Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

19.05.2025 року до суду через систему «Електронний суд» звернувся керівник ТОВ «Діджи Фінанс» Романенко М.Е. з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові посилалися на те, що 27.04.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду № 200517417 щодо кредитування. Відповідно умов Кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) Банк надав Позичальнику кредитні кошти в розмірі 12629,44 грн., з встановленим строком користування з 27.04.2016 року по 27.04.2019 року, а Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20.07.2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі № 910/11298/16, відповідно якої Позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за Кредитним договором. Додатком до договору є реєстр кредитних договорів. Оскільки кредитний портфель придбано з електронного аукціону Національної електронної біржі, протокол №UA-EA-2020-06-09-000032-b від 15.06.2020 року, то інформація про відступлення права вимоги міститься в публічному доступі. 23.05.2016 року згідно рішення Правління НБУ України №14/БТ ПАТ "Банк Михайлівський" віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №812 розпочато процедуру виведення ПАТ "Банк Михайлівський" з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Таким чином, Банк, правонаступником якого є Позивач, виконав свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином, в той же час Відповідач порушив умови Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк. Станом на 17.01.2025 року загальний розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем за Кредитним договором становить 35333,82 грн., з яких: 12278,35 грн. заборгованість за кредитом; 23055,47 грн. заборгованість за відсотками. Сума з урахуванням 3% річних 3182,95 грн. Сума інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 16630,23 грн. Разом заборгованість становить 55147,00 грн. Прохали стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за договором № 200517417 від 27.04.2016 року у загальному розмірі 55147 грн., яка складається з: суми заборгованості 35333,82 грн., суми інфляційних втрат 16630,23 грн., суми 3% річних - 3182,95 грн.; стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу; розглядати справу в спрощеному позовному провадженні на підставі наявних доказів та матеріалів без участі представника позивача, у разі неявки в судове засідання належним чином повідомленого відповідача - провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. 20.05.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 03.07.2025 року представник позивача в судове засідання не з`явився, у позові прохали розгляд справи проводити без участі представника, не заперечували проти заочного розгляду справи. 03.07.2025 року відповідач в судове засідання не з`явилася повторно, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, довідки про доставку смс та оголошення про виклик на офіційному сайті Судової влади, про причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи у її відсутність не надала, відзив на позов не подала. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України якщо відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У зв`язку з наведеним, суд на підставі ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] в м. Запоріжжя народилася відповідач [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] від 20.02.2002 року та відповіддю №1393166 від 20.05.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру. 27.04.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] підписано заяву № 200517417 та анкету №2738988, які становлять Кредитний договір, згідно умов якого Банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 12629,44 грн. (Кредит готівкою «Фокстрот»), з встановленим строком користування 1095 днів з 27.04.2016 року по 27.04.2019 року, розмір процентної ставки 0,0001% річних, щомісячний платіж 870 грн., а Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Аналогічні умови містить Довідка про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 27.04.2016 року, яка також підписана відповідачем. ПАТ «Банк Михайлівський» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало в повному обсязі, що підтверджується копією виписки по особовим рахункам з 23.05.2016 року по 27.07.2020 року. 20.07.2020 року ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі Договору про відступлення прав вимоги №7_БМ, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі № 910/11298/16, відступило, а ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до Відповідача за Договором № 200517417 від 27.04.2016 року на загальну суму 35333,82 грн., з яких: 12278,35 грн. заборгованість за кредитом; 23055,47 грн. заборгованість за відсотками, що підтверджується копією реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами. Згідно розрахунку ТОВ «Діджи Фінанс» суми заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних заборгованість відповідача за кредитним договором № 200517417 від 27.04.2016 року за період з 17.01.2022 року по 17.01.2025 року складає в сумі 35333,82 грн., сума з урахуванням 3% річних за період прострочення грошового зобов`язання 1097 днів складає в сумі 3182,95 грн., сума інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань за період з 17.01.2022 року по 17.01.2025 року складає в сумі 16630,23 грн., всього заборгованість становить 55147,00 грн. Станом на час розгляду справи судом відповідач заборгованість не сплатила. Суд, задовольняючи позов в повному обсязі, виходить з наступного. В статті 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1,\~ч.2\~п.1\~ст.11\~ЦК України\~цивільні права\~та обов`язки\~виникають із\~дій осіб,\~що передбачені\~актами цивільного\~законодавства,\~а також\~із дій\~осіб,\~що не\~передбачені цими\~актами,\~але за\~аналогією породжують\~цивільні права\~та обов`язки. Підставами\~виникнення цивільних\~прав та\~обов`язків,\~зокрема,\~є: 1) договори та інші правочини. Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч.1 ст.1048 ЦК України. Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору. У ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як встановлено судом, відповідач, уклавши 27.04.2016 року з ПАТ «Банк Михайлівський» кредитний договір № 200517417, отримала кредит в розмірі 12629,44 грн. (Кредит готівкою «Фокстрот»), з встановленим строком користування 1095 днів з 27.04.2016 року по 27.04.2019 року, розмір процентної ставки 0,0001% річних, щомісячний платіж 870 грн. В подальшому, згідно укладеного Договору про відступлення прав вимоги №7_БМ від 20.07.2020 року право вимоги за Договором № 200517417 від 27.04.2016 року перейшло від ПАТ «Банк Михайлівський» до ТОВ «Діджи Фінанс». Частиною 1 ст.512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Таким чином, до позивача перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту в обумовлені договором строки, договір залишається невиконаним, позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договором про відступлення прав вимоги, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору про відступлення прав вимоги, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 35333,82 грн., з яких: 12278,35 грн. заборгованість за кредитом; 23055,47 грн. заборгованість за відсотками. Доказів того, що борг повернуто суду не надано, не спростовано це і відповідачем, отже сума боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних: Відповідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16-ц зазначила: «Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році)». Відповідно наданого позивачем розрахунку, з яким погоджується суд, заборгованість відповідача за кредитним договором № 200517417 від 27.04.2016 року за період з 17.01.2022 року по 17.01.2025 року складає в сумі 35333,82 грн., сума з урахуванням 3% річних за період прострочення грошового зобов`язання 1097 днів складає в сумі 3182,95 грн., сума інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань за період з 17.01.2022 року по 17.01.2025 року складає в сумі 16630,23 грн., всього заборгованість становить 55147,00 грн. Відповідачем дані розрахунки не спростовано, контррозрахунку не надано, як і будь-яких заперечень. Тому суд доходить висновку, що відповідач за прострочення виконання зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором зобов`язана сплатити позивачу інфляційні втрати в розмірі 16630,23 грн., а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 3182,95 грн. відповідно ст.625 ЦК України. Крім того, відповідно ч.1,8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Так як відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, будь-яких заперечень суду не надав, то суд вирішив справу за наявними матеріалами. Тому суд вважає, що за наявними матеріалами справи позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому судовий збір у сумі 2422,40 грн., який був сплачений позивачем при подачі позовної заяви, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката. За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем надано суду докази на підтвердження понесених витрат: копію Договору про надання правової допомоги № 15 від 15.02.2024 року між Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» та ТОВ «Діджи Фінанс»; копію додаткової угоди від 15.02.2024 року до Договору про надання правової допомоги № 15 від 15.02.2024 року; копію детального опису робіт (наданих послуг); копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю серії КС №11306/10 від 02.11.2023 року на ім`я Міньковська А.В. Так, згідно копії Детального опису робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» на підставі Договору про надання правової допомоги №26 від 15.02.2024 року та додаткової угоди №б/н від 15.02.2024 року, сторонами визначено склад, обсяг та види виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом: підготовка позовної заяви з додатками про стягнення кредитної заборгованості - 7000 грн. Таким чином, судом встановлено, що позивачем підтверджено витрати на правничу допомогу на суму 7000 грн. за підготовку позовної заяви з додатками про стягнення кредитної заборгованості. У правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15 зазначено «При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір». Також суд керується Постановою ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, відповідно якої: у розумінні положень ч.5 ст.141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Суд,\~дослідивши документи\~на підтвердження\~надання позивачу\~правничої допомоги,\~враховуючи складність\~справи,\~значення справи\~для сторін,\~розгляд справи\~у спрощеному\~позовному провадженні\~без явки\~сторін та\~їх представників,\~з урахуванням\~вимог розумності\~та справедливості,\~реальності адвокатських\~витрат,\~дійшов висновку,\~що позивач\~має право\~на відшкодування\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу у\~розмірі 7000\~грн.,\~при цьому\~відповідачем клопотання про\~зменшення суми\~судових витрат\~на професійну\~правову допомогуне подано.

Outcome: approved