Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

Позивач подав до суду вище вказану позовну заяву посилаючись на те, що 09.02.2024 року [PERSON] уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» (надалі за текстом - ТОВ «МАКС КРЕДИТ») договір кредитної лінії №00-9619472, згідно умов якого отримала суму ліміту кредитної лінії в розмірі 7000,00 грн зі строком дії кредитної лінії (строком кредитування) 360 календарних днів, тобто з зобов`язанням повернути кредит 03.02.2025 року, та сплатити одноразову комісію в сумі 700,00 грн і відсотки за користування кредитом в розмірі фіксованої ставки 2,47% від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку дії кредитної лінії. 17.12.2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (надалі за текстом - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») було укладено договір факторингу № 17122024-МК/Онлайн, згідно умов якого ТОВ «МАКС КРЕДИТ» передало (відступає) ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «МАКС КРЕДИТ» права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі боржників, в якому була грошова вимога до боржника [PERSON] за договором кредитної лінії №00-9619472 від 09.02.2024 року. 02.04.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (надалі за текстом - ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ») було укладено договір факторингу №020425-У, згідно умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передало (відступає) ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі боржників, в якому була грошова вимога до боржника [PERSON] за договором кредитної лінії №00-9619472 від 09.02.2024 року. В свою чергу відповідач не виконала свого обов`язку, не повернула наданий їй кредит та не сплатила відсотки за користування ним в строки, передбачені вищезазначеним договором, внаслідок чого має заборгованість в сумі 48991,40 грн, яка складається з 7700,00 грн - заборгованості по кредиту, 41291,40 грн - заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. У зв`язку з чим позивач пред`явив до відповідача позов шляхом подання до суду через свого керівника з використанням системи «Електронний суд» позовної заяви, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 00-9619472 від 09.02.2024 року у розмірі 48991,40 грн, яка складається з 7700,00 грн заборгованості за тілом, а 41291,40 грн заборгованості за відсотками; а також стягнути судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. Також в змісті позовної заяви керівник позивача, у відповідності до положень ч.1 ст. 276 ЦПК України, заявила клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також заявила клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та зазначила про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. Окрім того до позовної заяви керівник позивача додала доказ надсилання іншому учаснику справи - відповідачу копій поданих до суду документів в електронній формі, у відповідності до вимог абзаців першого і другого ч.7 ст. 43 та абзацу другого ч.1 ст. 177 ЦПК України, а саме квитанцію № 3456113 про доставку 14.05.2025 року документів до зареєстрованого Електронного кабінету відповідача, як користувача ЄСІТС (а.с.61-62). 16.05.2025 року, тобто ще до відкриття провадження у справі, відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву (відзив) з використанням системи «Електронний суд» (а.с.64-65), в якому не заперечувала обставини отримання нею кредиту в сумі 7700 грн за договором кредитної лінії №00-9619472 від 09.02.2024 року, не заперечувала проти стягнення з неї цієї суми та визнала позов в цій частині, але водночас відзначила, що заперечує проти задоволення позову в іншій частині, оскільки сплачувати одночасно кредит і відсотки за ним не має можливості внаслідок свого складного матеріального стану. У зв`язку з чим відповідач просить суд зменшити розмір боргу та розстрочити його сплату на 10 місяців. Окрім того відповідач просила суд не стягувати з неї судові витрати, зокрема витрати на правнику допомогу понесені позивачем, або зменшити їх розмір з огляду на їх несправедливість та непропорційність. 22.05.2025 року ухвалою суду (а.с.68-70) відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу її право подати у 5-денний строк з дня одержання цієї ухвали заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч.4 ст. 277 ЦПК України), а у 15-денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.7 ст. 279 ЦПК України) та відзив на позовну заяву (відзив). Копію ухвали направлено сторонам у відповідності до вимог ст. 190 ЦПК України та отримано позивачем, його керівником і відповідачем, у порядку встановленому пунктом 2 ч.6 ст. 272 ЦПК України, шляхом її доставки до їх електронних кабінетів 23.05.2025 року, про що свідчать довідки про доставку електронного документа (а.с.72-74). 26.05.2025 року відповідач [PERSON] подала з використанням системи «Електронний суд» заяву (а.с.75), в якій просила суд врахувати раніше поданий нею відзив. У встановлений судом строки позивач не скористався своїм процесуальним правом учасника справи, а саме відповідь на відзив не подав. У зв`язку з чим та після закінчення тридцяти денного строку з дня відкриття провадження у справі, передбаченого ч.2 ст. 279 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу, згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ураховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини. 09.02.2024 року о 10:13:06 годині [PERSON] уклала з ТОВ «МАКС КРЕДИТ» договір кредитної лінії №00-9619472 (а.с.11-15), з використанням для його підписання електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатору «51936», згідно умов якого отримала суму ліміту кредитної лінії в розмірі 7000,00 грн зі строком дії кредитної лінії (строком кредитування) 360 календарних днів, тобто з зобов`язанням повернути кредит 03.02.2025 року, та сплатити одноразову комісію в сумі 700,00 грн і відсотки за користування кредитом в розмірі фіксованої ставки 2,47% від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку дії кредитної лінії. При цьому, у пункті 2.8 цього договору сторони домовились, що сума кредиту перераховується кредитодавцем на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , а у розділі «8. Адреса місцезнаходження, реквізити та підписи сторін:» стосовно особи позичальника [PERSON] зазначений номери її мобільних телефонів, серед яких є [NUMBER] , на який був надісланий одноразовий ідентифікатор використаний для підписання цього договору. Водночас довідка про ідентифікацію ТОВ «МАКС КРЕДИТ» (а.с.23) підтверджує, що одноразовий ідентифікатор «51936» був надісланий [PERSON] 09.02.2024 року о 10612:52 годині на номер мобільного телефону [NUMBER] , який зазначений у розділі «8. Адреса місцезнаходження, реквізити та підписи сторін:» договору. Також 09.02.2024 року [PERSON] підписала Паспорт споживчого кредиту / Інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма) (а.с.21-22), з використанням для його підписання електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатору «83191». Кредитні кошти в розмірі 7000,00 грн були переказані ТОВ «МАКС КРЕДИТ» через платіжний сервіс «Platon» на картковий рахунок [NUMBER] зазначений у пункті 2.8 договору о 10:13:11 годині 09.02.2024 року з номером транзакції 40746-63904-08054, що підтверджує інформаційна довідка ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» від 23.12.2024 року за Вих. № 1401/12 (а.с.24-25) та додатку до неї (а.с.26-27). Однак, відповідач [PERSON] не виконала свого обов`язку, не повернула наданий їй кредит та не сплатила одноразову комісію і відсотки за користування кредитом в строки, передбачені вищезазначеним договором, внаслідок чого мала перед ТОВ «МАКС КРЕДИТ» заборгованість в сумі 48991,40 грн, з якої 7000,00 грн - заборгованості по кредиту, 700,00 грн - заборгованість за сплатою одноразової комісії, 41291,40 грн - заборгованості за нарахованими процентами, що підтверджує детальний розрахунок заборгованості складений директором ТОВ «МАКС КРЕДИТ» станом на 17.12.2024 року (а.с.32-33). Окремо суд відзначає, що відсотки за користування кредитом були нараховані ТОВ «МАКС КРЕДИТ» в межах строку кредитування, тобто до 03.02.2025 року, а саме станом на 17.12.2024 року. 17.12.2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 17122024-МК/Онлайн (а.с.34-36), згідно умов якого ТОВ «МАКС КРЕДИТ» передало (відступає) ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «МАКС КРЕДИТ» права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі боржників, в якому була грошова вимога до боржника [PERSON] за договором кредитної лінії №00-9619472 від 09.02.2024 року, що підтверджує витяг з Реєстру боржників (а.с.37-38, 42 на звороті-43), в якому під № 3929 значилась грошова вимога за договором кредитної лінії №00-9619472 від 09.02.2024 року, а також копія акту прийому-передачі реєстру боржників (а.с.38 на звороті-40) і копії платіжних інструкцій про сплату вартості придбаних вимог (а.с.41-42). 02.04.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №020425-У (а.с.44-47), згідно умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передало (відступає) ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі боржників, в якому була грошова вимога до боржника [PERSON] за договором кредитної лінії №00-9619472 від 09.02.2024 року, що підтверджує витяг з Реєстру боржників (а.с.47 на звороті, 51-52), в якому під № 1143 значилась грошова вимога за договором кредитної лінії №00-9619472 від 09.02.2024 року, а також копія акту прийому-передачі реєстру боржників (а.с.48-49) і копія платіжної інструкції про сплату вартості придбаних вимог (а.с.50). Згідно виписки з особового рахунка за кредитним договором № 00-9619472 від 09.02.2024 року складеної позивачем ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» станом на 07.05.2025 року (а.с.31) за відповідачем наявна не погашена заборгованість в сумі 48991,40 грн, з якої 7700,00 грн - прострочене тіло кредиту і одноразова комісія, 41291,40 грн - прострочені відсотки. Нормативно-правове застосування Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього Закону, регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12, ч.1 ст. 3 Закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно абзацу першого ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Також у відповідності до приписів ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до положень статей 512, 513 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Висновки суду - щодо обґрунтованості позову Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оскільки судом встановлено, що відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання за договором кредитної лінії №00-9619472 від 09.02.2024 року, укладеним з ТОВ «МАКС КРЕДИТ», а також враховуючи те, що відповідач не надала доказів, які б спростовували обґрунтованість вимог позивача, то суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до [PERSON] ґрунтуються на законі та укладених договорах, а відтак є обґрунтованими і підлягають повному задоволенню. При цьому, суд не вбачає підстав для зменшення суми пред`явленої позивачем до стягнення, про що відповідачем [PERSON] було заявлено у змісті поданого нею відзиву на позовну заяву (відзиву). - щодо розстрочення виконання Водночас із цим відповідачем [PERSON] у змісті поданого нею відзиву на позовну заяву (відзиву) заявлене клопотання про надання їй розстрочення виконання рішення суду стосовно суми заборгованості за кредитним договором строком на 10 (десять місяців). Згідно ч.1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. При цьому, пункт 2 ч.7 ст. 265 ЦПК України передбачає, що у разі необхідності в резолютивній частині рішення також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. В свою чергу, із відповіді № 1546912 від 08.07.2025 року з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів (а.с.76-77), отриманих судом у відповідності до положень ч.7 ст. 81 ЦПК України, судом встановлено, що відповідач [PERSON] 09.10.2024 року звільнилась з Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» та з того часу відсутні відомості про отримання нею доходів (за винятком отриманого нею у січні 2025 року прощення суми кредитором в розмірі 7938 грн), зокрема заробітної плати, що відповідним чином підтверджує її скрутне матеріальне становище в поєднанні із необхідністю виконання нею інших судових рішень про стягнення з неї заборгованостей, про яке нею відзначалося у змісті поданого відзиву (а.с.64-65). Водночас у Єдиному державному реєстрі судових рішень та на офіційному веб-сайті судової влади України у публічному доступі наявні відомості щодо особи [PERSON] роздруківку яких додано до матеріалів справи (а.с.71) та згідно яких з нею здійснено стягнення заборгованостей судовими рішенням за результатом розгляду також цивільних справ № 503/2683/24 і № 503/64/25. Ураховуючи матеріальне становище відповідача пов`язане із відсутністю з 09.10.2024 року доходу, то суд погоджується із доводами відповідача про наявність підстав для надання розстрочення виконання рішення суду стосовно стягнутої суми заборгованості за кредитним договором шляхом стягнення з відповідача на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» щомісячно по 4899,14 грн (48991,40 грн / 10 місяців = 4899,14 грн) до повного погашення стягнутої рішенням суду заборгованості за кредитним договором, оскільки вважає, що надання даного розстрочення не поставить фінансову установу у більш несприятливе становище ніж відмова в його надані відповідачу, за умов відсутності наразі у неї доходу. - щодо судових витрат Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В свою чергу пунктом 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги, що позов задоволено повністю, то відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2422,40 грн, сплаченого останнім за подання до суду позовної заяви, згідно платіжної інструкції в національній валюті ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК» від 14.05.2025 року № 13549 (а.с.1). Стосовно витрат, пов`язаних з розглядом справи, - на професійну правничу допомогу, судом встановлені наступні обставини. Згідно абзаців 1 і 2 ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Аналогічний висновок зазначений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 червня 2020 року справа № 466/9758/16-ц (провадження № 61-39474св18). Відповідно до копій договору про надання правової допомоги № 07/04/25-02 (а.с.53-54), укладеного 07.04.2025 року між позивачем ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та адвокатським бюро «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ», додаткової угоди №12 від 07.04.2025 року до згаданого договору (а.с.55-56) та акту прийому-передачі наданих послуг від 07.04.2025 року (а.с.57), згідно якого АБ «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» надано, а позивачем отримано правову допомогу на загальну суму 7000,00 грн., з яких 5000,00 грн - вартість складання позовної заяви тривалістю 2 години; 1000,00 грн - вартість вивчення матеріалів справи тривалістю 2 години; по 500,00 грн - вартість підготовки адвокатського запиту до банку щодо отримання інформації та підготовка і подача клопотання про отримання інформації загальною тривалістю 2 години. Таким чином матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, а саме надання вивчення матеріалів справи, складання позовної заяви про стягнення боргу, адвокатського запиту і клопотання. При цьому відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву (відзиву) в порядку передбаченому ч.5 ст. 137 ЦПК України заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, зазначаючи про їх непропорційність (а.с.64 на звороті). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19; пункт 127 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21). Водночас у пункті 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 відзначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Однак, згідно загальних положень про розподіл судових витрат, передбачених пунктом 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. У пунктах 21-22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ч.4 і 8 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України. Згідно ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (995_004) та практику Суду як джерело права. В постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 наголошено на тому, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved