Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

У березні 2025 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») за допомогою підсистеми Електронний суд звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 17.12.2021 року між Акціонерним товариством КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №МС07А100000704, згідно з яким остання отримала кредит у сумі 195984 грн 00 коп. на придбання транспортного засобу, на термін до 16.12.2024 року та зобов`язалася повернути вказані кошти і сплатити відсотки за користування кредитом в строк та в порядку встановленому договором. Однак, відповідач порушила умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, станом на 13.01.2025 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 106773 грн 81 коп., де заборгованість за тілом кредиту\~106773 грн. 71 коп. та заборгованість за відсотками за користування кредитом\~00 грн 10 коп. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав ті інтересів АТ КБ «Приватбанк». Посилаючись на викладене, АТ КБ «Приватбанк» просить суд стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.03.2025 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26.02.2025 року №4273-IX, який набрав чинності 25.04.2025 року, з 30.04.2025 року змінено найменування Ленінського районного суду міста Дніпропетровська на Новокодацький районний суд міста Дніпра. Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, однак у наданій позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, а також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно приписів ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, тому вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзив не подала, будь-яких заяв від неї не надходило, тому суд за наявності письмової згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.12.2021 року між Акціонерним товариством КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № МС07А100000704, згідно з умовами якого останній було надано грошові кошти у вигляді строкового кредиту на придбання транспортного засобу у розмірі 195984 грн 00 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,1% річних від суми заборгованості за тілом кредиту, при цьому розмір реальної річної ставки за користування кредитом складає 36,6% річних (п.1.1, п.п.1.1.1 Кредитного договору) Згідно з п.1.3 Кредитного договору термін повернення кредиту дати, встановлені графіком платежів (Додаток 1 до договору), але не пізніше 16.12.2024 року включно. Судом також встановлено, що банк свої зобов`язання за договором виконав, перерахувавши суму коштів за погодженням із відповідачем у розмірі 195984 грн 00 коп., що підтверджується Меморіальним ордером № DICO7B4MBK\~|tr.\~DICOL1217B4MBK\~1\~|0410009|\~вiд\~ 17.12.2021\~ року в якості оплати за придбання транспортного засобу. У порушення умов вказаного кредитного договору відповідач допустила прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого у [PERSON] станом на 13.01.2025 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 106773 грн. 81 коп., де заборгованість за тілом кредиту\~106 773 грн 71 коп. та заборгованість за відсотками за користування кредитом\~00 грн 10 коп. Зазначене підтверджується випискою по рахунку [NUMBER] за період з 17.12.2021 по 13.01.2025 року [PERSON] та розрахунком заборгованості. Відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання щодо своєчасного повернення тіла кредиту та сплати процентів не виконує. Відповідно до\~статті 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі \~ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~банківський кредит, будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно\~зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу. Суд із цього приводу вказує, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за своїм змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19. Згідно з частиною 1\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»\~підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до підп.1 п. 59 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, що затверджене Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 № 75\~банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої)операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5)код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції(відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку (п. 61 вказаного Положення). Згідно з п. 62 такого Положення\~виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. У даному випадку означена виписка по руху коштів по картці відповідача відповідає означеним вимогам чинного законодавства, та є первинним документом, який беззаперечно свідчить про надання боржнику кредитних грошових коштів та існування у позичальника заборгованості за кредитним договором. Аналогічна за своїм змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19. Таким чином, застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язана повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем, підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, то позов в цій частині ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, суд приходить до висновку, що станом на 13.01.2025 року заборгованість за кредитом\~за тілом кредиту\~106773 грн 71 коп. підлягає стягненню з відповідача. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд зазначає наступне. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У даному випадку суду підтверджена обставина погодження між сторонами у тексті договору розміру процентів та порядку і строків їх сплати кредитору, а відтак позов в частині стягнення заборгованості за процентами відповідає умовам договору та ґрунтується на нормах закону, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.13 та ст.81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відзиву на позов та доказів, які спростовують позовні вимоги, відповідачем суду не надано. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №МС07А100000704 від 17.12.2021 року у розмірі 106773,81 гривень. Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2422,40 гривень.

Outcome: approved