Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

В квітні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності на квартиру, обґрунтовує позовні вимоги тим, що на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 01.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гнесько В.Г. вона є власницею 1/32 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що розташована в [ADDRESS] . Вказана 1/32 частина фактично складає квартиру [ADDRESS] , про що свідчить п.1.1. договору купівлі-продажу частини житлового будинку та довідка про реєстрацію права власності №27 від 31.01.2005 року, видана Ізмаїльським БТІ. У березні 2025 року позивачка звернулася до державного реєстратора з метою внесення даних про право власності на квартиру до Державного реєстру прав на нерухоме майно. Державний реєстратор вказав, що є розбіжності у правовстановлюючих документах - частина житлового будинку та квартира, що є перешкодою у внесенні даних до Державного реєстру прав на нерухоме майно та у правовстановлюючих документах має бути вказана квартира без зазначення частки. З огляду на викладене, позивачка просить суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] . В судове засідання позивачка не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник позивачки надала суду клопотання, в якому вказала, що просить суд розглядати справу без її участі та без участі позивачки, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивачки. Згідно ч.2 ст.281 розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК\~України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1\~ст. 5 ЦПК України\~- здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України\~- кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зареєстрована власницею 1/32 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що розташована в [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 01.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гнесько В.Г. (а.с.5) Згідно п. 1.1. договору купівлі-продажу частини житлового будинку вказана 1/32 частина фактично складає квартиру [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію права власності №27 від 31.01.2005 року, виданою Ізмаїльським БТІ, записано в реєстрово-кадастрову книгу №66б-85 (а.с.6). Відповідно до вказаної довідки підставою для реєстрації став договір купівлі-продажу частини житлового будинку від 01.12.2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гнесько В.Г. З технічного паспорту на квартиру від 12.04.2025 року, виготовленому ФОП [PERSON] , вбачається, що позивачці належить саме квартира [ADDRESS] (а.с.7-8). Відповідно до довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» від 25.03.2025 року №476 [PERSON] зареєстрована власницею квартири (1/1 частка) №35, що розташована в [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 01.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гнесько В.Г. (а.с.10). Згідно рішення Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області №2252-VII від 29.12.2022 року (Додаток 1) вулицю Нахімова перейменовано на вулицю Придунайську. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути їх визнання. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України \~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 статті 318 ЦК України визначено, що Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з положенням ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до вимог ст.ст.\~12,\~13,\~78,\~81\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved