Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-03 00:00:00

Позивачка просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис за № 47153, вчинений 19.05.2021р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з позивачки як позичальника за кредитним договором № 002-03604-030114 від 03.01.2014р., заборгованості за період з 17.06.2018 по 15.10.2019р.р. в розмірі 63\~972, 32 грн., за вчинення виконавчого напису 50 грн., а всього 64\~022, 32 грн. на користь відповідача, який є правонаступником право вимоги грошових зобов`язань за вказаним договором, вирішити питання судових витрат. Посилається на те, під час вчинення виконавчого напису приватний нотаріус не переконався належним чином у безспірності заборгованості, і вчинив напис на договорі, який нотаріально не посвідчений, чим порушив норми законодавства, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Посилаючись на викладене, просить про задоволення позову. Від відповідача відзиву у встановлений судом строк не надійшло. 02.06.2025р. представником відповідача Галенко О.А. через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання про заміну відповідача правонаступником, мотивоване тим, що 16.09.2021р. між ТОВ «Цикл Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хорн Хоф Інвест» (далі ТОВ «Хорн Хоф Інвест») було укладено договір факторингу №249/X, відповідно до якого ТОВ «Хорн Хоф Інвест» набуло право нового кредитора до позивачки [PERSON] за кредитним договором №002 03604-030114 від 03.01.2014 року. Таким чином, на даний момент всі права кредитора за вищевказаним кредитним договором належать ТОВ «Хорн Хоф Інвест». Від третіх осіб пояснень щодо позову не отримано. Суд вирішує справу за наявними матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Встановлені наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Стосовно залучення до участі у справі правонаступника слід врахувати наступне. За положеннями ч.1 ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. 16.09.2021р. між ТОВ «Цикл Фінанс» та ТОВ «Хорн Хоф Інвест» було укладено договір факторингу №249/X, відповідно до якого ТОВ «Хорн Хоф Інвест» набуло право нового кредитора до боржників, вказаних у додатку № 1 до цього договору. Самого додатку № 1 до договору факторингу суду не подано. Ціна договору у наданому суду екземплярі відсутня. Також представником відповідача подано платіжне доручення № 2 від 29.10.2021р. про оплату ТОВ «Хорн Хоф Інвест» 10 000грн, призначення платежу: за доп.договором № 1 від 29.10.2021р. до дог. № 249/Х від 16.09.2021р. без ПДВ. Додаткового договору № 1 від 29.10.2021р. суду не надано. Відповідно до положень ст.1077 ЦПК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч.ч.1,3\~ст.1082\~ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від\~клієнта або\~фактора письмове\~повідомлення про\~відступлення права\~грошової вимоги\~факторові і\~в цьому\~повідомленні визначена\~грошова вимога,\~яка підлягає\~виконанню,\~а також\~названий фактор,\~якому має\~бути здійснений\~платіж. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Доказів направлення позивачу як боржнику такої письмової вимоги відповідачем (як фактором), так і ТОВ «Хорн Хоф Інвест» (як клієнтом) суду не подано, клопотання про їх витребування не заявлено. Враховуючи, що в наданому суду договорі відсутня його ціна, що копія додаткового договору, на підставі якого був внесений платіж в сумі 10 000грн з призначенням: за доп.договором № 1 від 29.10.2021р. до дог. № 249/Х від 16.09.2021р. без ПДВ суду не надана; що додаток до № 1 договору № 249/Х від 16.09.2021р., де має міститись перелік боржників, право вимоги до яких передається, суду також не наданий, то в даному конкретному випадку перехід права вимоги до клієнта ТОВ «Хорн Хоф Інвест» від фактора ТОВ «Цикл Фінанс» не доведений. Крім цього, суду на надано доказів направлення позивачу як боржнику письмової вимоги в порядку ч.1 ст.1082 ЦК України, відтак представником відповідача не доведено, що позивачка має обов`язок здійснення платежів на користь ТОВ «Хорн Хоф Інвест». Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від\~12.11.2020р. у справі №\~200/3452/17\~(провадження №\~61-18790св19), від\~16.12.2022р.\~у справі №\~639/4029/20\~(провадження №\~61-16669св21), від 19.06.2023р. у справі № 187/1718/20 (провадження № 61-2584св22). У справі, що розглядається, представником відповідача у клопотанні про заміну відповідача ТОВ «Цикл Фінанс» правонаступником ТОВ ««Хорн Хоф Інвест» не доведено як переходу права вимоги до останнього, так і обов`язку позивачки як боржника здійснення платежів на користь ТОВ «Хорн Хоф Інвест». Відтак слід відмовити у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] - про заміну відповідача правонаступником. Також судом встановлено, що 19.05.2021р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис за № 47153 про стягнення з позивачки як позичальника за кредитним договором № 002-03604-030114 від 03.01.2014р., заборгованості за період з 17.06.2018 по 15.10.2019р.р. в розмірі 63\~972, 32 грн., за вчинення виконавчого напису 50 грн., а всього 64\~022, 32 грн. на користь відповідача, який є правонаступником право вимоги грошових зобов`язань за вказаним договором. Постановою від 13.09.2021р. приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука П.В. відкрито виконавче провадження № 6686579 з виконання цього виконавчого напису. Постановою від 20.11.2024р. приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука П.В. по виконавчому провадженню № 6686579 звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] . Відповідач не спростовує, що виконавчий напис вчинено на підставі договору, укладеного між сторонами у простій письмовій формі. У виконавчому написі не зазначено, що договір посвідчувався нотаріально. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України). Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 87 Закону України «Про нотаріат»). У частині першій статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Відповідно до абзацу 7 частини першої статті 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника. У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17 зроблено висновок, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності» (такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року в справі №331/427/22). Але постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Оскаржуваний виконавчий напис вчинено нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Оскільки позивачка не укладала кредитного договору, посвідченого нотаріально, то наявні підстави для визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Саме до аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у цивільній справі №172/1652/18. Позаяк кредитний договір, на підставі якого вчинено оскаржуваний виконавчий напис, не укладений нотаріально, позов слід задовольнити. Понесені позивачкою витрати на сплату судового збору за подання позову в сумі 1\~211 грн. 20 коп., а також за подання заяви про забезпечення позову в сумі 605 грн. 60 коп., що в загальному розмірі становить 1\~816 грн. 80 грн. стягнути з відповідача.

Outcome: approved