Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~17 грудня 2024 року через підсистему Електронний суд від Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі АТ « Українська залізниця») до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя (далі суд) надійшла позовна заява до [PERSON] , за результатами розгляду якої позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 118\~124,46 грн. розмір матеріальної шкоди в порядку регресу. (а.с. 2-5). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позиція позивача \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 13.12.2022 року ( справа №511/960/22), встановлено факт незаконного звільнення [PERSON] з посади начальника поїзда пасажирського вагонного депо станції Одеса-Головна Регіональної філії «Одеська залізниця»; ухвалено стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 04.05.2022 по 13.12.2022, в розмірі 116139, 66 грн., без урахування податків і зборів та інших обов`язкових платежів також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 1984,80 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі позивача та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 17359,10 грн. На виконання зазначеного судового рішення АТ «Укрзалізниця» за платіжними інструкціями №10336, №10337, №10338 від 10.01.2023 року сплачено [PERSON] компенсацію за вимушений прогул в розмірі 13 974, 07 грн., перераховано до державного бюджету 3 124,64 грн. податку з доходів фізичних осіб та 260,39 грн. військового збору. Після апеляційного оскарження рішення Роздільнянського районного суду Одеської області, відповідно до платіжних інструкцій №727627, №727629, №727631 від 13.11.2023 року сплачено залишок компенсації за вимушений прогул в розмірі 79 518,35 грн., 17 780,5 грн. податок з доходів фізичних осіб, 1 481,71 грн. військового збору, також відповідно до платіжної інструкції №727040 від 13.11.2023 року сплачений на користь держави судовий збір в розмірі 1 984,8 грн. Всього сплачено 118 124,46 грн. На час звільнення [PERSON] начальником виробничого підрозділу пасажирське вагонне депо був [PERSON] . Наведене є підставою для матеріальної відповідальності [PERSON] , за пунктом 8 частини 1 статті 134 КЗпП України, в повному розмірі шкоди, у зв`язку з незаконним звільненням працівника, а саме начальника поїзда пасажирського виробничого підрозділу пасажирського вагонного депо станції Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Дєордієвої Н.С. 06.01.2025 року через підсистему Електронний суд від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, де зазначено, що ухвала суду про повернення первісного позову була надіслана судом з порушенням процесуальних строків і тому позбавила позивача можливості дотриматися встановлених законодавством строків позовної давності. В апеляційній скарзі містилося посилання на порушення судом першої інстанції процесуальних строків. Однак, постановою Запорізького апеляційного суду від 28.11.2024 року по справі №331/5324/24 відмовлено у задоволенні апеляційної скарги АТ «Укрзалізниця» ; ухвала Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03.09.2024 про повернення аналогічної позовної заяви, залишена в силі і роз`яснено право на повторне звернення до суду. (а.с. 73-74) 14.01.2025 року через підсистему Електронний суд від представника позивача до суду надійшли додаткові пояснення з аналогічними доводами (а.с. 82-83) Позиція відповідача \~ [PERSON] та його представника адвоката Піроговського В.Ф. 30.12.2024 року через підсистему Електронний суд від представника відповідача [PERSON] адвоката Піроговського В.Ф. подано відзив, в якому зазначено, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з цим позовом. Як вбачається з доданих до матеріалів справи платіжних доручень, проведення остаточних розрахунків з [PERSON] з боку АТ «Укразалізниця» відбулося 13.11.2023 року, в свою чергу позовну заяву про відшкодування матеріальної шкоди [PERSON] було подано до суду 17.12.2024 року, тобто з порушення строку позовної давності, без надання до суду доказів підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду. Окрім того, вважають, що відповідальність [PERSON] повинен нести солідарно з співробітниками Одеського територіального управління апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця». (а.с. 48-50) 13.01.2025 року через підсистему Електронний суд від представника відповідача [PERSON] адвоката Піроговського В.Ф. подано заперечення на відповідь на відзив, де зазначено, що позивач знав про пропуск строків. Окрім того, позивачем подано касаційну скаргу в той час, коли була подана друга позовна заява (а.с. 77-78) \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Процесуальні дії у справі, заяви та клопотання учасників процесу. Ухвалою суду від 20.12.2024 року відкрито позовне провадження, постановлено розгляд справи здійснити за правилами загального позовного провадження, справу призначено до розгляду у підготовче судове засідання (а.с. 29). 26.12.2024 року через підсистему Електронний суд від адвоката Піроговського В.Ф. надійшла заява про вступ у справу як представник відповідача (а.с. 34-35). 07.01.2025 року через підсистему Електронний суд від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. (а.с. 37) Ухвалою суду від 08.01.2025 року клопотання представника позивача задоволено, вирішено усі судові засідання проводити в режимі відеоконференції (а.с. 40). 13.01.2025 року через підсистему Електронний суд від адвоката Піроговського В.Ф. надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. (а.с. 42) Ухвалою суду від 14.01.2025 року клопотання представника відповідача задоволено, вирішено усі судові засідання проводити в режимі відеоконференції (а.с. 46). Ухвалою суду\~від 07.04.2025\~року підготовче\~провадження по\~справі закрито ; справу призначено \~до розгляду по суті (а.с. 102). В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримував з підстав , викладених у позовній заяві та інших заявах по суті справи ; відповідач та його представник проти позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов та інших заявах по суті справи. Суд, заслухавши вступні слова учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до такого. Відповідно до статей\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами\~статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі\~статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог\~статті 77\~ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За приписами\~частини четвертої\~статті \~82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Фактичні обставини, встановлені Судом ; зміст спірних правовідносин; оцінка Суду. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області по справі №511/960/22 за позовною заявою [PERSON] до АТ «Українська залізниця», третя особа: начальник пасажирського вагонного депо станції Одеса-Головна Регіональної філії «Одеська залізниця» Сидоренко С.В. про скасування наказів, поновлення на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позовні вимоги [PERSON] задоволені повністю. Визнано незаконним та скасовано наказ № 245/ОС від 26.04.2022 року(зі змінами, внесеними наказом від 03.05.2022 року за №265/ОС щодо дати звільнення) начальника виробничого підрозділу пасажирське вагонне депо станції «Одеса-Головна» [PERSON] про звільнення [PERSON] з посади начальника поїзда пасажирського на підставі, передбаченій контрактом за пунктом 8 статті 36 КЗпП України; поновлено\~ [PERSON] \~на посаді начальника поїзда пасажирського виробничого\~\~ підрозділу пасажирського вагонного депо станції Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця»\~з 4 травня 2022 року; стягнуто з\~\~АТ «Українська залізниця» на користь\~\~ [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 4 травня 2022 року по 13 грудня 2022 року в розмірі\~116139, 66 грн., без урахування податків і зборів та інших обов`язкових платежів; стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі\~1984,80 грн; допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі позивача та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі\~17359,10 грн. Зазначеним рішенням суду встановлено, що будучи начальником поїзда, [PERSON] , як фізична особа, поїздом, який рухається через державний кордон України, несе відповідальність за порушення митних та прикордонних правил. Так зокрема, за порушення правил митного та прикордонного контролю в Україні встановлено адміністративну та кримінальну відповідальність. В свою чергу, також притягнення особи до відповідальності за порушення митних та прикордонних правил на території іншої держави повинно бути підтверджено належними доказами. Висновки обох оперативних нарад по розгляду конфліктної ситуації, свідчать про те, що даним органом в діях начальника [PERSON] було встановлено порушення посадових обов`язків, визначений Інструкцією начальника пасажирського поїзда №158, тому очевидно, що підстави звільнення її за порушення митних та прикордонних правил навіть не відповідають висновкам органу, який розглядав дану конфлікту ситуацію перед звільненням [PERSON] . В свою чергу, також тільки дисциплінарну та матеріальну відповідальність повинна нести начальник пасажирського поїзда відповідно до п.10.4 Інструкції начальника пасажирського\~поїзда за порушення трудової дисципліни, посадових обов`язків згідно з законодавством про працю та Положенням про дисципліну і зокрема за п.10.4 - за порушення членами поїзної бригади митних і прикордонних правил. Дисциплінарна відповідальність полягає в обов`язку працівника відповідати перед власником або уповноваженим ним органом за скоєний ним дисциплінарний проступок і понести дисциплінарні стягнення, передбачені нормами трудового права. Тобто у трудових правовідносинах працівник несе дисциплінарну відповідальність тільки перед власником, а не перед державою, як це має місце при адміністративній та кримінальній відповідальності\~(порушення митних та прикордонних правил). Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від у справі у справі за № 6-86цс17,\~\~відповідно до пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України підстави, передбачені контрактом, є самостійною підставою припинення трудового договору, а його розірвання з підстав передбачених контрактом, які не містять ознак дисциплінарного порушення, не є дисциплінарним стягненням. Відповідно до висновку , викладеного в ухвалі ВССУ від 09.12.2015 року в справі № 6- 29962св15 у справах про поновлення на роботі обов`язок доведення правомірності звільнення працівника з ініціативи роботодавця покладається саме на роботодавця. Суд вважає, що наданими по справі доказами відповідач не довів правомірність звільнення з роботи [PERSON] , наявність факту порушення нею митних та прикордонних правил, а тому наказ про її звільнення з роботи підлягає скасуванню як незаконний, а її належить поновити на роботі з дня звільнення, тобто з 04.05.2022 року.» ( https://reyestr.court.gov.ua/Review/107848361). Постановою Одеського апеляційного суду від 05.09.2023 рішення Роздільнянського районного суду Одеської області по справі №511/960/22 залишене без змін та набрало законної сили. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/113314013). На виконання зазначеного судового рішення АТ «Укрзалізниця» платіжними інструкціями №10336, №10337, №10338 від 10 січня 2023 року сплачено [PERSON] компенсацію за вимушений прогул в розмірі 13 974, 07 грн., перераховано до державного бюджету 3 124,64 грн. податку з доходів фізичних осіб та 260,39 грн. військового збору. (а.с. 18-20) А також відповідно до платіжних інструкцій №727627, №727629, №727631 від 13.11.2023 року сплачено залишок компенсації за вимушений прогул в розмірі 79 518,35 грн., 17 780,5 грн. податок з доходів фізичних осіб, 1 481,71 грн. військового збору, і відповідно до платіжної інструкції №727040 від 13.11.2023 року сплачено на користь держави судовий збір в розмірі 1 984,8 грн. (а.с. 18-21). Всього сплачено 118 124,46 грн. На час звільнення [PERSON] начальником виробничого підрозділу пасажирське вагонне депо був [PERSON] , що підтверджується наказом №874/ос від 23.09.2019 року і не заперечується відповідачем. (а.с. 11) Згідно з довіреністю від 12.04.2022, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравчук О.П. [PERSON] надано право діяти, за умови дотримання правил, встановлених Положенням про Філію, здійснювати наступні дії, пов`язані з діяльністю виробничого підрозділу пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна Філії, зокрема: «здійснювати поточне керівництво та управління діяльністю Виробничого підрозділу відповідно до документів, затверджених Довірителем та Філією, а також в межах, визначених умовами трудового договору та посадовою інструкцією; видавати та підписувати від імені Виробничого підрозділу розпорядчі документи (накази) та затверджувати документи з питань, що стосуються діяльності Виробничого підрозділу, які є обов`язковими для всіх працівників Виробничого підрозділу, та не повинні суперечити рішенням органів та наказам Довірителя та Філії; згідно із законодавством про працю, Положенням про Філії, локальними нормативними актами Товариства, здійснювати прийом, переведення, переміщення та звільнення працівників Виробничого підрозділу, вживати заходів заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Виробничого підрозділу». (а.с. 7-8) Відповідно до статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Пунктом 8 частини першої статті 134 КЗпП України передбачено, що службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботунесе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Згідно з частиною четвертою статті 136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. Суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений (частина перша статті 137 КЗпП України). За приписами статті 237 КЗпП\~України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо роботодавець затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. У пунктах 3, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз`яснено, що суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів для всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню, у тому числі і з підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 133 КЗпП України. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області по справі № 511/960/22 встановлено, що наказ про звільнення [PERSON] з роботи підлягає скасуванню як незаконний, а її належить поновити на роботі з дня звільнення і стягнути з\~\~АТ «Українська залізниця» на користь\~\~ [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу. Судом встановлено, що [PERSON] прийняв рішення та підписав наказ про звільнення [PERSON] , будучи начальником пасажирського вагонного депо станції Одеса-Головна Регіональної філії «Одеська залізниця», тобто посадовою особою, відповідальною за незаконне звільнення. Наведене є підставою для матеріальної відповідальності [PERSON] , за пунктом 8 частини першої статті 134 КЗпП України, в повному розмірі шкоди, у зв`язку з незаконним звільненням працівника. Судом не приймаються до уваги доводи відповідача щодо солідарної відповідальності зі співробітниками Одеського територіального управління апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» на підставі такого. Згідно роз?яснень, викладених в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками»\~, застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8 ст. 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Окрім того, рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області по справі № 511/960/22, що набрало законної сили та, згідно вимог ч. 3\~ст. 61 ЦПК України,\~має преюдиційне значення, встановлено, що «Висновки обох оперативних нарад по розгляду конфліктної ситуації, свідчать про те, що даним органом в діях начальника [PERSON] було встановлено порушення посадових обов`язків, визначений Інструкцією начальника пасажирського поїзда №158, тому очевидно, що підстави звільнення її за порушення митних та прикордонних правил навіть не відповідають висновкам органу, який розглядав дану конфлікту ситуацію перед звільненням [PERSON] » У зв`язку з цим, позивач має право зворотної вимоги (регресу) до винної посадової особи, а саме до відповідача, у розмірі виплаченої на виконання рішення суду суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі118124,46 грн. Заява відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню на підставі такого. Цивільний кодекс України визначає, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому, як зазначає ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Значення позовної давності полягає у тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює дисципліну. Європейський суд з прав людини в одній із справ наголосив, що механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі Фінікарідов проти Кіпру). Один з елементів гнучкості вітчизняної позовної давності закладений у ч. 5 ст. 267 ЦК України, яка передбачає, що у разі якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Водночас законодавство не містить переліку поважних причин пропуску позовної давності та не деталізує безпосередньо процедуру застосування вказаної норми. Однак, постановою Об`єднаної\~палати Касаційного\~господарського суду\~Верховного Суду\~від 15.05.2020\~у справі\~№922/1467/19 сформовано єдину судову практику щодо переривання строків позовної давності. «Переглядаючи справу у касаційному порядку колегія суддів підтвердила вже усталену судову практику, що подання позову з недодержанням правил підвідомчості/підсудності (навіть у разі наступного закриття провадження у справі, а не відмови в позові або повернення позову),\~не перериває перебігу позовної давності. Одночасно з цим, Об`єднана палата КГС ВС зазначила, що за змістом ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог. До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим. При цьому, очевидно, що перебування справи у провадженні судових органів, вчинення в ній передбачених законом дій на думку добросовісного розсудливого спостерігача виключає необхідність вчинення процесуальних дій спрямованих на припинення цього процесу, а саме подачі заяв про закриття провадження у справі, подачі позовів в порядку іншого судочинства тощо. За таких обставин є неправильним та несправедливим покладення виключно на позивача відповідальності за помилку у визначенні підвідомчості відповідної справи і позбавлення його права на захист у спірних правовідносинах. Враховуючи викладене, надавши оцінку наявним у справі доказам і доводам сторін, з огляду на факт відкриття провадження у справі Дзержинським районним судом м. Харкова та тривалий час розгляду справи, як наслідок наявність підстав для позивача вважати, що його права будуть відновлені та захищені в судовому порядку, звернення позивача до господарського суду Харківської області з даною позовною заявою через кілька днів (через 3 дні) після того, як позивач дізнався, що даний спір відноситься до господарської юрисдикції, судом першої інстанції вірно встановлено, що строк позивачем пропущено з поважних причин.» Як вбачається з матеріалів справи № 331/5324/24 первісний позов було подано до суду вчасно, а саме 30.08.2024. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03.09.2024 року матеріали позову АТ «Українська залізниця» до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу повернуто позивачу (https://reyestr.court.gov.ua/Review/122262750). Позивач скористався своїм правом на апеляційне оскарження зазначеної ухвали. Постановою Запорізького апеляційного суду від 28.11.2024 року апеляційна скарга\~ АТ «Українська залізниця»\~залишена без задоволення; ухвала Жовтневого\~районного суду м. Запоріжжя від 03.09.2024 про повернення позовної заяви, залишена без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/123352357). Позов по справі, яка розглядається подано до суду 17.12.2024. (а.с. 2) За таких обставин, суд вважає, що причина пропуску позовної давності у позивача була поважна і він має право на захист в судовому порядку свого права. На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно з вимогами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved