Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

[PERSON] звернувся\~до\~суду\~із позовом\~до [PERSON] та Первомайської міської\~ради\~Миколаївської області\~про визнання права власності на земельну ділянку під будинком площею 0,0528 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку та розташована по [ADDRESS] , мотивуючи тим, що відповідно до договору купівлі-продажу № 981, зареєстрованого 06.08.2002 року Первомайською Філією Універсальної Біржі «Південь», який був укладений між ним та [PERSON] , йому на праві власності належить житловий будинок по [ADDRESS] . Зазначений будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0528 га за цією ж адресою, яка була надана [PERSON] для обслуговування житлового будинку на підставі рішення виконкому Первомайської міської Ради народних депутатів від 26.04.1994 року № 89, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії МК. Власником цієї земельної ділянки залишилася [PERSON] , оскільки на той момент не існувало обов`язку щодо оформлення переходу права власності на присадибну земельну ділянку, у зв`язку з чим в подальшому позивач не набув права власності на земельну ділянку. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.01.2025 року право власності на житловий будинок визнано за позивачем відповідно до чинного законодавства. Наразі позивач не може переоформити земельну ділянку на своє ім`я, оскільки йому не відомо місцезнаходження [PERSON] . Позивач вважає, що з переходом права власності на будинок до нього перейшло і право власності на земельну ділянку, тому просить визнати за ним таке право. Ухвалою суду\~від 18.04.2025\~року прийнято\~позовну заяву\~до розгляду,\~відкрито провадження\~у справі\~за правилами\~загального позовного\~провадження та\~призначено справу\~до підготовчого\~засідання на\~21.05.2025\~року,\~09:30\~годину. Ухвалою суду від 21.05.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження на 15.07.2025 року, 09:30 годину. Крім того, зобов`язано Комунальне підприємство «Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації» надати суду інвентаризаційну справу щодо домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] . 29.05.2025 року від КП «Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації» надійшли витребувані докази. Сторони, їх представники про місце, день та час розгляду справи повідомлені завчасно і належним чином. Від позивача до суду надійшла заява, в якій він просив розглянути справу в його відсутність, позов підтримав, просив задовльнити. Від представника відповідача Первомайської міської\~ради\~Миколаївської області\~Магденко О.В. надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника відповідача, крім того, зазначила, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідачу [PERSON] направлено копію позовної заяви з доданими до неї документами та запропоновано подати відзив і докази, однак у визначений судом строк такі документи суду не подані. Судові повістки направлялася відповідачу за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання. Відповідач повідомлена про місце, день та час розгляду справи шляхом розміщення оголошення на вебсайті Судової влади України. Відзиву на позов не подала. До початку розгляду справи будь-яких інших заяв, клопотань, доказів сторонами не подано. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна № 981, зареєстрованого 06.08.2002 року Первомайською Філією Універсальної Біржі «Південь» [PERSON] \~продала, а [PERSON] \~ придбав у власність житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] (а.с.3). 22.08.2002 року [PERSON] зареєстрував у Первомайському МБТІ своє право власності на житловий будинок, що підтверджується випискою щодо реєстрації права власності станом на 31.12.2012 року від 01.03.2025 року (а.с.12). Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.01.2025 року у справі № 484/7054/24, провадження № 2/484/370/25 ухвалено визнати дійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який було посвідчено 06.08.2002 року на Універсальній Біржі "Південь" за № 981; визнано за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0528 га по [ADDRESS] , яка на підставі рішення виконкому Первомайської міської Ради народних депутатів від 26.04.1994 року № 89 була надана [PERSON] для обслуговування житлового будинку, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії МК (а.с.4). З висновку про грошову оцінку земельної ділянки від 27.03.2025 року вбачається, що ринкова вартість земельної ділянки загальною площею 0,0528 га, яка розташована в [ADDRESS] складає 14 500 грн. (а.с.7). Матеріали, наданої суду, інвентаризаційної справи підтверджують факт проживання в минулому в зазначеному будинку [PERSON] за даною адресою. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого у статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з ч.1 та ч.5 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання; обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників; обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст. 120 ЗК України\~у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. Частиною 4\~статті 120 ЗК України\~встановлено,\~що у\~разі набуття\~права власності\~на жилий\~будинок,\~будівлю або\~споруду кількома\~особами право\~на земельну\~ділянку визначається\~пропорційно до\~часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі чи споруди. Згідно до ст. 377 ЦК України\~(у редакції, чинній на момент укладення договору дарування житлового будинку) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених для попереднього землевласника. Системний аналіз змісту норм\~статті 120 ЗК України\~та\~статті 377 ЦК України\~дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у\~статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості (правова позиція Верховного Суду в постанові від 19 листопада 2020 року в справі № 686/9580/16-ц). При застосуванні положень\~статті 120 ЗК України\~у поєднанні з положеннями\~статті 125 ЗК України\~у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності (правовий висновок Верховного Суду в постанові від 16 червня 2020 року в справі №689/26/17). Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах\~статті 120 ЗК України,\~статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (правова позиція Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2018 року в справі № 910/18560/16). За таких обставин суд вважає позовні вимоги [PERSON] законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, а тому за ним слід визнати право власності на земельну ділянку площею 0,0529 га для обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачем не заявлено про відшкодування судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved