Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

28 березня 2025 року позивач [PERSON] через свого уповноваженого представника - адвоката Костенка О.М. звернулася до Згурівського районного суду Київської області з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 213765,48 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.10.2012 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Від подружнього життя у сторін народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] . Після реєстрації шлюбу сторони проживали разом в орендованій квартирі в м. Запоріжжя. Проте, шлюб між сторонами виявився невдалим та сторони перестали розуміти один одного, через що позивач з дитиною та відповідач почали проживати окремо. 28 березня 2016 року рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області розірвано шлюб між сторонами та вирішено стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.01.2016 до досягнення дитиною повноліття. 20 березня 2016 року відповідач звернувся до Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області із заявою про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні з малолітнім сином та 25.03.2016 розпорядженням адміністрації за № 83 визначено дні побачення для спілкування [PERSON] з його сином [PERSON] . Проте зазначене рішення органу опіки та піклування відповідач не виконував, жодної участі у вихованні дитини не приймав, не підтримував жодного спілкування з дитиною. Крім того, згідно з витягом з рішення засідання комісії з питань захисту прав дитини при Михайлівській районній державній адміністрації Запорізької області від 20.01.2017 рекомендовано [PERSON] звернутися до суду з позовом про вирішення спору щодо участі у вихованні малолітнього сина та встановлення днів побачень з ним. Батько остаточно перестав відвідувати дитину з весни 2016 року. За рік до повномасштабного вторгнення він виїхав до Польщі, де й перебуває на даний час. Жодного разу як до повномасштабного вторгнення, так і після нього, не приїхав до сина на дні народження, не цікавиться його життям, не приймає участі у його вихованні, не надає матеріальної допомоги на утримання сина. 19 квітня 2016 року позивачем пред`явлено виконавчий лист до виконання до Михайлівський ВДВС у Васильківському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яке в результаті реорганізації перебуває у стані припинення та шляхом приєднання приєднано до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та до юрисдикції якого з 01.05.2023 входить смт. Пришиб (місце реєстрації боржника). Згідно з розрахунком заборгованості № [NUMBER] від 12.02.2025 залишок боргу по аліментах на 12.02.2025 становить 213765,48 грн. (за період з 01.02.2022 по 01.02.2025). Згідно з інформації з Єдиного реєстру боржників від 18.03.2025 відповідач [PERSON] є боржником за ВП № [NUMBER]. 14 квітня 2022 року позивач разом з дитиною виїхала із Запорізької області до селища Згурівка Броварського району Київської області як внутрішньо переміщені особи. На даний час малолітній [PERSON] навчається у 6-Б класі ОЗНЗ Згурівська ЗОШ. Під час навчання у школі батько [PERSON] не приймав участі у шкільному житті дитини, не відвідував батьківські збори, успішністю сина не цікавився. Ухилення від виконання батьківських обов`язків - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Відповідач [PERSON] взагалі не має бажання виконувати батьківські функції щодо сина. Таким чином, через тривалий час окремого проживання між відповідачем та дитиною втрачено родинні зв`язки та розуміння їх вікових психологічних особливостей. Батько дитини не цікавиться, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до дитини, що оцінюється як свідоме нехтування своїми обов`язками, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Також, у зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] неналежно виконує зобов`язання по сплаті аліментів на утримання своєї дитини, у нього виникла заборгованість. Для стимулювання відповідача до сплати аліментів є необхідність для застосування відносно нього майнової відповідальності за невиконання обов`язку сплати аліментів у вигляді стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Загальна кількість днів прострочення з 01.03.2022 по 12.02.2025 становить 1080 днів. Сума заборгованості аліментів за один місяць становить 6107,59 грн. Так, загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за цей період становить 1201210,80 грн. Враховуючи, що розмір пені перевищує розмір заборгованості визначений у розрахунку заборгованості від 12.02.2025 по АСВП № [NUMBER], тому стягненню підлягає пеня у розмірі такої заборгованості, тобто 213765,48 грн. Ухвалою судді Згурівського районного суду Київської області Кучерявої Л.М. від 02 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, учасникам справи визначено строки для подання заяв по суті справи, задоволено клопотання позивача. Постановлено виклик відповідача [PERSON] здійснювати шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. 20 травня 2025 року на виконання ухвали суду від 02.04.2025 Згурівська селищна рада надала суду Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] , затверджений рішенням виконавчого комітету Згурівської селищної ради від 13.05.2025. Ухвалою Згурівського районного суду від 20.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялася у встановленому законодавством порядку, про причини неявки суд не повідомила, заяв на відкладення розгляду справи до суду не подала. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Костенко О.М. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити повністю з підстав, зазначених у позовній заяві, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове зсідання повторно не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомив, заяв на відкладення розгляду справи до суду не подав. У відповідності до ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Разом з тим, як зазначено у постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 905/2382/17 відсутність відзиву на позов не є визнанням позовних вимог та не означає доведеність позовних вимог. Будь-яких письмових заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Згурівська селищна рада, як орган опіки і піклування, Мокронос В.І. у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій просив проводити судовий розгляд без участі представника Згурівської селищної ради, позовні вимоги Згурівська селищна рада підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, заслухавши пояснення представника позивача, врахувавши позицію третьої особи, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. З досліджених письмових доказів у справі встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] (батько) та [PERSON] (мати) (а.с. 30 - копія свідоцтва про народження, а.с. 23, 27 - копії паспортів). Шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 13.10.2012 року, актовий запис № 521, розірвано на підставі рішення Михайлівського районного суду від 28.03.2016 у справі № 321/110/16-ц, яке набрало законної сили 07.04.2016. Також вказаним рішенням вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 29.01.2016 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 31 - копія рішення, а.с. 28 - копія свідоцтва про шлюб, а.с. 29 - витяг з інтернет-ресурсу актового запису про шлюб). З розпорядження голови районної державної адміністрації Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області від 25.03.2016 № 83 вбачається, що розглянувши заяву [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні з малолітнім сином [PERSON] , який проживає окремо від нього разом з матір`ю [PERSON] , визначено дні побачення для спілкування [PERSON] з сином: у святкові та вільні від роботи дні за місцем проживання батька: [ADDRESS] (а.с. 33 - копія розпорядження). Відповідно до відповіді адвокату Ганюкову В.Д. наданої завідувачем КЗ «Пришибський ДНЗ «Сонечко» від 30.11.2016, [PERSON] відвідує КЗ «Пришибський ДНЗ «Сонечко» з 07.07.2014 по теперішній час. Батько [PERSON] дитину в дитячому садочку не відвідує (а.с. 34 - копія відповіді). Із витягу з рішення № 1 засідання комісії з питань захисту прав дитини при Михайлівській районній державній адміністрації Запорізької області від 20.01.2017 вбачається, що розглянувши заяву [PERSON] щодо участі у вихованні батька [PERSON] малолітнього [PERSON] , члени комісії рекомендували [PERSON] звернутися до Михайлівського районного суду з позовом про вирішення спору щодо участі у вихованні малолітнього сина та встановлення днів побачень з ним (а.с. 35 - копія витягу). Позивач [PERSON] та її син [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідок від 14.04.2022 № 3220-7000645759 та № 3220-7000645819 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] та [PERSON] фактично проживають у [ADDRESS] (а.с. 23- копія паспорту, а.с. 24, 25, 26 - довідки). Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27 - копія паспорту). Згідно із довідкою № 17 виданої 26.02.2025 [PERSON] ОЗНЗ Згурівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Згурівської селищної ради Броварського району Київської області, її син - [PERSON] , [INFO] , навчається в 6-Б класі ОЗНЗ Згурівська ЗОШ. Зі слів класного керівника [PERSON] під час навчання учня у закладі батько [PERSON] не приймав участі у шкільному житті дитини, не відвідував батьківські збори, успішністю сина не цікавився (а.с. 36 - довідка). Із характеристики [PERSON] вбачається, що хлопчик зарекомендував себе як учень з добрими розумовими та фізичними здібностями. [PERSON] завжди має охайний вигляд. Забезпечений всім потрібним шкільним приладдям та речами, які необхідні для навчання в школі, мама забезпечує всім необхідним. Під час навчання учня у закладі батько [PERSON] не приймав участі у шкільному житті дитини, не відвідував батьківські збори, не цікавився успішністю сина (а.с. 37- характеристика). У довідці від 12.03.2025 виданої Згурівською дитячо-юнацькою спортивною школою Згурівської селищної ради зазначено, що [PERSON] є діючим спортсменом групи базової спортивної підготовки 4 року навчання, володіє 4 кю та 1 юнацьким розрядом, приймав участь у змаганнях різного рівня, готується до участі у міжнародному турнірі у Польщі (а.с. 38 - довідка). Позивач [PERSON] 21.08.2024 звернулася до Згурівської селищної ради про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього [PERSON] . На вказане звернення Згурівська селищна рада надала роз`яснення, що висновок про доцільність позбавлення батьківських прав орган опіки і піклування надає безпосередньо до суду за ухвалою суду, тому їй рекомендовано звернутися до суду із позовною заявою про позбавлення батьківських прав (а.с. 39). Рішенням Виконавчого комітету восьмого скликання Згурівської селищної ради від 13.05.2025 № 155 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] . У висновку зазначається, що відповідно до довідок [PERSON] не сплачує аліменти з березня 2022 року, відомості про нього як боржника внесені до Єдиного реєстру боржників. В квартирі, де проживає [PERSON] , створено умови для проживання, навчання. Мати постійно піклується за сина, цікавиться його навчанням, утримує. З 2016 року [PERSON] не проживає разом із сином, не цікавиться його життям, здоров`ям, навчанням, не приймає участі в його вихованні. Батько самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, жодного разу не поцікавився життям, здоров`ям, навчанням сина. Не телефонував, не вітав з днем народження. На засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету [PERSON] був запрошений через оголошення, яке опубліковано на офіційному сайті «Згурівська громада», однак не з`явився та не повідомив про причини неявки. Комісією прийнято одноголосне рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] (а.