Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

Позивач звернулась до Оболонського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] , третя особа: фізична особа-підприємець [PERSON] про стягнення франшизи та відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що 11.08.2023 року о 15:45 у м. Києві по пл. Вокзальній, 1, відбулася ДТП за участю транспортного засобу «Lexus CT 200H», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Pеugeot 301», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (є власністю [PERSON] ). У результаті зазначеної ДТП вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками, відтак позивачеві як власникові пошкодженого майна було завдано майнової та моральної шкоди. Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 02.11.2023 року у справі № 760/19681/23 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок якого трапилась зазначена дорожньо-транспортна подія, визнано відповідача. Цивільно-правова відповідальність відповідача як винної особи за шкоду, заподіяну майну третіх осіб унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу «Lexus CT 200H», р.н. [NUMBER] , на момент настання ДТП була застрахована відповідно умов чинного Полісу ОСЦПВВНТЗ № ЕР/212651871, виданого Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Сааламандра» (франшиза за полісом становить 2 600,00 грн.). Страховиком відповідальності відповідача було виконано свій обов`язок і здійснено на користь позивача виплату страхового відшкодування у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ з урахуванням зносу та за вирахуванням франшизи. Натомість станом на день пред`явлення цього позову Відповідачем так і не було відшкодовано заподіяну позивачеві шкоду у повному обсязі. Належний Позивачеві автомобіль «Pеugeot 301», р.н. [NUMBER] , є її приватною власністю. Пошкодження в ДТП належного Позивачеві автомобіля Відповідачем, що вчинене у зв`язку з порушенням заподіювачем шкоди Правил дорожнього руху України, завдало Позивачеві сильних душевних страждань та негативно вплинуло на її моральний стан у зв`язку з перенесеним стресом щодо завдання механічних пошкоджень майну, а також через у принципі тимчасову неможливість використовувати автомобіль за призначенням та необхідність витрачати час і зусилля на відновлення автомобіля ремонтом та пошук можливостей відновлення порушеного права як власника пошкодженого автомобіля за рахунок страховика його цивільно-правової відповідальності й Відповідача у судовому порядку, позаяк останній не відшкодував таку шкоду у добровільному порядку. Отже, моральна шкода, завдана протиправними діями Відповідача, внаслідок яких було пошкоджено транспортний засіб позивача ТЗ «Pеugeot 301», р.н. [NUMBER] , за внутрішнім переконанням позивача, з урахуванням принципів розумності і справедливості, має бути відшкодована у розмірі 10 000,00 грн. Ухвалою судді Оболонського районного суду м.Києва від 19.12.2024 року справу передано на розгляд до Дніпровського районного суду м.Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2025 року справу передано в провадження судді Яровенко Н.О. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Києва від 24.01.2025 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Витребувано від СК «Саламандра» інформацію та документи. 21.03.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, який прийнятий судом та долучений до матеріалів справи. З відзиву вбачається, що на місця ДТП [PERSON] будучи належним користувачем (фактичним володільцем) пошкодженого автомобіля «Pеugeot 301», р.н. [NUMBER] , та діючи в інтересах його власника [PERSON] , пред`явив вимогу [PERSON] про передачу йому франшизи передбаченої договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який діяв на момент ДТП, та отримав від [PERSON] гроші в сумі 2600 грн. франшизи. Нормами спеціального законодавства передбачено, що у разі настання ДТП фізичній особі заподіюється моральна шкода виключно у наслідок отриманих тілесних ушкоджень. При цьому слід врахувати, що [PERSON] не перебувала в автомобілі «Pеugeot 301», р.н. [NUMBER] на момент ДТП, отже не переживала ніяких негативних явищ пов`язаних з пригодою. У наслідок ДТП автомобіль «Pеugeot 301», р.н. [NUMBER] незначних пошкоджень лакофарбового покриття, які не обмежували його безпечне використання та експлуатації взагалі. З місця ДТП автомобіль «Pеugeot 301», р.н. [NUMBER] поїхав власним ходом та до моменту проведення ремонтних робіт використовувався в таксі. Позивач придбала автомобіль для комерційного використання, передала його в оренду [PERSON] для використання його як таксі. Тому обираючи такий вид комерційної діяльності вона повинна була розраховувати на можливу участь у ДТП та настання наслідків у вигляді пошкодження свого транспортного засобу. Після настання ДТП страхова компанія «саламандра» у передбачені законом строки, без ускладнень і зволікань відшкодувала вартість відновлювального ремонту автомобіля. За таких обставин позивач не довела належними, допустимими та достовірними доказами факту перенесення сильних душевних страждань, які негативно вплинули на її моральний стан та перенесений стрес щодо завдання механічних пошкоджень майну. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 10.04.2025 року за клопотанням представника відповідача здійснено перехід до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача - адвоката Конюшко Д.Б. - надійшла заява про розгляд справи у відсутності сторони позивача. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав з підстав викладених у відзиві. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи матеріали справи судом встановлено, що 11.08.2023 року о 15:45 у м. Києві по пл. Вокзальній, 1, відбулася ДТП за участю транспортного засобу «Lexus CT 200H», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Pеugeot 301», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 02.11.2023 у справі № 760/19681/23 винним у вчиненні вищевказаної ДТП визнано водія транспортного засобу «Lexus CT 200H», р.н. [NUMBER] , [PERSON] . В силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи справу, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Отже наявність вини у діях [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди у даному випадку встановлена і не підлягає доказуванню. Внаслідок ДТП, транспортний засіб ««Pеugeot 301», р.н. [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Транспортний засіб «Pеugeot 301», р.н. [NUMBER] на час ДТП належав на праві власності [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. На момент ДТП керував транспортним засобом «Pеugeot 301», р.н. [NUMBER] [PERSON] . Згідно з полісу № ЕР-212651871 ПАТ «СК «Саламандра» обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11.08.2023 року автомобіль «Lexus CT 200H», р.н. [NUMBER] , яким керував відповідач, був застрахований. 16.08.2023 року представник [PERSON] подав до СК «Саламандра» повідомлення про ДТП та заяву про виплату страхового відшкодування, в якій зазначив, що виплату здійснити на банківській рахунок, що належить ФОП [PERSON] . Згідно страхового акту № 0047280.08.23/1 страхова сума становить 16 000 грн. На ФОП [PERSON] перераховано 12500 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № ЗНО0104407, тобто за виключенням 2600 грн. франшизи. Заперечуючи проти позову в цій частині представником відповідача зазначено, що відповідач на місті ДТП виплатив [PERSON] 2600 грн. франшизи та надав на підтвердження даного факту розписку. Детально дослідивши розписку (а.с.110) суд приходить до висновку, що вона не може бути взята до уваги, як доказ того, що [PERSON] сплатив франшизу, оскільки вона написана власноручно самим [PERSON] , що він передав [PERSON] 2600 грн. франшизи, а [PERSON] просто поставив підпис. Даний доказ в силу ст. 80 ЦПК України є недостатнім для встановлення факту сплати франшизи. Статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 5 Закону визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно з п. 22.1ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів страховика відшкодовує у встановленому цимЗакономпорядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно дост. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, до яких відносяться витрати, які особа мусить зробити для відновлення пошкодженого майна. При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно зі ст. 12Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Відповідно до п. 36.6ст. 36 цього Закону страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. На підставі викладеного, враховуючи те, що розмір франшизи в сумі 2600 гривень не відшкодований страхувальником (відповідачем), вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується моральної шкоди. Обгрунтовуючи моральну шкоду позивач зазначила, що пошкодження в ДТП належного позивачеві автомобіля відповідачем, що вчинене у зв`язку з порушенням заподіювачем шкоди ПДР України, завдало позивачеві сильних душевних страждань та негативно вплинуло на її моральний стан у зв`язку з перенесеним стресом щодо завдання механічних пошкоджень майну, а також через у принципі тимчасову неможливість використовувати автомобіль за призначенням та необхідність витрачати час і зусилля на відновлення автомобіля ремонтом та пошук можливостей відновлення порушеного права як власника пошкодженого автомобіля за рахунок страховика його цивільно правової відповідальності Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Згідно роз`яснень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди позивачеві необхідно встановити наявність усієї сукупності зазначених ознак складу цивільного правопорушення, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. На підтвердження факту заподіяння відповідачем позивачу моральних страждань або втрат немайнового характеру, позивач, відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, не вказала конкретних обставин, зокрема, про перенесення сильних душевних страждань, які негативно вплинуло на її моральний стан у зв`язку з перенесеним стресом, тимчасову неможливість використовувати автомобіль за призначенням та необхідність витрачати час і зусилля на відновлення автомобіля ремонтом та не надала жодного доказу на підтвердження вказаних обставин, у тому числі доказів перенесення стресу у зв`язку з неправомірними діями відповідача. Враховуючи, що будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог позивачем не надано, на підставі об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі матеріалів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши подані сторонами докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, через їх недоведеність. Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. В силу вимог положень ЦПК України, зокрема ст.141 вказаного Кодексу, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). В обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача було подано копію акту надання послуг № 15 від 10.04.2025 року та копію звіту про надані послуги (додаток до акту надання послуг № 15 від 10.04.2025 року). Однак судом встановлено, що стороною позивача не надано належних доказів на підтвердження фактичної сплати послуг, щодо надання правової допомоги адвокатом відповідно до договору про надання правової допомоги (квитанцій, платіжних доручень, розписок, тощо). Враховуючи положення ст. 137 ЦПК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу. Відповідно до статті 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати з оплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial