Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

25 червня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій заявниця просить встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу, а саме, договору дарування квартири [ADDRESS] , посвідчений 31.01.1998 року державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Сорокою Л.З., реєстровий номер 7-153. За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В. Також, 25 червня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника [PERSON] адвоката Осадчого Анатолія Юрійовича про витребування доказів, у якому заявник просив витребувати у Одеського державного нотаріального архіву належним чином засвідчену копію нотаріальної справи, сформованої за наслідками укладання договору дарування квартири [ADDRESS] , посвідчений 31.01.1998 року державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Сорокою Л.з, реєстровий номер 7-153. Ухвалою суду від 26 червня 2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку окремого провадження. Задоволено клопотання про витребування доказів. Засідання по справі призначено на 16 липня 2025 року. 30 червня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника заявника адвоката Осадчого Анатолія Юрійовича про долучення доказів, у якому заявник просив долучити до матеріалів справи документів, пов`язаних із наданням житлово-комунальних послуг. 09 липня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь з Одеського державного нотаріального архіву на виконання ухвали суду від 26 червня 2025 року. 15 липня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника заявника адвоката Осадчого Анатолія Юрійовича про розгляд справи без участі. Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з неявкою учасників справи, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання прийнято рішення здійснити розгляд справи за відсутності сторін на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 31 січня 1998 року між [PERSON] (дарувальним) та « [PERSON] » (обдарована) було укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Сорокою Л.З., реєстровий номер 7-153, за яким б дарувальним подарувала, а обдарована прийняла в дар квартиру [ADDRESS] , площею 53,00 кв.м. (а.с.4). В матеріалах справи наявна копія паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданий 30 жовтня 1996 року Приморським РВ УМВС України в Одеській області на ім`я « [PERSON] », [INFO] , місце народження м. Одеса, місце реєстрації [ADDRESS] (а.с.5). Також, в матеріалах справи наявна копія паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 19 липня 2014 року Приморським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області, на ім`я « [PERSON] », [INFO] , місце народження м. Одеса, місце реєстрації [ADDRESS] (а.с.7). Спільність дати народження, місця народження, місця проживання, прізвища та імені, а також схожість по батькові свідчать про те, що « [PERSON] » та [PERSON] » є однією і тією ж особою. Згідно інформаційної довідки з ДРРП від 19.06.2025 року №432144326, відомості про реєстрацію право власності на квартиру [ADDRESS] відсутні (а.с.9). Проте, з інформаційної довідки КП «БТІ» ОМР від 12.06.2025 року №55718/04-04, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за фізичною особою « [PERSON] » на підставі договору дарування від 31.01.1998 року, посвідчений державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Сорокою Л.З., реєстровий номер 7-153 (а.с.8). На підтвердження належності об`єкта нерухомого майна, заявниця також було подано: - договір про надання телекомунікаційних послуг від 16.12.2006 року №703446, укладений між ПКФ «ЦИФРОВІ СИСТЕМИ ЗВ`ЯЗКУ» та [PERSON] ; - договір про користування електроенергії №10155506, укладений СВАТ «ЕК «ОДЕСАОБЛЕНЕРГО» та [PERSON] ; - договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 20.03.2005 року №1834, укладеного між КП «ТЕПЛОПОСТАЧАННЯ МІСТА ОДЕСИ» та [PERSON] ; - договір про надання послуг з водопостачання холодної води і водовідведення, водовідведення гарячої води від 27.12.2010 року №41536/4, укладеного між ТОВ «ІНФОКС» та [PERSON] . Також, надано квитанції про оплату житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України вказано, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. КЦС ВС у постанові від 20.09.2023 у справі № 756/5681/22 вказав, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 серпня 2018 року по справі № 545/1472/17 (провадження № 61-1584св17) зазначено, що «при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства». Як зазначено у п. 12 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Зі змісту статті 319 ЦПК України випливає, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Враховуючи зазначене, суд вважає, що факт належності правовстановлюючих документів доведено та доходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви.. На підставі викладеного та

Outcome: approved