с. 80, 81-82 - рішення, висновок). Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. В силу положень п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово підкреслював, що тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Вирішуючи питання про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, суд враховує інтереси дитини і вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідає інтересам дитини [PERSON] . Судом не встановлені поважні причини невиконання батьківських обов`язків відповідачем. За даних обставин суд не вбачає іншого шляху забезпечення інтересів дитини, окрім як розірвання їхніх сімейних зв`язків. Суд вважає за необхідне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Судом також встановлено, що рішенням Михайлівського районного суду від 28.03.2016 у справі № 321/110/16-ц, яке набрало законної сили 07.04.2016, вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 29.01.2016 і до досягнення дитиною повноліття. Із витягу із АСВП (відкритий доступ) вбачається, що на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) (далі - ВПВР УЗПВР у Запорізькій області Південного МУМЮ (м. Одеса) перебуває виконавче провадження ВП [NUMBER], дата відкриття 19.04.2016, боржник - [PERSON] , стягувач - [PERSON] (а.с. 40). 14 лютого 2025 року за № 8175-1-26.1 ВПВР УЗПВР у Запорізькій області Південного МУМЮ (м. Одеса) направило [PERSON] розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по ВП [NUMBER]. Із розрахунку № [NUMBER] заборгованості зі сплати аліментів від 12.02.2025 вбачається, що з березня 2022 року по теперішній час (12.02.2025 - дата розрахунку заборгованості) заборгованість боржника [PERSON] перед стягувачем [PERSON] становить 213765,48 грн (а.с. 41 - розрахунок). У витягу з Інформації з Єдиного реєстру боржників зазначені відомості про боржника [PERSON] , [INFO] , за ВП [NUMBER] за виконавчим документом, виданим Михайлівським районним судом, яке перебуває на виконанні у ВПВР УЗПВР у Запорізькій області Південного МУМЮ (м. Одеса), категорія стягнення - аліменти (а.с. 43). Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. В силу ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 195 СК України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Згідно із ч.1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється, виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Саме така правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 03.04.2019 справа №333/60/20/16, від 16.03.2016 у справі № 6-300цс16. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Матеріали справи не містять будь-яких даних про те, що відповідач [PERSON] є особою непрацездатного віку, має хворобу, яка перешкоджала його обов`язку сплачувати за рішенням суду аліменти на утримання малолітнього сина за період виникнення заборгованості по сплаті аліментів. Даних про те, що відповідач оскаржував дії державного виконавця з приводу нарахування розміру аліментів до суду, матеріали справи також не містять, а тому суд приходить до висновку про відсутність будь-яких поважних причин невиконання відповідачем рішення суду про стягнення аліментів. У постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц Верховний Суд зазначає, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стороною позивача до позовної заяви додано розрахунок розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, у якому розмір неустойки (пені) розрахований відповідно діючих норм законодавства, тому суд визнає його, як належний доказ по справі та покладає його в основу судового рішення, оскільки він не викликає сумніву у суду та не спростований відповідачем по справі. Відповідно до розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів здійсненого за період з 01.03.2022 по 12.02.2025 розмір неустойки становить 1201210,80 грн. (а.с. 44-47). Судом встановлено, що пеню представник позивача нарахував на нездійснені платежі за період з 01 березня 2022 року по 12 лютого 2025 року, коли відповідач не здійснив жодного платежу на утримання сина [PERSON] . Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання у ч. 1 ст. 196 СК України «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Позивач пред`явила позов про стягнення пені за несплату аліментів у період з 01.03.2022 по 12.02.2025, відтак розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. За період з 01.03.2022 року по 12.02.2025 р. аліменти нараховувалися щомісячно у розмірі 6107,59 грн., у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вказана сума заборгованості 213765,48 грн. Саме у такому розмірі підлягає стягненню з платника аліментів пеня на заборгованість зі сплати аліментів, які нараховувалися у період з 01.03.2022 по 12.02.2025. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на її користь неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, підлягають задоволенню, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за період з 01.03.2022 по 12.02.2025 у розмірі 213765,48 грн. В частині розподілу судових витрат суд дійшов наступного висновку. За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір за вимогу немайнового характеру про позбавлення батьківських прав у розмірі 1211,20 грн (а.с. 54 - квитанція). В частині вимоги майнового характеру про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Позивач просила стягнути з відповідача на її користь витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved