Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

16.12.2024 позивач [PERSON] звернулася до Бахмацького районного суду Чернігівської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Бахмацької міської ради Чернігівської області, в якій просила надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з одночасним зняттям з реєстрації дітей з адреси: [ADDRESS] , без письмової згоди батька [PERSON] . Позовна заява підписана представником позивача адвокатом Ковалюхом Василем Миколайовичем, який діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 17.10.2024 (а.с.4). 19.12.2024 Бахмацький районний суд постановив ухвалу про передачу справи на розгляд до Жовтневого районного суду м. Харкова (а.с.22-23). На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.01.2025 справу передано в провадження судді Борисенка О.О. (а.с.28). 28.01.2025 Жовтневий районний суд м. Харкова постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху (а.с.30-31). На усунення недоліків позовної заяви представник позивача адвокат Ковалюх В.М. подав до суду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Бахмацької міської ради в новій редакції, про визначення місця проживання дітей, що надійшла до суду 10.03.2025, в якій просив визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.39-40). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що від шлюбу сторони мають дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. 22.12.2023 позивач придбала житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , де 27.08.2024 зареєструвала своє місце проживання. Діти сторін зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , та отримати від відповідача згоди на реєстрацію неповнолітніх дітей за місцем її реєстрації позивач не має можливості, оскільки відповідач перебуває на військовій службі в складі Збройних Сил України. Невизначеність реєстрації місця проживання дітей суперечить їх інтересам. 11.03.2025 ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання (а.с.42-43). 08.04.2025 суд постановив ухвалу про витребування від Служби у справах дітей Бахмацької міської ради письмовий висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дітей (а.с.64). У підготовчому засіданні 07.05.2025 суд на місці постановив ухвалу про долучення до матеріалів справи письмового висновку органу опіки та піклування Служби у справах дітей Бахмацької міської ради щодо розв`язання спору разом з доданими до нього документами (а.с.101-127). 07.05.2025 ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.133). Представник позивача адвокат Ковалюх В.М 06.05.2025, 03.06.2025 та 14.07.2025 подав до суду заяви, в яких позов підтримав та просив його задовольнити, провести розгляд справи без його участі та без участі позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.130,131,147,160). Відповідач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (згідно з ч. 8 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується довідками про доставку електронного документу - а.с.139,142), у судове засідання не з`явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, відзив не подавав. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно зі статтею 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. 15.07.2025 суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Третя особа Служба у справах дітей Бахмацької міської ради подала до суду заяви, в яких просила провести розгляд справи без участі представника Служби, підтримала висновок органі опіки та піклування щодо визначення місця проживання дітей разом з матір`ю (а.с.143, 156). У зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд не здійснював. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що сторони з 17.10.2019 перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому в них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16.10.2023 у справі № 728/2032/23, яке набрало законної сили 16.11.2023, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.8-9). Позивач [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та відповідно до копії довідки від 20.07.2022 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, її фактичне місце проживання/перебування було зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.12.2023, посвідченого приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Дорошенко Н.В., р. № 2152, [PERSON] набула у власність житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] (а.с.10-12). З Витягу з Реєстру територіальної громади Бахмацької територіальної громади від 14.10.2024 вбачається, що [PERSON] з 27.08.2024 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). З довідок переселенця від 20.07.2022, Витягів з Реєстру територіальної громади Бахмацької територіальної громади від 09.04.2025, вбачається, що діти сторін [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , фактично проживали за адресою: [ADDRESS] до 20.06.2024, та наразі мають фактичне місце проживання/перебування за адресою: [ADDRESS] (а.с.13,14, 78-81). Відповідач [PERSON] з 25.04.2024 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 27.01.2025, наданою на електронний запит суду (а.с.29). Згідно з висновком органу опіки та піклування Бахмацької міської ради від 11.04.2025 № 03-16/1191, враховуючи інтереси дітей та їхнє право на житло та можливість користуватися ним, Бахмацька міська рада як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] (а.с.75-76). У вказаному висновку зазначено, що у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України мати з дітьми, які проживали у м. Харкові, перемістилися проживати на територію Бахмацької міської територіальної громади. Мати дітей неодноразово засобами телефонних розмов, через Інтернет намагалася отримати від батька дітей [PERSON] дозвіл на проведення реєстрації місця проживання дітей, проте таке питання відповідач не вирішив. Із телефонної розмови, проведеної 01.04.2025 начальником служби у справах дітей Бахмацької міської ради з [PERSON] , з`ясовано, що дозволу на реєстрацію дітей він не надасть, надавати зустрічну позовну заяву про визначення місця проживання дітей разом з ним він не буде. Службою у справах дітей Бахмацької міської ради перевірено умови проживання дітей за адресою: [ADDRESS] , та відповідно до акта обстеження умов проживання від 03.04.2025, для дітей створені належні умови, діти відвідують освітні заклади в м. Бахмач, що підтверджується копією цього Акту (а.с.87). При перевірці умов проживання дитина [PERSON] , якій виповнилось повних 9 років, зазначила, що вона хоче проживати з мамою, батько їй не телефонує, її життям, навчанням, здоров`ям не цікавиться. Оскільки дитині [PERSON] виповнилось 4 роки, бесіда з ним не проводилась. Фахівцем із соціальної роботи КУ «Центр надання соціальних послуг» Бахмацької міської ради проведено оцінку потреб сім`ї [PERSON] , за результатами якої складено висновок від 08.04.2025 та встановлено, що ознаки складних життєвих обставин відсутні, мати здатна виконувати обов`язки щодо виховання дітей, що підтверджується копією Акту оцінки потреб сім`ї та копією висновку (а.с.92-97). Батьку дітей [PERSON] надіслано офіційний лист на зазначену у позовній заяві адресу, про надання пояснень до служби у справах дітей Бахмацької міської ради з приводу цієї заяви, надання інших документів, (що підтверджується копією цього листа (а.с.90), але відповідь не була ним надана. З`ясовано, що з 13.01.2023 і по теперішній час [PERSON] перебуває на військовій службі. На засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Бахмацької міської ради [PERSON] не з`явився, просив розгляд перенести, але на запитання, чи зможе приїхати на наступному тижні, стверджувальної відповіді не надав. Мати дітей [PERSON] на комісії надала пояснення з приводу позову та просила визначити місце проживання дітей з нею, так як фактично вона з ними проживає, піклується про них. Батько дітей, крім сплати аліментів, ніякої участі у їхньому житті не бере. Відповідно до копії довідки Бахмацького закладу дошкільної освіти (Ясла-садок) № 4 «Теремок» Бахмацької міської ради від 09.04.2025, вихованець групи № 7 «Веселка» [PERSON] (24.01.2021) відвідує цей заклад систематично з 09.02.2023 і до сьогодні (а.с.88). Згідно з копією довідки Бахмацького закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 5 Бахмацької міської ради від 09.04.2025 № 98, [PERSON] навчається в 4-Б класі цього закладу (а.с.89). Відповідно до копії довідки Військової частини [NUMBER] від 03.04.2025 № 2109, старший лейтенант [PERSON] перебуває на військовій службі за мобілізацією у цій військовій частині з 13.01.2023 по теперішній час (а.с.91). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом частин 2, 8, 9, 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини 1, 2 ст. 155 СК України). Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ст. 171 Сімейного кодексу України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Також у постанові ВС від 28 жовтня 2020 року у справі № 241/47/19 (провадження № 61-5726св20) зауважено, що з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не лише бути вислуханою і почутою, а й брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема у визначенні місця проживання. На час ухвалення судового рішення дитині [PERSON] , [INFO] , виповнилося десять років, а дитині [PERSON] , [INFO] виповнилося 4 роки. Частинами 3, 4 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з положеннями ч. 1,2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить про те, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Преамбулою статей 5, 9 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов`язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Тому в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Такий правовий висновок зроблено і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 61-327цс18. Європейський суд з прав людини 11.07.2017 у справі «М.С. проти України» ухвалив рішення де визначив «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. У постанові Верховного Суду 21 травня 2020 року у справі № 587/2134/17 міститься правовий висновок, за яким рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини з огляду на об`єктивні обставини спору, а вже тільки потім права батьків. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Аналіз зазначених норм права та релевантної практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини необхідно врахувати найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини. Суд зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів. Суд встановив, що сторони з 16.10.2023 проживають окремо, їх шлюб розірвано, відповідач зареєстрований та проживає окремо від позивача і дітей. При цьому заперечень щодо проживання дітей з їх матір`ю відповідач не висловлював, діти постійно проживають з матір`ю, позивачем у справі, яка не чинить батьку дітей перешкоди у спілкуванні з дітьми (докази протилежного відсутні). На теперішній час відповідач [PERSON] є військовослужбовцем, проходить військову службу у Військовій частині [NUMBER] , що розташована у [ADDRESS] , що унеможливлює проживання малолітніх дітей сторін разом з батьком, оскільки у військовослужбовців немає свободи вибору свого місця проживання/перебування. Особливого значення набуває цей факт під час триваючого на території України воєнного стану. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд враховує, що орган опіки та піклування висловив свою позицію щодо розв`язання цього спору та вважав доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , саме з матір`ю [PERSON] . Вказані висновки суд визнає обґрунтованими, та такими, що відповідають інтересам дітей. Дитина [PERSON] представнику органу опіки та піклування висловила своє бажання проживати разом з матір`ю, а дитина [PERSON] за своїм віком не може висловити свою думку з цього питання. Зібрані у справі докази з приводу визначення місця проживання дітей в їх сукупності свідчать про те, що малолітні діти сторін постійно проживають разом з матір`ю, де для них створені всі умови для проживання, розвитку та навчання. Враховуючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, добросовісне виконання позивачем батьківських обов`язків, створення для дітей більш сприятливих необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення їх усім необхідним, відсутність з боку матері перешкод у спілкуванні батька з дітьми та негативного впливу на їх виховання і розвиток, суд вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , що за встановлених судом обставин найбільш відповідає інтересам дітей, та має першочергового значення при вирішенні зазначеного спору. При цьому, батько дітей, який безумовно відіграє важливу роль в їх житті та розвитку, має право та обов`язок піклуватися про них, бачитися з ними, спілкуватися, брати участь у їх житті, проявляти батьківську любов, незалежно від того з ким діти будуть проживати. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн (а.с.3). Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, та у зв`язку із задоволенням позову у повному обсязі, стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Доказів про понесення інших судових витрат, ніж по сплаті судового збору, стороною позивача не надано. На підставі викладеного та

Outcome: approved