Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

У березні 2025 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області надійшла в системі "Електронний суд" позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу за ЕЦП [PERSON] , котрий як адвокат діє без олбмеження повноважень на підставі ордеру серії АН № 1649336 від 20 березня 2025 року, в якій ставилася вимога про розірвання шлюбу, укладеного між сторонами у справі 22 листопада 2022 року. На обгрунтування позову зазначалося, що від шлюбу подружжя спільних дітей не має, сімейно-шлюбні відносини між ними були припинені з грудня 2023 року по причині різних поглядів на життя та ведення домашнього господарства внаслідок чого почуття любові та поваги були втрачені, проживають окремо тривалий час та спільного господарства не ведуть. Матеріали справи за вказаним позовом надійшли за підсудністю до Автозаводського районного суду міста Кременчука 15 квітня 2025 року з Кременчуцького районного суду Полтавської області на підставі ухвали цього суду від 21 березня 2025 року. Ухвалою судді від 29 квітня 2025 року було відкрито провадження у справі, залучено сторін, з врахуванням положень ч. 9 ст. 28 ЦПК України, а саме, що даний позов підсудний Автозаводському районному суду м. Кременчука за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача. 14 травня 2025 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, в якій зазначалося про згоду на розірвання шлюбу, але заперечувалося щодо дати фактичного припинення шлюбних відносин, а саме зазначалося, що вони були припинені між подружжям у березні 2024 року з посиланням на факт листування за домогою електронних повідомлень в мережі оператора мобільного зв`язку, а також просила розглянути справу за її відсутності. 26 травня 2025 року представник позивача [PERSON] [PERSON] подав відповідь на відзив, в якій стверджував, що шлюбні відносини між подружжям були припинені саме в грудні 2023 року. У судове засідання позивач та відповідач, їх представники, які повідомлялися судом про час, дату та місце розгляду справи належним чином, не прибули, просили розглядати справу за їх відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 56 СК України чоловік та дружина мають право на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. У відповідності до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як визначено у ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом достовірно встановлено, що сторони по справі уклали шлюб 22 листопада 2022 року, який було зареєстровано Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва), актовий запис за № 2932, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Сторони у справі спільних дітей не мають. Сімейно-шлюбні\~відносини\~сторони\~припинили по\~причині різних поглядів\~на\~життя\~та ведення\~домашнього\~господарства,\~внаслідок\~чого \~почуття\~любові\~та поваги\~були\~втрачені,\~проживають окремо,\~спільного\~господарства\~не ведуть.\~ Сторони у справі та їх представники не надали жодних належних і допустимих доказів на підтвердження факту існування конкретного часового відрізку (конкретної дати) припинення між сторонами у справі як подружжям сімейно-шлюбних відносин. Надані відповідачем [PERSON] скриншоти повідомлень з листування за домогою електронних повідомлень в мережі оператора мобільного зв`язку не містять конкретних дат припинення подружжям шлюбних відносин або узгодження між подружжям відповідної дати припинення сімейно-шлюбних відносин. На підставі встановлених фактів, враховуючи, що сторони наполягали на розірванні шлюбу та вказували про факт спільного непроживання, відсутності ведення спільного домашнього господарства та наявності спільного сімейного бюджету, не просили надати строк для їх примирення та збереження сім`ї, суд вважає, що шлюб носить\~формальний\~характер,\~а звідси\~ шлюб необхідно розірвати, оскільки подальше спільне життя сторін по справі і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача. Суд враховує, що між сторонами у справі наявний спір про майно, який вирішується в окремому судовому провадженні. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію [про захист прав людини і основоположних свобод] та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Позивач не наполягав на стягненні з відповідача на його користь коштів у повернення судових витрат, а саме сплаченого судового збору. Сторони не заявляли про понесення ними будь-яких інших судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами у справі доказів.

Outcome: approved