТ «СК«ІНГО». 17.02.2024 (вх. № 8070) до Київського районного суду м. Харкова надійшов відзив на позовну заяву (уточнену) від Відповідача-2 (Т.\~2\~а.с.\~19-30); Відповідач-2 визнав позовні вимоги щодо сплати суми франшизи у розмірі 3\~200,00 грн та частково вимоги зі стягнення моральної шкоди в сумі 1\~500,00 грн., в решті позовних вимог просив відмовити. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27.05.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті (Т. 2 а.с. 59-60). Позиція учасників справи Позивач [PERSON] та його уповноважений представник адвокат Іщенко Ю.В. у судовому засідання вимоги позовної заяви підтримали, зазначила, покликаючись на обставини викладені в уточненій позовній заяві, та просила її задовольнити в повному обсязі. Представник Відповідача-1, який належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився; надав до суду клопотання про проведення судового засідання за його відсутності. [PERSON] у судове засідання не з`явився, разом з цим, його інтереси представляє адвокат Жаворонкова Г.С., яка визнала позовні вимоги щодо сплати суми франшизи у розмірі 3\~200,00 грн та частково вимоги зі стягнення моральної шкоди в сумі 1\~500,00 грн., в решті позовних вимог [PERSON] просила відмовити. До початку судових дебатів сторони зазначили, що подадуть докази понесених витрат на правову допомогу протягом п`яти днів з моменту ухвалення рішення. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина першастатті 44 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини своєї неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:\~неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З огляду на зазначене, суд вважає за можливим проводити розгляд справи без учасників справи, які не з`явилися. Дослідивши матеріали справи за позовом, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Згідно\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Статтями\~12,\~81 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлені судом фактичні обставини справи. 13.10.2023 о 18 год. 00 хв., в м. Харків, вул. Шевченко, біля будинку №317 на перехресті заїзду до Журавлівського гідропарк, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом RENAULT MASTER д.н.з. [NUMBER] , не був уважним , перед розворотом здійснив рух на заборонений (червоний) сигнал світлофора, не дав дорогу транспортному засобу RENAULT MEGAN д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався по дорозі в попутному напрямку, внаслідок чого відбулося зіткнення, отримані механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки. Відносно водія [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серія ААД №643012 від 17.11.2023 року, який для розгляду було направлено до Київського районного суду м. Харкова. Постановою Київського районного суду м. Харкова, по справі №953/11570/23 [PERSON] , [INFO] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок порушення водієм [PERSON] п.2.3.б, 10.4, 8.7.3. е ПДР України (Т. 1 а.с. 7-9). Згідно з Звітом визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 60346 від 14.02.2024 за результатами проведення транспортного-товарознавчого дослідження, було встановлено, що ринкова вартість КТЗ до пошкодження транспортного засобу RENAULT MEGAN д.н.з. [NUMBER] , становить 222\~267,50 грн; ринкова вартість аварійного (несправного) КТЗ до пошкодження транспортного засобу RENAULT MEGAN д.н.з. [NUMBER] складає 81\~372,20 грн на момент оцінки (Т. 1 а.с. 135-157). Окрім цього судом досліджено заяву про страхове відшкодування від 25.12.2024 (Т. 1 а.с. 158), поліс №216866118 (Т. 1 а.с. 130), квитанцію про оплату від 18.10.2023 сплачену [PERSON] на ім`я ФОП [PERSON] в розмірі 2\~000,00 грн за транспортування транспортного засобу з місця ДТП до штраф майданчика (Т. 1 а.с. 55), товарний чек №1 від 18.10.2023 сплачену [PERSON] в розмірі 2\~000,00 грн за транспортування транспортного засобу з штраф майданчика до його місця зберігання (Т. 1 а.с. 55), копію платіжної інструкції № 11688 від 22.05.2024 року з якої вбачається, що АТ «СК«ІНГО» сплатило [PERSON] страхове відшкодування за договором №216866118 у розмірі 139\~695,30 грн. (Т. 1 а.с. 160), копію платіжної інструкції № 11689 від 24.05.2024 року з якої вбачається, що АТ «СК«ІНГО» сплатило [PERSON] страхове відшкодування за договором №216866118 у розмірі 4\~055,36 грн. (Т. 1 а.с. 162), копію виписки із медичної карти амбулаторного(стаціонарного) хворого №17871 (Т. 1 а.с. 57-59), Звіт визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 60346 від 14.02.2024 (Т. 1 а.с. 135-157) та інші докази, які містяться у матеріалах справи. Застосоване судом законодавство Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до\~ст. 79\~ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи\~(«Проніна проти України», № 63566/00, §23, ЄСПЛ від 18.07.2006 року). Процесуальним законодавством встановлено стандарти мотивування судових рішень, вищі та суворіші за ті базові та мінімальні, які гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції та відповідною практикою ЄСПЛ щодо порушення цієї норми. А саме, п. 3 ч. 4\~ст. 265 ЦПК України\~імперативно зобов`язує суд цивільної юрисдикції надати в мотивувальній частині судового рішення мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику. У контексті дотримання судом стандартів мотивування слід звернути увагу на рішення\~«РуїзТоріха проти Іспанії»\~(№ 18390/91, 09.12.1994 року, § 29) та\~«Проніна проти України»\~(№ 63566/00, 18.07.2006 року, § 23, 25), у яких ЄСПЛ зауважив, що в рішеннях національних судів мають бути належним чином зазначені мотиви, на яких вони ґрунтуються; міра, до якої суд має виконати свій обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення; проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді. Мотиви прийняття рішення та висновки суду Відповідно до\~ст. 263\~ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені. Таким чином, відповідач, як особа, яка своїми протиправними діями завдала шкоди позивачу, зобов`язаний відшкодувати завдану ним шкоду в повному розмірі, якщо не доведе, що шкоду завдано не з його вини. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року за № 4\~«Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»,\~розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між такими діями і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди\~(ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду лише у випадку, якщо він доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Натомість обов`язок доказувати відсутність підстав для покладення відповідальності по відшкодуванню шкоди закон покладає на її завдавача. Таким чином, за приписами п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК та ч. 1 ст. 1166 ЦК України сукупність яких має застосовуватись до спірних правовідносин, що виникли з заподіяння шкоди між двома джерелами підвищеної небезпеки, у позивача виникло право вимагати від відповідача відшкодування розміру завданої йому шкоди. Окрім цього, суд не приймає твердження позивача, що АТ «СК«ІНГО» не доплатило позивачу послуги з транспортування в розмірі 2\~000,00 грн, зважаючи на таке. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції на момент виникнення правовідносин) визначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. За таких обставин, розрахунок страхового відшкодування, який здійснено АТ «СК«ІНГО» за формулою: 222\~267,50 (вартість транспортного засобу до ДТП) 81\~372,20 (вартість транспортного засобу після ДТП) 3\~200,00 (франшиза) + 2\~000,00 (послуги транспортування постраждалого ТЗ) = 139\~695,30 грн є правильним. Тобто, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з АТ «СК«ІНГО» недоплаченої суми на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП у розмірі 2\~000,00 грн є необґрунтованими, та не підлягають задоволенню. Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу у межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом у їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку, що стороною позивача доведено факт завдання матеріальної та моральної шкоди, саме з вини відповідача-2, протиправність дій відповідача-2, причинний зв`язок між ними, а відповідачем-2 згідно вимог\~ст. 12, 81 ЦПК України\~ці факти не спростовано. За таких обставин, суд вважає, що з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] сума франшизи, відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №216866118 у розмірі 3\~200,00 грн та вартість транспортування з штраф майданчика до місця тимчасового зберігання автомобіля RENAULT MEGAN д.н.з. [NUMBER] в розмірі 2000,00 грн. Щодо моральної шкоди Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За правилом ч. 1 ст. 1167ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому, суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, зокрема така правова позиція відображена у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 за № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди" роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Критеріями визначення розміру відшкодування моральної шкоди є характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди; тривалість негативних наслідків (короткочасні, тривалі, довічні); істотність вимушених змін у способі життя потерпілого (неістотні, істотні). Суд при визначенні розміру морального відшкодування, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Визначаючи розмір моральної шкоди по даній справі суд враховує, що в результаті протиправних дій відповідача позивачу було завдано моральних страждань. Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові ВП ВС від 15.12.2020 у справі за № 752/17832/14-ц, а саме, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Враховуючи викладене та обставини скоєного, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають зменшенню, та задоволенню у розмірі 2\~500,00 грн. Розподіл судових витрат між сторонами Згідно з платіжної інструкції № 1393898783 від 07.10.2024 (а.с. 1) позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3\~525,72 грн коп. Згідно з ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial