Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

У провадженні суду перебуває вказана вище цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 31.08.2024 у розмірі 45484,11 грн, з яких: 39000,00 грн - основний борг, 2437,64 грн - 20% річних, 3656,47 гр пеня, 390,00 грн - інфляційні втрати. Судові витрати просив покласти на відповідача. Ухвалою від 05.04.2024 року постановлено відкрити провадження у справі та розглядати справу за правилами загального провадження. 26.02.2025 ухвалою суду було залишено позовну заяву без руху (а.с. 16). Представником позивача адвокатом Жмуцьким М.В. подано заяву про усунення недоліків (а.с. 18). Ухвалою суду від 13.03.2025 відкрито провадження по справі та вирішено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження та витребувано оригінал договору позики №361 від 31.08.2024 та розписки від 31.08.2024 (а.с. 28). На виконання вимог ухвали надано оригінал договору позики №№361 від 31.08.2024 та розписки від 31.08.2024 (а.с. 36-39). У судове засідання позивачка та її представник не з`явились; від представника надійшла заява, в якій просив проводити розгляд справи у відсутності позивачки та її представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 46). Відповідачка у судове засідання не з`явилась; про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином шляхом неодноразового направлення судових повісток за зареєстрованим місцем її проживання (а.с. 15), проте поштові відправлення повернулись на адресу суду не врученими із відмітками «Адресат відмовився» та «За закінченням терміну зберігання» (а.с. 32-33, 44-45). Згідно з ч. 1 ст.\~280\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст. ст. 211, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін і ухвалити заочне рішення.\~ Суд, дослідивши доводи позовної заяви та додані до неї письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, вище вказана норма матеріального права визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1\~статті 626 ЦК України). У частині 1\~статті 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 204 ЦК України\~передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно зі\~статтею 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Частина 3\~статті 1049 ЦК України\~регламентує, що позика вважається повернутою у момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. За звичаєм ділового обороту, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Судом встановлено, що 31.08.2024 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на суму 39000,00 грн., строк повернення грошей - до 28.09.2024 (а.с. 38). Відповідно до п. 4 цього договору проценти за позикою по цьому договору не нараховуються. Пунктом 6 договору встановлено, що за прострочення повернення позики позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, яка прострочена, за кожний день прострочення, а також позичальник сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 20% річних від простроченої суми, у порядку ст. 625 Цивільного кодексу України. Розпискою від 31.08.2024 відповідач підтвердила отримання від позивача грошових коштів на суму вказану в договорі позики (а.с. 39). Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст.\~526\~ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Перевіривши здійснені розрахунки 20% річних (які встановлені у договорі позики) та інфляційних втрат, суд визнає їх правильними, виконаними з дотриманням норм\~ст. 625 ЦК України, нараховані на суму боргу, який становить не виконане зобов`язання. Отже, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню 20% річних в сумі 2437,64 грн та інфляційні втрати в сумі 390,00 грн на підставі\~ст. 625 ЦК України, як відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання. Щодо стягнення пені Суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення пені в сумі 3656,47 грн, оскільки, дослідивши умови укладеного між сторонами договору позики, тобто на підставі доказів, які долучені до справи, судом не встановлено, що вони взагалі містять зобов`язання в частині відповідальності за невиконання грошового зобов`язання у вигляді пені. Тим більш, що санкцію за невиконання умов договору в частині несвоєчасного повернення позики застосовуються у вигляді стягнення відсотка річних та інфляційних втрат. З урахуванням викладеного, суд вважає, що наданими позивачем доказами в обґрунтування заявлених позовних вимог не підтверджено обставини правомірності нарахування пені в сумі 3656,47 грн, а тому ці вимоги є безпідставними. Отже, суд відмовляє в задоволенні вимоги про стягнення з відповідачки пені в сумі 3656,47 грн. Згідно з ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Проаналізувавши фактичні обставини справи, враховуючи вимоги законодавства, якими врегульовано дані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Беручи до уваги викладене вище, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивачки заборгованості за основною сумою боргу 39000,00 грн, 20% річних в розмірі 2437,64 грн та інфляційних втрат в сумі 390 грн на підставі\~ст. 625 ЦК України, що становить 41827,64 грн. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє за безпідставністю. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial