Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

у лютому 2025 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором позики № 6648880 від 21.12.2023 в розмірі 21 084,00 грн, а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.12.2023 між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] був укладений Договір позики № 6648880, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу грошові кошти в розмірі 7 000,00 грн. В свою чергу, позичальник зобов`язався повернути отримані грошові кошти, сплатити проценти за користування ним. 13.06.2024 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «Кредит-капітал» був укладений Договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «Маніфою» передало, а ТОВ «ФК «Кредит-капітал» прийняло право вимоги до боржників, вказаними в реєстрі боржників, в тому числі й до відповідача. ТОВ «Маніфою» свої зобов`язання за Договором позики виконало в повному обсязі, а відповідач отримані грошові кошти за Договором у повному обсязі не повернув і у нього наявна заборгованістьу розмірі 21 084,00 грн, а саме: 7 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 14 084,00 грн - заборгованість за відсотками. У зв`язку із зазначеним, позивач звернувся до суду із даним позовом, за захистом свого порушеного права. Ухвалою судді від 19.02.2025 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Позивач належним чином повідомлений про відкриття провадження у даній справі. Відповідач про розгляд справи повідомлявся шляхом надсилання ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками до неї за зареєстрованою адресою місця проживання. До суду повернувся поштовий конверт з рекомендованими повідомленнями без вручення з відмітками «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачем відзиву на позовну заяву не подано. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 21.12.2023 між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] укладено Договір позики № 6648880. Договір підписано зі сторони позичальника одноразовим ідентифікатором [NUMBER]. Пунктом 2.3.3. Договору визначено, що сума (загальний розмір) позики становить 7 000,00 грн. Позика надається строком на 80 днів з 21.12.2023, термін повернення позики - до 10.03.2024. Базова процентна ставка 2,49000 % в день (п. 2.4.2. Договору). Відповідно до п. 2.5. Договору позика надається Позичальнику шляхом переказу на рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) № [NUMBER] . 13.06.2024 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 13-06/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Маніфою» передає (відступає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні Кредиторові права грошової вимоги до Боржників за Кредитними Договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (портфель Заборгованості). Актом прийому-передачі реєстру Боржників від 13.06.2024 за Договором факторингу № 13-06/2024 від 13.06.2024, ТОВ «Маніфою» передав, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняв Реєстр Боржників Кредитора від 13.06.2024 року. Відповідно до Витягу реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 13-06/2024 від 13.06.2024 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Договором позики № 6648880 в сумі 21 084,00 грн. Як вбачається, на виконання умов Договору факторингу № 13-06/2024 від 13.06.2024, новим кредитором ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було сплачено ціну вказаного договору на рахунок первісного кредитора - ТОВ «Маніфою», про що свідчить платіжна інструкція № 2497 від 13.06.2024. Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього ж Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7,12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тож, уклавши Договір позики № 6648880 від 21.12.2023, його сторони досягли усіх істотних умов щодо взятих на себе зобов`язань. При цьому, судом з`ясовано, що до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшли всі права первісного кредитора у зобов`язанні за Договором позики № 6648880 від 21.12.2023. Таким чином, з огляду на предмет спору та обставини на які посилається ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», останнє, крім наданих підтверджень про укладення 21.12.2023 між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] . Договору позики № 6648880 та підтвердження переуступки на його користь прав вимоги за таким Договором, також зобов`язане надати суду докази на підтвердження надання відповідачу грошових коштів відповідно до умов цього Договору та наявності заборгованості в заявленому до стягнення розмірі. Разом з тим, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не надало суду належних та допустимих доказів отримання [PERSON] позики за Договором № 6648880 від 21.12.2023. Зокрема, на підтвердження вказаних обставин і виконання ТОВ «Маніфою» взятих на себе зобов`язань у повному обсязі, позивачем надано довідку ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вих. № 2782_250103151947 від 03.01.2025 , відповідно до якої успішно було перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 21.12.2023 09:44:11 на суму 7 000,00 грн, маска картки № [NUMBER] . Поряд із цим, як вбачається із змісту Договору позики № 6648880, в ньому зазначено номер особистого електронного платіжного засобу відповідача з маскою, а саме № [NUMBER] (п. 2.5. цього Договору). Отже, зазначена довідка ТОВ «Універсальні платіжні рішення» не може підтверджувати, що позика перерахована ТОВ «Маніфою» саме на підставі умов Договору позики № 6648880 від 21.12.2023. Крім того, позивачем надано довідку директора ТОВ «Маніфою» Вих. № 07-02/2025 від 07.02.2025, якою повідомляється, що суму позики за Договором позики № 6648880, укладеним 21.12.2023 між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] було перераховано Товариством на банківський рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) № [NUMBER] , зареєстрованого позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті, у зв`язку з технічною неможливістю перерахування коштів на вказаний в Договорі рахунок та неможливістю внесення змін у Договір після його укладення. Разом з тим, ця довідка також не може вважатися належним доказом надання [PERSON] позики на підставі Договору позики № 6648880, адже в матеріалах справи відсутні докази, що рахунок, на який здійснювалося перерахування коштів - № [NUMBER] , належить саме відповідачу. В той же час, надана позивачем довідка директора ТОВ «Маніфою» Вих. № 07-02/2025 від 07.02.2025, не є документом первинного бухгалтерського обліку (бухгалтерською довідкою), та не може підтверджувати викладену в ній інформацію про господарську операцію, при тому, що ТОВ «Маніфою», як вбачається із матеріалів справи, безпосередньо не проводило переказ коштів (переказ коштів здійснювало ТОВ «Універсальні платіжні рішення»), а лише ініціювало його, та доказів списання коштів з своїх рахунків з метою переказу відповідачу 7 000,00 грн згідно з Договором позики № 6648880 від 21.12.2023, не надано. Клопотань про витребування інформації щодо власника карткового рахунку № [NUMBER] , ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»» також не заявляло. Наявні в матеріалах справи Анкета клієнта - фізичної особи, що сформована за допомогою програмного забезпечення (ІТС) і Паспорт позики також не містять таких даних і інформації щодо клієнта (позичальника) [PERSON] . Крім того, суду не надано жодних підтверджень щодо реєстрації позичальником [PERSON] в особистому кабінеті електронного платіжного засобу № [NUMBER] з метою отримання грошових коштівза Договором позики № 6648880 від 21.12.2023, а також технічної неможливості перерахування коштів на вказаний в цьому Договорі рахунок № [NUMBER] . При цьому, посилання в довідці директора ТОВ «Маніфою» Вих. № 07-02/2025 від 07.02.2025 про неможливість внесення змін у Договір позики № 6648880 від 21.12.2023 після його укладення, самі по собі є необґрунтованими, адже ст. ст. 651, 652 ЦК України передбачають загальне правило, що договір може бути змінено за згодою його сторін, про що вони вправі домовитися у будь-який час на свій розсуд незалежно від наявності підстав порушення договору. Відповідно до положень ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року в справі № 755/2284/16-ц. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Разом з тим, відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таким чином, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за договором позики. Однак, таких документів суду не надано, та, враховуючи той факт, щозазначена інформація відповідно до чинного законодавства становить банківську таємницю, позивачем клопотань про витребування доказів також не заявлено. За змістом ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому, на недопустимості застосування судами концепції негативного доказу, яка сама по собі порушує принцип змагальності, оскільки допускає можливість вважати доведеним твердження позивача через відсутність спростування цього твердження відповідачем, неодноразово вказував Верховний Суд, зокрема, в своїх постановах від 23.10.2019 року в справі № 917/1307/18 та від 27.05.2020 року в справі № 2-879/13. Отже, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не надано жодного належного підтвердження того, що банківські реквізити для перерахування грошових коштів за Договором позики № 6648880 від 21.12.2023 на картковий рахунок № [NUMBER] отримано від відповідача чи, що електронний платіжний засіб із вказаним номером належить саме [PERSON] як стороні Договору. Тобто, відсутні будь-які первинні бухгалтерські документи, якими б підтверджувалося перерахування коштів на підставі спірного Договору на рахунок відповідача, а також документи, які б надавали можливість ідентифікувати належність останньому відповідного рахунка. Враховуючи викладене, розглянувши справу на підставі наданих доказів, згідно з якими позивачем не доведено факт перерахування грошових коштів відповідачу, що спростовує наявність заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та вказує на безпідставність доводів позивача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed