Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просив встановити факт виконання [PERSON] , [INFO] робіт у зоні відчуження Чорнобильської АЕС в складі Управління будівництва-605 Міністерства середнього машинобудування СРСР (УС-605) з 26 червня 1986 року по 13 липня 1986 року, а саме у м. Прип`ять та м. Чорнобиль Київської області. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] , з 23.06.1986 по 13.07.1986 виконував будівельні роботи в м. Прип`ять, м. Чорнобиль та брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в складі Управління будівництва-605 Міністерства середнього машинобудування СРСР (УС-605). Проте, факт виконання ним робіт у зоні відчуження Чорнобильської АЕС з 26 червня 1986 року по 13 липня 1986 року, що підтверджується довідкою, ставиться під сумнів, оскільки довідка Держкорпорації «Росатом» надана заявнику 18.06.2012, але протягом 12 років заявник жодного разу не звертався до Комісії щодо встановлення статусу. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.01.2025 року було відкрито провадження по цивільній справі у порядку окремого провадження з викликом сторін. 30 січня 2025 року до суду від представника Департамент соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи. В судове засідання сторони не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлялись належним чином. Жодних заяв, клопотань, пояснень чи заперечень від учасників справи не надходило. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Розглянувши матеріали заяви, надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення заяви, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 16.06.1983 року заявник [PERSON] закінчив навчання у технічному училищі № 10 м. Одеси та здобув фах електрозварника ручної зварки (ІІІ розряду), що підтверджується копією диплому [NUMBER] , яка міститься в матеріалах справи. В подальшому, заявник був призваний до лав радянської армії, де проходив строкову службу з липня 1983 року по травень 1985 року. Загальновідомим є факт, що екологічно-гуманітарна катастрофа, спричинена вибухом і подальшим руйнуванням четвертого енергоблоку Чорнобильської атомної електростанції сталась в ніч на 26.04.1986 року. Так, у червні 1986 року [PERSON] був добровільно направлений до зони відчуження ЧАЕС за комсомольською путівкою № 120, що підтверджується копією наявною в матеріалах справи. У зоні відчуження ЧАЕС [PERSON] потрапив до Управління будівництва-605 Міністерства середнього машинобудування СРСР (УС-605), в складі якого у період з 23.06.1986 по 13.07.1986 виконував будівельні (здебільшого електрозварювальні) роботи безпосередньо на об`єктах Чорнобильської АЕС, а також інших об`єктах у м. Прип`яті та м. Чорнобилі Київської області. Згідно журналу обліку опромінення [PERSON] за період з 23.06.1986 по 13.07.1986 отримав сумарну дозу гамма-опромінення в розмірі 17,8 рентген. Зазначені обставини також підтверджуються Архівною довідкою Держкорпорації «Росатом» № 1-5.8/11139 від 18.06.2012 року, копія якої міститься в матеріалах справи. Окрім того, згідно з довідкою Держкорпорації «Росатом» № 1-5.8/11138 від 18.06.2012, Управління будівництва - 605 Міністерства середнього машинобудування СРСР (УС-605) значиться у Переліку військових частин, установ, підприємств та організацій ЗС СРСР, особовий склад яких брав участь у роботах (виконував службові обов`язки) з ліквідації наслідків катастрофи на Чорнобильській АЕС з 26.04.1986 по 21.11.1990. З довідки Чорнобильської АЕС ім. В.І. Леніна № 231 від 13.07.1986 та виписки з табелю обліку робочого часу за червень-липень 1986 р. слідує, що [PERSON] виконував роботи у зоні відчуження ЧАЕС та загалом відпрацював у зоні відчуження 18 днів (162 години). При цьому, листом Державного агентства України з управління зоною відчуження «Про надання інформації» № 03-3578/12-24 від 18.10.2024 повідомлялось, що Управління будівннитва-605 Міністерства середнього машинобудування СРСР, виконувало роботи в умовах високих радіаційних полів. У 1986 році це управління виконувало роботи із спорудження об`єкта «Укриття», тобто виконувало роботи на проммайданчику ЧАЕС. Проммайданчик ЧАЕС - це обмежена територія на якій розташовано станцію та об`єкти, що безпосередньо забезпечують її функціонування, зокрема і об`єкт «Укриття». Промисловий майданчик ЧАЕС і територія, прилегла до нього в радіусі 5 км, з травня 1986 року до 01.03.1987 рішеннями Урядової комісії від 07.08.1986, від № 108 та від 18.09.1986 № 173 віднесений до 3-ї (третьої) зони небезпеки. 20 жовтня 2024 року заявник [PERSON] , у зв`язку з погіршенням здоров`я, звернувся до Обласної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та з питань видачі посвідчень окремим категоріям громадян. Однак, згідно з наданою [PERSON] відповіддю Департаменту соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної військової адміністрації від 15.10.2024 року, факт виконання [PERSON] робіт у зоні відчуження Чорнобильської АЕС з 26 червня 1986 року по 13 липня 1986 року ставиться під сумнів, оскільки довідка Держкорпорації «Росатом» надана Заявнику 18.06.2012, але протягом 12 років заявник жодного разу не звертався до Комісії щодо встановлення статусу. Перевірити достовірність даної довідки на даний час не вдається можливим через збройну агресію Російської Федерації. Таким чином, враховуючи виконання [PERSON] робіт у зоні відчуження Чорнобильської АЕС з 26 червня 1986 року по 13 липня 1986 року, а саме у м. Прип`ять та м. Чорнобиль Київської області, останній змушений звернутись до суду з даною заявою для підтвердження вказаного факту виконання робіт. Згідно з ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10\~ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до вимог ст.12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає\~Закон України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»\~(далі - Закон № 796-XII). Відповідно до\~рішення Конституційного Суду України від 25.10.2000 року у справі №12-рп/2000\~дано тлумачення поняття зони відчуження, як території, що з 26 квітня 1986 року охоплює ту частину радіаційно небезпечних земель, рівень забруднення яких зумовив необхідність евакуації населення у 1986 році на підставі відповідних актів органів державної влади, незалежно від часу прийняття цих актів та проведення евакуації. Відповідно до статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є: громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт. У відповідності до\~статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження\~у 1986-1987роках незалежно від кількості робочих днів,\~а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження,\~включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно зі\~статтею 15 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»\~підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами. Документами, які засвідчують особливий статус особи є: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 9 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм\~статті 55 Закону № 796-XII). Отже, законодавець встановив перелік документів, що підтверджують участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС,\~який не обмежується лише довідкою архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС\~в зоні відчуження із зазначенням періоду служби, днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження,\~а навпаки такий факт може бути підтверджений будь-якими первинними документами. Документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим\~Законом, є посвідчення Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи. Такі документи, як довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, відповідно до\~статті 15 Закону № 796-XII\~є підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Встановлення даного факту має значення для заявника, оскільки це дає йому можливість вирішувати питання про поновлення своїх порушених прав на певного роду пільги та компенсації, передбачені\~Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Оскільки встановити іншим шляхом факт, який має для заявника юридичне значення неможливо, заявник [PERSON] звернувся за захистом свої прав до суду з даною заявою та надав достатньо письмових доказів, які свідчать про його участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 26 червня 1986 року по 13 липня 1986 року в складі Управління будівництва - 605 Міністерства середнього машинобудування СРСР (УС-605) і виконував роботи у м. Прип`ять та м. Чорнобиль Київської області. Тобто, вказані вище обставини і письмові докази свідчать про виконання [PERSON] робіт у зоні відчуження Чорнобильської АЕС з 26 червня 1986 року по 13 липня 1986 року, а саме у м. Прип`ять та м. Чорнобиль Київської області. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] дійсно в період 26 червня 1986 року по 13 липня 1986 року виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження, що підтверджується довідкою Чорнобильської АЕС ім. В.І. Леніна № 231 від 13.07.1986 та випискою з табелю обліку робочого часу за червень-липень 1986 р., Архівною довідкою Держкорпорації «Росатом» № 1-5.8/11139 від 18.06.2012 року та іншими документами, які містяться в матеріалах справи. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Суд вважає, що встановлення юридичного факту, про яке просить заявник, знайшло повне підтвердження в судовому засіданні, і його об`єктивність та обґрунтованість не викликає сумніву. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, перевіривши зібрані докази у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що заявник дійсно виконував обов`язки по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження, а тому заява про встановлення факту підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved