Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

09 жовтня 2024 року позивачка звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на підставі наказу радгоспу імені Шевченка Києво-Святошинського АПО № 271 від 12 жовтня 1990 року «Про присадибне землекористування» [PERSON] було виділено земельну ділянку 0,12 га в [ADDRESS] на вільній ділянці. Відповідно до акту відводу земельної ділянки під забудову житлового будинку в [ADDRESS] в 0,12 га ширина наданої ділянки складала 20 м, а довжина - 75 м. 16 лютого 1991 року Рішенням Виконавчого комітету Гореницької сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області № 6/24 «Про надання дозволу гр. [PERSON] на будівництво індивідуального житлового будинку в селі Гореничі по провулку Леніна» надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та заявлено клопотання до виконкому Києво-Святошинської районної ради народних депутатів щодо видачі технічної документації гр. [PERSON] на будівництво індивідуального житлового будинку в [ADDRESS] на зареєстрованій на неї земельній ділянці. 13 серпня 1991 року Рішенням № 246/22 Виконавчого комітету Києво-Святошинської районної ради народних депутатів було надано дозвіл гр. [PERSON] на будівництво індивідуального житлового будинку на праві особистої власності за типовим проектом в [ADDRESS] . 28 листопада 2003 року рішенням Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 2/76 «Про передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель гр. [PERSON] » [PERSON] на підставі заяви, передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га у [ADDRESS] . 21 грудня 2009 року рішенням Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 4/93 було внесено зміни до вищезазначеного рішення та надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2367 га по фактичному користуванню. Збільшення площі земельної ділянки не змінювало ширину ділянки, яка залишилась 20 метрів. 15 травня 2012 року [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 527335 на підставі рішення Гореницької сільської ради № 6/116 07 сесії 26 скликання від 21.06.2011 року, за яким вона є власником земельної ділянки площею 0,2367 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер ділянки 3222482001:01:007:0673 з затвердженим описом меж. Навесні 1991 року [PERSON] також була відведена земельна ділянка під забудову житлового будинку в [ADDRESS] шириною 20 м, а довжиною - 50 метрів. На той час відповідачем по межі було встановлено стовпи з колючим дротом та посаджені дерева, які ростуть і на сьогодні, тобто фактичну межу добре видно. 20 березня 2017 року комісією в складі депутатів Гореницької сільської ради та сусідів складено акт, яким засвідчено реальну межу між земельною ділянкою позивача та ділянкою відповідача. Всі земельні ділянки на даному масиві наділялись шириною 20 метрів. Разом з тим, у 2008 році було закладено фундамент для будівництва житлового будинку з врахування фактичних меж користування земельної ділянки і оскарження даного факту від відповідача не надходило. Можливе збільшення ширини земельної ділянки відповідача призвело до проходження межі на відстані 0,5 метрів від будинку. У 2012 році виникли непорозуміння та суперечки з приводу межі з відповідачем, в результаті якої [PERSON] стало відомо, зі слів відповідача, що ширина його земельної ділянки становить 22,3 метра, а не 20 метрів, як було відведено під забудову наказом радгоспу імені Шевченка Києво-Святошинського від 07.09.1990 № 235. Він пояснив, обмір земельної ділянки працівниками геодезичної служби здійснювався без присутності відповідача, та виміри склали 22,3 метри, що на 2,3 метри більше. При цьому, всі заміри здійснювались без присутності позивача, так як ї не було повідомлено належним чином згідно з законодавством. Акт на зберігання межових знаків та установлення і погодження меж землекористування позивачем не підписувався. Отже, ширина ділянки відповідача збільшена за рахунок земельної ділянки позивача, чим порушено її права, як власника земельної ділянки. На підставі зазначеного позивач просила суд: - Визнати незаконним та скасувати рішення Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 23/16 від 26 грудня 1995 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» стосовно передачі земельної ділянки [PERSON] ; - Визнати незаконним та скасувати присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, розташованій за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 3222482001:01:007:0728); - Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,2218 га, кадастровий номер 3222482001:01:007:0728, шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію вказаної земельної ділянки; - Скасувати записи у Поземельній книзі та внести до Державного земельного кадастру відомості про скасування в поземельній книзі записів щодо державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 3222482001:01:007:0728. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року провадження у справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. 08 листопада 2024 року до суду від відповідача 2 Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області надано відзив, у якому останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки. 25 листопада 2024 року до суду від відповідача 1 [PERSON] подано відзив у якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. У позовній заяві не наведено у чому саме полягає незаконність внесення запису у Поземельну книгу відомостей про реєстрацію земельної ділянки; присвоєння кадастрового номеру земельної ділянці відповідача; державної реєстрації земельної ділянки. Також, на думку відповідача, у позові відсутні докази порушення права позивача з боку відповідача та відсутнє нормативне обґрунтування заявлених позовних вимог. Відповідач звернув увагу суду на п. 7 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ. Згідно з яким громадяни та юридичні особи, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки, та на п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про земельний кадастр» від 7 липня 2011 року № 3613-?І,відповіднодо якого земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Крім того, відповідач вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які містять інформацію про предмет доказування, а копія висновку № 24257 від 16.04.2024 року не є судовою експертизою та не може розцінюватися як письмовий доказ, оскільки не місить інформації про порушення рішенням Гореницької сільської Ради народних депутатів від 26.12.1995 року №23/16 прав позивачки станом на момент його прийняття. 04 грудня 2024 року до суду від позивача надано відповідь на відзив. У якій вона зазначила, що відзив є необґрунтованим та просила суд задовольни позов. Позивач вважає твердження відповідача, що викладені у відзиві безпідставними, незаконними та не обґрунтованими, виходячи з наступного. В своєму відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що Рішення виконавчого комітету Гореницької сільської Ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області від 26.12.1995 року № 23/16 щодо передачі безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель (присадибні ділянки), ведення особистого підсобного господарства громадянам с. Гореничі загальною площею 40,385, здійснювалась на підставі статті 17 Земельного кодексу України 18 грудня 1990 року № 561-ХП (у редакції, на момент винесення зазначеного рішення). Разом з тим, аналогічне рішення виконавчого комітету Києво-Святошинської районної ради народних депутатів Київської області Позивач отримала 13 серпня 1991 року № 246/22. Відповідач навесні 1991 року після наділення земельних ділянок в натурі власноручно встановив розмежування між земельними ділянками, поставив стовпи та натягнув колючий дріт, що підтверджується Актом від 20 березня 2017 року комісії в складі депутатів Гореницької сільської ради та сусідів, який був доданий як додаток до позовної заяви, та почав закладати фундамент для огорожі між земельними ділянками Позивача та Відповідача так, як було наділено в натурі відповідно до наказу по радгоспу імені Шевченка Києво-Святошинського АПО № 271 від 12 жовтня 1990 року «Про присадибне землекористування». Тобто ширина ділянки Відповідача була зафіксована шириною 20 метрів. Поряд з цим статтею 25 Земельного кодексу України 18 грудня 1990 року № 561-ХП (у редакції, на момент отримання акту Відповідачем) визначено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Водночас, Відповідачем не надано пояснення, яким чином наділена земельна ділянка шириною 20 метрів згідно з наказом радгоспу імені Шевченка Києво-Святошинського АПО № 271 від 12 жовтня 1990 року «Про присадибне землекористування» та на підставі чого збільшилась на 2,3 метри та складає 22,3 метри, а також не надано підтвердження погодження меж суміжної ділянки з Позивачем, яке б засвідчили про погодження меж земельної ділянки наданої Відповідачу шириною 22,3 метри. Отже, на думку позивача, відповідачем незаконно отримано Державний акт на право приватної власності на землю № ЗМ 001982 серія КВ ЗМ 0018181, виданого 03 липня 1996 року, який видано на підставі рішення Києво-Святошинського району. 24 грудня 2024 року до суду від відповідача 1 [PERSON] подано заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначено, що земельно-технічної експертиза не є судовою, а висновки експерта № 24257 не підтверджують обґрунтованість позовних вимог і не стосується предмету доказування. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 серпня 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року у справі №369/3020/18 (за участі [PERSON] як позивача та [PERSON] як відповідача) встановлено, що [PERSON] не вчинялись дії щодо змін меж земельної ділянки, належної [PERSON] , а не підписання суміжним власником та/або землекористувачем акта узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для відновлення меж земельної ділянки в судовому порядку, а процедуру виправлення помилок, допущених під час ведення Державного земельного кадастру, врегульовано пунктами 138-161 Порядку ведення земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року N 1051 "Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру", відтак суд обґрунтовано вказав, що помилка у топографо-геодезичних матеріалах, яка проявилася при визначені меж земельної ділянки позивача, виникла не внаслідок неправомірних дій відповідача». 26 грудня 2024 року до суду надано відзив на позовну заяву від Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, в якому відповідач 2 просив суд відмовити у задоволенні позову та зазначив, що оскільки позивачка [PERSON] не заявляла вимоги щодо припинення речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером 3222482001:01:007:0728 її вимоги щодо скасування присвоєння кадастрового номеру, реєстрації земельної ділянки та записів у поземельній книзі не підлягають задоволенню. 14 лютого 2025 року на адресу суду надійшли пояснення третьої особи Білогородської територіальної громади Бучанського району Київської області, у яких зазначено, що ознайомившись із позовною заявою [PERSON] та доданими до неї матеріалами третя особа вважає за необхідне повідомити суд про те, що надати будь-які заперечення чи спростування щодо позову в частині, що стосується Білогородської сільської ради, не є можливим у зв`язку з тим, що остання, об`єктивно не володіє інформацією чи документами, на підставі яких було прийнято оскаржуване рішення. Відповідно до акту прийому-передачі документів на державне зберігання від 23.02.2001 документи Гореницької сільської ради за 1989-1999 роки передані на державне зберігання до архівного відділу Києво-Святошинської районної державної адміністрації. Враховуючи зазначене просили суд розглядати дану справу за наявними в ній матеріалами без участі представника Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, в межах чинного законодавства. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 квітня 2025 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті. 26 травня 2025 року на адресу суду від представника відповідача 2 надійшла заява про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якій представник Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області просив відмовити позивачу у стягненні витрат на правову допомогу. 27 травня 2025 року від відповідача 1 [PERSON] надійшла до суду заява про застосування строку позовної давності, в якій він зазначив наступне. Рішенням Києво-Святошинського\~районного суду\~Київської області\~від 17\~серпня 2022\~року у\~справі №369/3020/18,\~залишеним без\~змін постановою\~Київського апеляційного\~суду від\~02.02.2023,\~яке набрало\~законної сили,\~встановлено,\~що 20\~березня 2018\~року [PERSON] \~звернулась до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] і\~просила:\~Зобов`язати [PERSON] \~не чинити\~перешкоди у\~здійснені [PERSON] \~права власності\~на земельну\~ділянку.\~До позовної\~заяви у\~справі №\~369/3020/18\~Позивачкою було\~додано,\~серед інших,\~наступні письмові\~документи (у\~копіях): Заява [PERSON] від 09.04.2014 на в.о. голови Гореницької сільської ради у якому заявниця вказує [PERSON] як землевласника, земельна ділянка якого межує з нею та заявляє про наявність суперечок (аркуш справи 16); Акт обстеження земельних ділянок від 19.08.2014, складений комісією Гореницької сільради з регулювання земельних відносин, у присутності [PERSON] та [PERSON] в якому зазначено, зокрема, що земельна ділянка в [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку (аркуш справи 18); Акт обстеження земельних ділянок від 26.02.2015, складений комісією Гореницької сільради з регулювання земельних відносин, в якому зазначено, що при оформленні земельної ділянки в [ADDRESS] було допущено помилку при внесені даних до державного земельного кадастру. Виявлено, що при встановлені меж земельної ділянки [ADDRESS] порушено власником земельної ділянки [ADDRESS] (аркуш справи 26); Акт обстеження земельних ділянок від 06.08.2015, складений комісією Гореницької сільради з регулювання земельних відносин, в якому зазначено, що на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд в [ADDRESS] та [ADDRESS] виготовлено та видано державні акти (аркуш справи 27). Ураховуючи вищенаведене, у 2012 році позивач знала про існування спору із Відповідачем з приводу користування земельними ділянками у с. Гореничі, що межують між собою. 19.08.2014 року [PERSON] дізналась про те, що право власності [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS] оформлено актом на право власності на земельну ділянку. Акт на право власності на земельну ділянку виданий на підставі оскаржуваного рішення Гореницької сільської ради та в ньому міститься № запису у поземельній книзі. Таким чином, позивачка мала можливість звернутись із відповідним позовом у встановлений законом строк. Зважаючи на викладене вище, у позивачки трирічний строк давності звернення із вказаним позовом почав відраховуватись принаймні з 20 серпня 2014 року та закінчився 19 серпня 2017 року. Звертаючись із цим Позивач не вказала та не обґрунтувала причини пропуску строку позовної давності. На підставі зазначеного відповідач 1 просив суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності, у разі прийняття рішення про задоволення цих позовних вимог. 27 травня 2025 року надійшло заперечення щодо можливих заяв на відшкодування судових витрат від відповідача 1 та клопотання про зменшення судових витрат. Просив зменшити витрати до 1\~000,00 грн. 19 червня 2025 від позивача до суду надійшли заперечення щодо заяви про застосування строку позовної давності. Зазначила, що у зв`язку із тим, що реєстрація земельної ділянки відповідача 1 відбулась 11 квітня 2023 року, відповідно до якої було присвоєно кадастровий номер 3222482001:01:007:0728, то строк позовної давності бере відлік з квітня 2023 року. У судовому засіданні 26 червня 2025 року позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. У судовому засіданні 26 червня 2025 року відповідач 1 [PERSON] та його представник [PERSON] просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У судове засідання 26 червня 2025 року відповідач 2 не з`явився, надав 26 травня 2025 року заяву про розгляд справи без участі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області. У судове засідання 26 червня 2025 року третя особа не з`явилася, у наданих 14 лютого 2025 року поясненнях просила суд розглядати справу без участі їх представника. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі наказу радгоспу імені Шевченка Києво-Святошинського АПО № 271 від 12 жовтня 1990 року «Про присадибне землекористування» було виділено земельну ділянку 0,12 га в [ADDRESS] ) на вільній ділянці. Відповідно до акту відводу земельної ділянки під забудову житлового будинку в [ADDRESS] в 0,12 га ширина наданої ділянки складала 20 м, а довжина - 75 м. (том 1 а.с. 20-21). 13 серпня 1991 року Рішенням № 246/22 Виконавчого комітету Києво-Святошинської районної ради народних депутатів було надано дозвіл гр. [PERSON] на будівництво індивідуального житлового будинку на праві особистої власності за типовим проектом в [ADDRESS] на земельній ділянці 1\~200 кв. м. (том 1 а.с.22). 28 листопада 2003 року рішенням Гореницької сільської ради Києво- Святошинського району Київської області № 2/76 «Про передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель гр. [PERSON] » на підставі заяви, позивачу передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га у [ADDRESS] . 21 грудня 2009 року рішенням Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 4/93 було внесено зміни до вищезазначеного рішення та надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2367 га по фактичному користуванню. Збільшення площі земельної ділянки не змінювало ширину ділянки, яка залишилась 20 метрів. 15 травня 2012 року [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 527335 на підставі рішення Гореницької сільської ради № 6/116 07 сесії 26 скликання від 21.06.2011 року, за яким Позивачка є власником земельної ділянки площею 0,2367 га з цільовим призначенням, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер ділянки 3222482001:01:007:0673 (том 1 а.с.23-24). [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2218 га, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю - № ЗМ 001982 серія КВ ЗМ 0018181, виданого 03 липня 1996 року на підставі рішення Гореницької сільської Ради народних депутатів від 26.12.1995 року №23/16 та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на землю приватної власності за №2179/136 (том 1 а.с. 26-27). Рішенням виконавчого комітету Гореницької сільської Ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області від 26.12.1995 року №23/16 «Про передачу земельну ділянку у приватну власність» вирішено, зокрема: (п.1) затвердити матеріали інвентаризації земельних ділянок громадян, проведеною МП «Кадастр» (п.2) передати безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель (присадибні ділянки), ведення особистого підсобного господарства громадянам с. Гореничі загальною площею 40,385 га згідно з додатком (том. 1 а.с. 121). Право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,222 га у селі Гореничі Києво-Святошинського району Київські області підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю № ЗМ 001982 серія КВ ЗМ 0018181, виданим 03 липня 1996 року на підставі рішення Гореницької сільської Ради народних депутатів від 26.12.1995 року №23/16 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на землю приватної власності за №2179/136 (копія додається, оригінал знаходиться у [PERSON] ). План зовнішніх меж земельної ділянки, вказаний в акті, зокрема довжина земельної ділянки від літ. «Б» до літ «В» становить 22,31 м, а довжина ділянки від літ «В» до літ. «Г», що межує із земельною ділянкою [PERSON] становить 112,11 м. 11 квітня 2023 року вказане право власності за земельну ділянку [PERSON] зареєстроване відділом №1 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області - кадастровий номер земельної ділянки 3222482001:01:007:0728, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-9937040112024 (том 1 а.с.9). До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми\~Земельного кодексу України\~в редакції від 22 червня 1993 року № 561-XII, який діяв на час виникнення спірних правовідносин (далі\~ЗК України № 561-XII) та\~Земельного кодексу України\~у діючій редакції (далі\~ЗК України). Так,\~статтею 14 Конституції України\~передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно зі\~статтею 41 Конституції України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до приписів частин 1-7\~статті 17 ЗК України № 561-XII\~передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім`ї. Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: ведення селянського (фермерського) господарства у розмірі згідно з\~статтею 52 цього Кодексу; ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з\~статтею 56 цього Кодексу; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями\~57\~і\~67\~цього\~Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення. Передача у власність громадян земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, провадиться місцевими Радами народних депутатів після вилучення (викупу) їх у порядку, встановленому статтями\~31\~і\~32\~цього\~Кодексу. Згідно з положеннями\~статті 22 ЗК України № 561-XII\~право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (частина 1\~статті 23 ЗК України № 561-XII). З змістом норм частин 1-4\~статті 43 ЗК України № 561-XII\~права власників земельних ділянок і землекористувачів охороняються законом. Припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою чи її частиною може мати місце лише у випадках, передбачених статтями\~27\~і\~28\~цього\~Кодексу. Втручання в діяльність власників земельних ділянок і землекористувачів, пов`язану з використанням землі, з боку державних, господарських та інших органів і організацій забороняється, за винятком випадків порушення власниками землі та землекористувачами земельного законодавства. Права власників земельних ділянок і землекористувачів можуть бути обмежені лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до приписів частини 1\~статті 79-1 ЗК України\~формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Згідно з положеннями частини 2\~статті 90 ЗК України\~порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (частина 1\~статті 116 ЗК України). Нормою частини 1\~статті 122 ЗК України\~встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до приписів частин 2 та 3\~статті 152 ЗК України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно з положеннями частини 4\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так,\~Верховний Суду постанові від 04 березня 2021 року у справі № 709/809/17(провадження№ 61-19476св19)\~зазначив, що погодження меж земельної ділянки є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Ненадання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Не підписання суміжним власником та/або землекористувачем акта узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку. Аналогічні висновки містяться у постанові\~Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18). У\~постанові\~від 31 травня 2023 року в справі № 515/1315/18 (провадження № 61-13300св21) Верховний Суд\~дійшов висновку, що виходячи із характеру спірних правовідносин, у цій справі в першу чергу підлягала встановленню обставина, чи накладаються (перетинаються) земельна ділянка, що перебувала у користуванні позивачів, та земельна ділянка, передана у власність третій особі [PERSON] . У такій категорії справ суд самостійно без застосування спеціальних знань не може зробити висновок, чи накладаються земельні ділянки сторін у справі, а отже, суд,

Outcome: approved