Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , ОСББ «Русанівська затока», звернулися до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , у подальшому замінено на [PERSON] , у якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просили витребувати у відповідача допоміжне приміщення площею 88,55 кв. м в підвальному поверсі будинку [ADDRESS] на користь співвласників багатоквартирного будинку та скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про реєстрацію права власності на нежитлове вбудоване приміщення [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2042213980000), з виключенням запису про право власності, індексний номер 72193273. На обґрунтування позовних вимог зазначили, що позивачі є власниками житлових квартир у будинку [ADDRESS] . Одночасно із набуттям права власності на об`єкти нерухомості набули право власності на допоміжні приміщення будинку, які є спільною сумісною власністю всіх співвласників багатоквартирного будинку відповідно до статті 382 ЦК України. З урахуванням положень Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення. Положення про набуття співвласниками багатоквартирного будинку права власності на допоміжні приміщення також закріплено у рішеннях Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 та від 09 листопада 2011 року № 14-рп/2011. Відповідно до проекту житлового будинку по [ADDRESS] , виготовленого АТ «Київпроект» у 2000 році, та Акту про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту від 31 грудня 2003 року, у підвалі будинку, що є спільною сумісною власністю співвласників будинку, приміщення, у якому знаходиться нежитлове приміщення № 12, яке належить відповідачеві, за своїм призначенням є «комори для мешканців» та «водомірний вузол». Тобто, є допоміжнім приміщенням, призначеним для обслуговування будинку. Згідно проекту будівництва Т-9904 «Житловий будинок по [ADDRESS] », у підвалі будинку не передбачалося роздільних архітектурно-планувальних рішень під влаштування комерційних об`єктів, оскільки в межах всіх приміщень підвалу прокладені загальнобудинкові інженерні мережі, які потребують догляду, періодичних поточних і капітальних ремонтів, відповідно до нормативних вимог з експлуатації та утримання житлових будівель, а саме: трубопроводи магістральної системи холодного водопостачання в осях 15-23 В1(І) діаметром 70/50 мм, трубопроводи системи В1 (ІІ) - 80 мм, трубопроводи магістральної системи пожежного водопроводу в осях 22-23 мають два зовнішніх випускних патрубки 2/80 мм з регулюючою запірною арматурою, трубопроводи магістральної системи гарячого водопостачання в осях 15-21 Т1(І) в межах підвалу мають проектні діаметри 50/70 мм, трубопроводи магістральної системи водовідведення прокладені в осях 16-17 та 21-22 із випусками каналізаційної системи К1-1 та К1-2 діаметром 150 мм до колодязів зовнішньої каналізаційної системи, які призначені для забезпечення нормальної експлуатації всього будинку, його інженерних мереж та побутового обслуговування мешканців та відносяться до допоміжних приміщень багатоквартирного житлового будинку (пункт 3.7 ДБН В.2.2-15:2019 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення»). Співвласники спірного підвального приміщення згоди на відчуження підвального приміщення площею 88,5 кв. м - комор та водомірного вузла, їх реконструкцію та переобладнання, не надавали. Водночас, у квітні 2023 року [PERSON] намагалася потрапити до приміщення будинку, як власник такого приміщення. Працівники поліції, які прибули на виклик відповідача, дійшли висновку, що до вирішення спору обидві сторони мають право користуватися спірним приміщенням. Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, спірне приміщення дійсно належить [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 114, виданого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком А.Л., інвестиційного контракту (про інвестування у нежитлове будівництво) від 02 березня 2005 року № 16-02/Д11 АТ, укладеного з ХК «Київміськбуд», Акту приймання-передачі нерухомого майна від 04 квітня 2005 року № б/н, довідки від 11 березня 2005 року № 20/105. Водночас, підстави набуття права власності вважають неправомірними. Так 23 лютого 2005 року між АТ «Київміськбуд», як підрядником, та третьою особою [PERSON] , як інвестором, без згоди співвласників, укладено інвестиційний контракт № 16-92/Д11 про інвестування у нежитлове будівництво вбудованого приміщення в житловому будинку, з метою здачі об`єкта [PERSON] спільно з АТ ХК «Київміськбуд» в експлуатацію та набуття права власності на нежитлове приміщення у збудованому будинку. Однак, вважають, що нежитлове вбудоване приміщення № 12 не було побудовано у багатоквартирному будинку, право власності [PERSON] на нього не набув, оскільки АТ ХК «Київміськбуд» проінвестоване приміщення не побудовано, [PERSON] відповідно до вимог пункту 1.4 контракту проект нежитлового приміщення не замовив, не узгодив у райдержадміністрації зміну функціонального запроектованого призначення, технічний паспорт у БТІ не замовив, компанія, на виконання вимог пункту 2 контракту, приміщення в експлуатацію не прийняла. Також з протоколу проведення електронних торгів № 462880 вбачається, що їх предметом були майнові права на нежитлове приміщення [ADDRESS] , а не нежитлове приміщення № 12 за вказаною адресою, як об`єкт нерухомості. Оскільки третя особа [PERSON] не набув право власності на спірне приміщення, не оформив та не зареєстрував його у встановленому законом порядку, останнє не могло бути реалізоване через електронні торги. При цьому, до відповідача перейшло майнове право вимоги приміщення № 12, тому у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черняк А.Л. не було підстав для видачі відповідачеві свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, оскільки підстави для виникнення права власності були відсутні, водночас, дотримання процедури оформлення свідоцтва про право власності та його подальша державна реєстрація не можуть бути підставою для виникнення такого права. Також надання приміщенню номеру «12» не узгоджується із тим, що АТ ХК «Київміськбуд» після прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту, за відсутності запроектованого, побудованого та проінвестованого нежитлового приміщення № 12, уклало інвестиційний контракт із третьою особою [PERSON] , предметом якого було право вимоги об`єкту, якого не існувало. Водночас, номер «12» у багатоквартирному будинку присвоєно іншому об`єкту нерухомого майна - двокімнатній квартирі площею 85,50 кв. м, що належить ТОВ «Фірма ТМА». Тому спірне приміщення не могло бути проінвентаризовано та зареєстровано на праві власності, як приміщення одного і того ж багатоквартирного будинку. З урахуванням положень статей 387, 388 ЦК України та практики Верховного Суду, оскільки спірне приміщення вибуло із спільної сумісної власності співвласників багатоквартирного будинку без їх згоди та волевиявлення, з порушенням встановленого законом порядку і в незаконний спосіб, а саме на підставі незаконних дій АТ ХК «Київміськбуд», якому спірне приміщення не належало, та неправомірних дій Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черняк А.Л., допоміжне приміщення площею 88,55 кв. м, що розташоване у підвалі будинку [ADDRESS] підлягає витребуванню з володіння відповідача зі скасуванням відповідного запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. На підставі викладеного позов просили задовольнити. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 січня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачам строк для усунення недоліків - три дні з дня отримання копії ухвали шляхом подання до суду документів про сплату судового збору у встановленому законом порядку та розмірі або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. 22 січня 2024 року позивачами подано спільну заяву про усунення недоліків позовної заяви, усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2024 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 27 лютого 2024 року на 14 год. 00 хв., сторонам роз`яснено їх процесуальні права та встановлено процесуальні строки. 29 січня 2024 року позивач [PERSON] подав до суду заяву, у якій просив долучити до матеріалів справи витяг з інтернет-сайту щодо третьої особи - ОСББ «Русанівська затока». 18 лютого 2024 року до суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] - адвоката Щербатюк Н.В., про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 лютого 2024 року заяву адвоката Щербатюк Н.В. задоволено, постановлено провести підготовче засідання, призначене на 27 лютого 2024 року на 14-00 год, в режимі відеоконференції. 26 лютого 2024 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Щербатюк Н.В., подала відзив на позовну заяву, у якому просила у задоволенні позову відмовити та стягнути на користь відповідача витрати на професійну правову допомогу. Зазначила, що у грудні 2019 року в рамках моніторингу сайту ДП «Сетам» Борозенець (Сташкевич) О.О. зацікавилась лотом № 399977 щодо продажу майнових прав на нежитлові приміщення, серед яких, нежитлове приміщення № 12 загальною площею 88,55 кв.м, за адресою: [ADDRESS] . Об`єкти реалізовувались як арештоване майно в рамках виконавчого провадження ВП № [NUMBER] про що було вказано у вкладці «Інформація про лот». Електронні торги відбулись 27 січня 2020 року і відповідачка стала їх переможцем (протокол № 462880 Проведення електронних торгів). Після сплати заявленої цінової пропозиції та проведення усіх необхідних дій згідно законодавства державним виконавцем щодо нежитлового приміщення № 12 за адресою: [ADDRESS] , їй було надано такі підтверджуючі документи на придбані майнові права: 1)свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів серія та номер: 114 від 24 лютого 2020 року, видавник ПН Київського МНО Черняк А.Л.; 2) інвестиційний контракт № 16-92/Д11 (про інвестування у нежитлове будівництво) від 02 березня 2005 року видавник АТ ХК «Київміськбуд»; 3) акт приймання-передачі нерухомого майна серія та номер б/н від 04 квітня 2005 року, видавник АТ ХК «Київміськбуд»; 4) довідка серія та номер 20/105 від 11 березня 2005 року, видавник АТ ХК «Київміськбуд»; 5) технічний паспорт на нежитлове приміщення, розроблений ДП «Держаний інститут комплексних техніко-економічних досліджень». 27 лютого 2020 року на підставі поданих документів Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу зареєстровано за [PERSON] право власності на нежитлове приміщення № 12 за адресою: [ADDRESS] , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з індексним номером 202204081. Із наданих позивачами матеріалів вбачається, що відповідно до рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 листопада 2013 року у справі № 753/16546/13 видано виконавчий лист № 753/16546/13 від 10 жовтня 2014 року, на підставі якого Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. 12 березня 2019 року відкрито виконавче провадження. 04 липня 2019 року виконавцем винесено постанову про опис та арешт майнових прав боржника, в тому числі і нежитлового приміщення № 12 за адресою: [ADDRESS] . Жодних порушень в діях приватного виконавця не вбачається, оскільки він діяв в рамках чинного законодавства. При цьому, жодним існуючим нормативно-правовим актом, який існував на момент купівлі третьою особою [PERSON] майнових прав, як і на сьогоднішній день не встановлено граничного строку для реєстрації права власності. Адже власник майнових прав в будь-який момент може відчужити свої майнові права третій особі, що не заборонено законодавством, тому посилання відповідачів, що нібито не оформлення [PERSON] права власності на нежитлове приміщення у їх будинку позбавило його права власності на нього. Водночас, з 01 січня 2014 року вступили зміни до законодавства щодо заміни реєстрації права власності в БТІ на нотаріальну бланку. Тому посилання позивачів у позовній заяві на той факт, що процедура оформлення за [PERSON] свідоцтва про право власності та державна реєстрація у нотаріуса самі по собі не можуть бути підставою для виникнення такого права, є необгрунтованим. Також із наявних у [PERSON] документів, а саме: плану підвалу в житловому будинку на [ADDRESS] наявні такі нежитлові приміщення: 1) нежитлове приміщення № 8 (загальною площею 91,21 кв. м); 2) нежитлове приміщення № 9 (загальною площею 88,80 кв. м); 3) нежитлове приміщення № 10 (загальною площею 135,22 кв. м); 4) нежитлове приміщення № 11 (загальною площею 66,28 кв. м) та 5) спірне нежитлове приміщення № 12 (загальною площею 88,55 кв. м). Нежитлове приміщення № 12 (загальною площею 88,55 кв. м) і житлове приміщення (загальною площею 85,50 кв. м) за своїм призначенням є різними (одне житлове, а інше нежитлове) і по-друге, вони мають різну загальну площу. Порядок застосування забудовником нумерації приміщень у багатоквартирному будинку [PERSON] не відомий. На сайті ОСББ «Русанівська затока» у вкладці «Наше ОСББ-Про нас» зазначено, що будинок складається із 77 квартир та кількох нежитлових приміщень, тому вже навіть дана інформація підтверджує те, що будинок побудовано із нежитловими приміщеннями, а не виключно з коморами для водомірного вузла про що зазначають у позові позивачі. Починаючи з моменту отримання у власність майнових прав (заключення Інвестиційного контракту), з 2005 року, жоден із співвласників не оспорював право власності третьої особи [PERSON] на спірне нежитлове приміщення № 12. При цьому, у червні 2021 року адвокатом Назаровим Кирилом Євгеновичем подано адвокатський запит до ДП СЕТАМ щодо надання копій документів, які стали підставою для реалізації спірного нежитлового приміщення № 12 загальною площею 88,55 кв. м та отримано відповідь з копіями запитуваних документів. Також невідомими особами було зірвано замки на дверях спірного нежитлового приміщення та поміщено туди якісь речі. Даний факт ще раз підтверджує те, що спірним нежитловим приміщенням № 12 хтось намагається заволодіти незаконним шляхом. З урахуванням положень статті 11, частини першої статті 321, частини першої статті 655, частини четвертої статті 656 ЦК України, представник зазначила, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. 27 лютого 2024 року у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 27 березня 2024 року для надання строку представнику позивачів підготувати та подати відповідь на відзив. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 лютого 2024 року клопотання позивачів [PERSON] , [PERSON] про витребування доказів задоволено, витребувано з Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) належним чином завірені матеріали реєстраційної справи, сформованої державним реєстратором - Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком А.Л. про державну реєстрацію (з відкриттям розділу) права власності [PERSON] на нежитлове приміщення, загальною площею 88,5 кв. м у будинку [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2042213980000, рішення від 05 лютого 2018 року, індексний номер рішення 51370057. 04 березня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву від позивачів [PERSON] та [PERSON] . Позивачі зазначили, що вказані представником [PERSON] докази правомірності набуття права власності на спірне приміщення не є доказами правомірного набуття права власності, оскільки спірне приміщення є допоміжнім приміщенням, що розташоване у підвалі будинку [ADDRESS] , яке запроектовано, як комори для мешканців та водомірний вузол, прийнято в експлуатацію, як допоміжне приміщення будинку, управляється та утримується співвласниками будинку з моменту прийняття будинку в експлуатацію. Надана копія свідоцтва про придбання нерухомого майна підтверджує набуття саме майнових прав на нежитлове вбудоване приміщення № 12 площею 88,55 кв. м, а не речового права на об`єкт нерухомості у такому будинку. Наданий інвестиційний контракт від 02 березня 2005 року № 16-92/Д11 із додатками, про які не зазначається у контракті, як то ксерокопія креслень із нежитловими приміщеннями у підвалі будинку, які ніби-то були запроектовані, не відповідають проектній документації. Даних про внесення змін до Робочого проекту у встановленому порядку не надано. Копія акту приймання-передачі нерухомого майна від 04 квітня 2005 року також не є підтвердженням набуття права власності на спірне приміщення, оскільки підписанню такого акту мало передувати прийняття вказаного приміщення, як нежитлового вбудованого, в експлуатацію повноважною комісією. Копія довідки від 11 березня 2005 року № 20/105 про сплату коштів на виконання умов інвестиційного контракту без прийняття об`єкту в експлуатацію та оформлення правовстановлюючих документів на виконання умов контракту, не є доказом належності [PERSON] чи [PERSON] права власності на спірне приміщення. Посилання на правомірність державної реєстрації права власності за [PERSON] на нерухоме майно у лютому 2020 року не узгоджується із фактом відсутності підстав для реєстрації майнових прав на нерухоме майно за нею до внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на підставі закону від 15 серпня 2022 року № 2518-ІХ, яким передбачено реєстрацію у Державному реєстрі спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва - майбутній об`єкт нерухомості. Також поза увагою представника залишилося розрізнення понять набуття майнового права, яке було у [PERSON] , та речового права на об`єкт нерухомості. [PERSON] під час купівлі об`єкта на сайті ДП «Сетам» була обізнаною про придбання майнового права, а не об`єкта нерухомості. Після набуття майна [PERSON] не вчиняла дій, які б підтверджували дійсну мету придбання об`єкту, зокрема, не здійснювала сплату витрат на утримання придбаного майна. Тому, посилання на добросовісність при придбанні спірного приміщення не ґрунтується на наданих доказах. Положення статті 388 ЦК України про неможливість витребування спірного приміщення застосуванню не підлягають, оскільки придбано майнові права на неіснуюче приміщення. Позов підтримали та просили задовольнити. 08 березня 2024 року представник третьої особи - ОСББ «Русанівська затока» - Демченко Т.В., подала письмові пояснення по справі щодо позовної заяви та відзиву на позовну заяву. Позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] просила задовольнити. У письмових пояснення стосовно позовної заяви зазначила, що ОСББ «Русанівська затока» підтримує позов [PERSON] та [PERSON] , які також є співвласниками приміщень загального користування, в тому числі підвального приміщення, яке неправомірно зареєстровано на праві приватної власності за іншою особою, як самостійний об`єкт нерухомості - нежитлове приміщення № 12 площею 88,55 кв. м. Нежитлове приміщення № 12 у будинку [ADDRESS] не проектувалося, про що свідчить робочий проект на будинок та креслення до нього, не було збудованим, в експлуатацію не приймалося та не використовувалося [PERSON] та [PERSON] . Спірне приміщення є саме допоміжним приміщенням будинку, яке знаходиться у підвалі, утримується за рахунок співвласників будинку, на даний час облаштоване як укриття, оскільки має два виходи. Проектна та технічна документація на будинок, передана ОСББ «Русанівська затока» колишнім балансоутримувачем, не містить інформації про існування у підвалі будинку нежитлового приміщення № 12. Відомості про такий об`єкт нерухомого майна містяться виключно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При цьому, підстави для внесення такого запису до реєстру не було, оскільки [PERSON] придбала саме майнові права, а не право власності на об`єкт нерухомості. У письмових пояснення щодо відзиву представника [PERSON] зазначила, що [PERSON] у відзиві не заперечувала, що спірні приміщення є допоміжними, тобто, спільною сумісною власністю співвласників будинку, які не надавали згоди на реконструкцію, перебудову, відчуження з моменту введення будинку в експлуатацію. До відзиву долучено докази виникнення права власності на нежитлове приміщення у третьої особи - [PERSON] , зокрема копію інвестиційного контракту від 02 березня 2005 року № 16-02/Д11, копію плану нежитлового приміщення № 12, схему підвалу, які викликають сумніви, оскільки не відповідають проектній документації на будинок. Надані представником докази не є доказами набуття спірним приміщенням статусу нежитлового приміщення, як самостійного об`єкта нерухомості. Також об`єктивно неможливим є ототожнення документів, у яких йде мова про майнові права, із документами, на підставі яких виникає та оформлюється право власності на нежитлове приміщення. Також [PERSON] не виконує обов`язку утримання майна. Дії [PERSON] щодо придбання на прилюдних торгах майнових прав та подальша реєстрація у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно слід вважати умисними та неправомірними. 10 березня 2024 року представник [PERSON] - адвокат Щербатюк Н.В., подала докази направлення відзиву на позовну заяву іншим учасникам справи. 21 березня 2024 року до суду надійшли витребовувані матеріали від Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), а саме копія реєстраційної справи № 2042213980000. 25 березня 2024 року до суду надійшли письмові пояснення відповідача [PERSON] з інформацією про відчуження об`єкту нерухомого майна - нежитлове приміщення, загальною площею 88,5 кв. м у будинку [ADDRESS] , та надано інформацію з Державного реєстру речових прав. Також 25 березня 2024 року [PERSON] подала до суду письмові пояснення, у яких зазначила про припинення повноважень представника - адвоката Щербатюк Н.В., у зв`язку із достроковим розірванням договору про надання правничої допомоги 26 березня 2024 року. 26 березня 2024 року представник [PERSON] - адвокат Щербатюк Н.В., подала повідомлення про припинення повноважень представника. 27 березня 2024 року у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 01 травня 2024 року за клопотанням представника позивачів у зв`язку з необхідністю підготувати клопотання про заміну відповідача у справі. 24 квітня 2024 року до суду надійшло клопотання позивачів про заміну відповідача у справі. Клопотання обґрунтовано тим, що з 21 березня 2024 року спірне приміщення більше не перебуває у власності відповідача [PERSON] у зв`язку з тим, що 21 березня 2024 року було відчужене за договором дарування [PERSON] . У зв`язку з вказаним просили замінити первісного відповідача [PERSON] на нового відповідача - [PERSON] . У підготовче засідання 01 травня 2024 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Кіщук Т.В., подала заяву про проведення засідання без її участі, клопотання про заміну відповідача підтримала. Представник третьої особи ОСББ «Русанівська затока» - Демченко Т.В., подала заяву про проведення засідання без участі третьої особи, клопотання про заміну відповідача також підтримала. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 травня 2024 року, з урахуванням ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 09 травня 2024 року про виправлення описки, клопотання позивачів [PERSON] , [PERSON] задоволено, замінено первісного відповідача - [PERSON] на належного відповідача - [PERSON] . Зобов`язано позивачів [PERSON] , [PERSON] надати позовну заяву у новій редакції, направити (вручити) відповідачу [PERSON] копію позовної заяви (у новій редакції) з додатками, а докази такого вручення надати суду. 06 травня 2024 року позивач [PERSON] подав заяву про забезпечення позову, просив накласти арешт на нежитлове вбудоване приміщення [ADDRESS] , яке належить на праві власності [PERSON] . Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 травня 2024 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. 10 травня 2024 року позивач [PERSON] подав заяву про забезпечення позову, просив накласти арешт на нежитлове вбудоване приміщення [ADDRESS] , яке належить на праві власності [PERSON] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2042213980000) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 травня 2024 року заяву про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на нежитлове вбудоване приміщення [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 2042213980000, яке належить на праві власності [PERSON] 01 травня 2024 року до суду надійшла заява позивачів [PERSON] , [PERSON] про витребування доказів. 17 травня 2024 року позивачі [PERSON] , [PERSON] подали позовну заяву у новій редакції, докази її направлення відповідачеві [PERSON] . У доповнення обґрунтування позовних вимог зазначили, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2024 року відкрито провадження у справі № 755/460/24 та призначено підготовче засідання. У перерві між засіданнями [PERSON] відчужила спірне приміщення за договором дарування, посвідченим Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сімоновою В.В. [PERSON] . Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 травня 2024 року замінено відповідача у справі з [PERSON] на [PERSON] . З урахуванням викладеного уточнили позовні вимоги та просили витребувати у відповідача [PERSON] допоміжне приміщення площею 88,55 кв. м в підвальному поверсі будинку [ADDRESS] на користь співвласників багатоквартирного будинку та скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про реєстрацію права власності на нежитлове вбудоване приміщення [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2042213980000), з виключенням запису про право власності індексний номер 72193273. Також позивачі [PERSON] , [PERSON] подали заяву про витребування доказів у новій редакції. Просили витребувати з Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (адреса: 04050, м. Київ, вул. Студенська, 7) копію реєстраційної справи, сформованої державним реєстратором - Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сімоновою В.В. про державну реєстрацію права власності [PERSON] на нежитлове приміщення, загальною площею 88,5 кв. м у будинку [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2042213980000, рішення від 21 березня 2024 року, індексний номер рішення 72193273. У підготовче засідання 04 червня 2024 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Представник позивача [PERSON] - адвокат Кіщук Т.В., подала заяву про проведення засідання без її участі, клопотання про витребування доказів підтримала. Позивач [PERSON] подав заяву про проведення засідання без його участі, клопотання про витребування доказів підтримав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Конверт з ухвалою про заміну відповідача та копією позовної заяви з додатками, що направлявся за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, повернувся до суду не врученим з відміткою оператора поштового зв`язку: «за закінченням терміну зберігання». Представник третьої особи ОСББ «Русанівська затока» - Демченко Т.В., подала заяву про проведення засідання без участі третьої особи, клопотання про витребування доказів підтримала. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, конверт з судовою повісткою та ухвалою про заміну відповідача у справі, що направлявся за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, повернувся до суду не врученим з відміткою оператора поштового зв`язку: «за закінченням терміну зберігання». Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 червня 2024 року клопотання позивачів [PERSON] , [PERSON] про витребування доказів задоволено, витребувано у Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) належним чином завірені матеріали реєстраційної справи, сформованої державним реєстратором - Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сімоновою В.В. про державну реєстрацію права власності [PERSON] на нежитлове приміщення, загальною площею 88,5 кв. м у будинку [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2042213980000, рішення від 21 березня 2024 року, індексний номер рішення 72193273. 02 липня 2024 року до суду надійшли витребовувані у Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) документи, зокрема, копія реєстраційної справи № 2042213980000. 17 липня 2024 року у підготовче засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили. 17 вересня 2024 року у підготовче засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Позивач [PERSON] подав заяву про проведення засідання без його участі, проти закриття підготовчого провадження не заперечує. Представник позивача [PERSON] - адвокат Кіщук Т.В., подала заяву про проведення засідання без її участі, проти закриття підготовчого провадження не заперечує. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Конверт з судовою повісткою, що направлявся за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, повернувся до суду не врученим з відміткою оператора потового зв`язку: «адресат відсутній за вказаною адресою». При цьому, конверт з судовою повісткою, що направлявся представником позивачів Кіщук Т.В. , за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, вручено представникові за довіреністю 31 липня 2024 року, що підтверджується інформацією із сервісу трекінг оператора поштового зв`язку «Укрпошта» за номером поштового відправлення № 0103333565076. Представник третьої особи ОСББ «Русанівська затока» - Демченко Т.В., подала заяву про проведення підготовчого засідання 17 вересня 2024 року без участі третьої особи, проти закриття підготовчого провадження не заперечує. Третя особа [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Конверт з судовою повісткою, що направлявся представником позивачів Кіщук Т.В. , за адресою зареєстрованого місця проживання третьої особи, [PERSON] отримав особисто 25 липня 2024 року, що підтверджується інформацією із сервісу трекінг оператора поштового зв`язку «Укрпошта» за номером поштового відправлення № 0104232582421. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 вересня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 жовтня 2024 року на 10 год.30 хв. 09 жовтня 2024 року протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва судове засідання відкладено на 19 листопада 2024 року на 11 год. 00 хв., у зв`язку із відсутністю інформацію про належне повідомлення відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] про дату, час та місце судового розгляду справи. 10 жовтня 2024 року на електронну пошту суду надійшло повідомлення від третьої особи [PERSON] про неможливість прибути у судове засідання. 19 листопада 2024 року протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Падалко О.Ю., про відкладення судового засідання, у зв`язку із необхідністю часу для ознайомлення з матеріалами справи та формування правової позиції по справі. Судове засідання відкладено на 08 січня 2025 року на 11 год. 00 хв. Судове засідання, призначене на 08 січня 2025 року на 11 год. 00 хв., знято з розгляду у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Хромової О.О. Наступне судове засідання призначено на 18 лютого 2025 року на 11 год. 00 хв. 18 лютого 2025 року у судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Падалко О.Ю., подала клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату, у зв`язку із неможливістю прибути у судове засідання. Наступне судове засідання призначено на 27 березня 2025 року на 11 год. 00 хв. Судове засідання, призначене на 27 березня 2025 року на 11 год. 00 хв., знято з розгляду у зв`язку із тимчасовою непрацездщатністю головуючого судді Хромової О.О. Наступне судове засідання призначено на 23 квітня 2025 року на 15 год. 00 хв. 22 квітня 2025 року до суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Падалко О.Ю., надійшло клопотання про долучення доказів, просила долучити до матеріалів справи копію позовної заяви [PERSON] до ОСББ «Русанівська затока» про вселення. Судове засідання, призначене на 23 квітня 2025 року на 15 год. 00 хв., знято з розгляду, у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги. Наступне судове засідання призначено на 28 травня 2025 року на 14 год. 00 хв. 27 травня 2025 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Падалко О.Ю., подала до суду клопотання про об`єднання справ, а саме просила цивільну справу № 755/460/24 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , треті особи: ОСББ «Русанівська затока», [PERSON] , про витребування майна та скасування арешту про реєстрацію права власності, та цивільну справу № 755/108/25 за позовом [PERSON] до ОСББ «Русанівська затока» про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом вселення, об`єднати в одне провадження. 28 травня 2025 року у судовому засіданні протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Падалко О.Ю., про об`єднання позовів в одне провадження відмовлено. У судовому засіданні оголошено перерву до 02 липня 2025 року до 16 год. 00 хв. 02 липня 2025 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Падалка О.Ю., через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС подала заяву про застосування позовної давності. На обґрунтування заяви зазначила, що з позовом позивачі звернулись 16 травня 2024 року. Як зазначено в позові, власниками квартир вони стали в 2004 році. З листа ОСББ «Русанівська Затока» від 24 жовтня 2016 року на ім`я інвестора [PERSON] вбачається, що ОСББ було створено 15 липня 2016 року. Також з даного листа вбачається, що певна конфліктна ситуація щодо користування спірним приміщенням виникла ще в 2016 році. Отже, станом на 2016 рік позивачам було відомо про їх, як вони вважають, порушене право на спірне приміщення. Тому вважає, що при зверненні із позовом в 2024 році ними було пропущено загальний трирічний строк позовної давності. З огляду на викладене просила застосувати у цивільній справі № 755/460/24 за позовною заявою [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , ОСББ «Русанівська затока», про витребування майна та скасування запису про реєстрацію права власності на нежитлове вбудоване приміщення строк позовної давності. Також заявила клопотання про поновлення строку на долучення доказів, а саме: копії листів від 10 липня 2016 року, квитанції про сплату за комунальні послуги, повідомлення про розірвання договору оренди від 25 жовтня 2016 року, квитанцію про сплату за комунальні послуги. Оскільки дані документи є старими, архів було знищено після закінчення трирічного строку, документи випадково знайдено вже після закриття підготовчого провадження у даній справі. 02 липня 2025 року у судовому засідання представник відповідача [PERSON] - адвокат Падалка О.Ю., подала письмові пояснення по справі, де зазначила, що 23 лютого 2005 року батьком відповідача [PERSON] - [PERSON] , з АТ ХК «Київміськбуд» укладено інвестиційний контракт № 16-92/Д11 про інвестування в нежитлове будівництво, відповідно до умов якого компанія зобов`язувалася збудувати і передати інвесторові нежитлове приміщення в житловому будинку [ADDRESS] . Відповідно до довідки АТ ХК «Київміськбуд» від 11 березня 2005 року № 20/105 нежитлове приміщення № 12 загальною площею 88,55 кв. м, яке знаходиться в підвалі житлового будинку [ADDRESS] , вартістю 115 115,00 грн проінвестовано в повному обсязі. Положеннями інвестиційного контракту, на основі проектної документації, статус спірного приміщення було визначено саме як нежитлове. Таким чином, предметом такого договору була саме купівля-продаж нежитлового приміщення. Запланований інвестором профіль об`єкту: загальноміські районні та мікрорайонні об`єкти торгівлі (крім автосалонів, магазинів для продажу автомобілів та запасних частин до них) та виставкові центри (приміщення, будівлі, споруди та комплекси) ринки, заклади громадського харчування (крім ресторанів). Згідно технічного паспорту, виготовленого ДП «Державний інститут комплексних техніко-економічних досліджень» спірне приміщення № 12 загальною площею 88,55 кв. м є саме нежитловим приміщенням. Також відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власників на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, спірне приміщення є саме нежитловим приміщенням. Під час вирішення даного спору ключовим є визначення правового статусу спірного приміщення, а саме чи належить воно до допоміжних приміщень чи є нежитловим приміщенням у структурі житлового будинку. Відповідно до наявних у матеріалах справи документів, спірне приміщення за функціональним призначенням відноситься до нежитлових приміщень, з технічної точки зору до допоміжних приміщень не відноситься. Протилежного позивачами не доведено. Сама по собі назва нежитлового приміщення «підвал» та/або розташування такого приміщення у будинку, де зазвичай розташований підвал, не робить автоматично таке приміщення допоміжнім, тобто, приміщенням загального користування. Первісне право власності, набуте [PERSON] , як інвестором, який сплатив повну вартість об`єкту інвестування, є абсолютним та правомірним. Позивач не довів, що спірне приміщення було запроектоване саме як допоміжне, не довів, яким чином таке приміщення може задовольняти побутові потреби мешканців будинку. Спірне приміщення багато років використовувалося [PERSON] з комерційною метою. 02 липня 2025 року у судовому засіданні протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва постановлено поновити представникові відповідача строк для подачі заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності та клопотання про долучення доказів. Позивач [PERSON] у судові засідання не з`явилась, про день, час та місце судового роз0шляду справи була повідомлена належним чином. Позивач [PERSON] позов підтримав та просив задовольнити. Представник позивачів - адвокат Кущук Т.В., позов підтримала та просила задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеним у позові та відповіді на відзив. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Падалка О.Ю., проти задоволення позову заперечувала., надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві. Представник третьої особи ОСББ «Русанівська затока» Демченко Т.В. позов підтримала та просила задовольнити., надала пояснення аналогічні викладеним у поясненнях щодо відзиву. Третя особа - [PERSON] , у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Конверт з повісткою про виклик до суду повернувся до суду не врученим з відміткою оператора поштового зв`язку «Укрпошта» про причини повернення - «за закінченням встановленого терміну зберігання». Також представники сторін адвокат Кіщук Т.В. та адвокат Падалко О.Ю. заявили, що докази на підтвердження понесених сторонами судових витрат буде подано протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, представників сторін, представника третьої особи, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків. Відповідно до свідоцтва про право власності від 05 травня 2004 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 22 квітня 2004 року № 746-С/КІ, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право власності від 02 серпня 2004 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 21 липня 2004 року № 1329-С/КІ, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . До матеріалів справи долучено проект житлового будинку по [ADDRESS], виготовлений АТ «Київпроект», а саме Том ІІІ «Організація будівництва». Зазначено, що підрядником є ХК «Київміськбуд». З проекту встановлено, що для розрахунку норми тривалості будівництва застосовано такі вихідні дані про житловий будинок: поверховість - 23 поверхи, стіни - цегляні, загальна площа квартир - 19 700,00 м кв., основа - залізобетонні палі 8.9м-610 шт, вбудовані приміщення загальною площею 800 м кв., підземна автостоянка на 90 місць. Також міститься графічне зображення плану підвалу Т-9904-АБ житлового будинку по [ADDRESS], стадія П (проект) , план виготовлено АТ «Київпроект». 31 грудня 2003 року в Управлінні Держархбудконтролю міста Києва Київської міської державної адміністрації зареєстровано Акт про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - Житлового будинку по [ADDRESS] (без вбудованих приміщень). У пункті 4 Акту зазначено, що об`єкт, що приймається в експлуатацію, має такі будівельні показники: загальна площа - проектна 19 700,0 м кв., фактична 19 766,0 м кв.; житлова площа - проектна 10 989,57 м кв., фактична 10 917,0 м кв.; кількість поверхів - 23, кількість квартир - 177 , загальний будівельний об`єм - 96 742,80 м куб.; в тому числі підземної частини - 3761,9 м куб.; вбудовані приміщення всього - проектний 3 118,9 м куб./708,32 м кв., фактичний - вводяться в експлуатацію по окремо. Згідно із положенням про порядок приймання в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у місті Києві, на підставі позитивних висновків органів державного контролю і нагляду в будівництві та архітектурі про надання дозволу на експлуатацію об`єкта, закінчений будівництвом та підготовлений до експлуатації житловий будинок по [ADDRESS] прийнято в експлуатацію без вбудовано-прибудованих приміщень нежитлового призначення. Також зазначено, що експлуатація житлової частини будинку дозволяється. Судом встановлено, що 23 лютого 2005 року між Акціонерним товариством «Холдингова компанія «Київміськбуд» та [PERSON] (інвестором) укладено інвестиційний контракт № 16-92/Д11, відповідно до умов якого, за цим контрактом компанія зобов`язується своїми силами і засобами, за рахунок коштів інвестора збудувати і передати інвесторові нежитлове вбудоване приміщення в житловому будинку [ADDRESS] , а інвестор зобов`язується забезпечити відповідне фінансування об`єкта та прийняття його у свою власність на умовах цього контракту (пункт 1.1). Компанія передає інвестору в рахунок його інвестиційних внесків нежитлове вбудоване приміщення № 12, загальною площею 88,55 кв. м, яке знаходиться в підвалі житлового будинку [ADDRESS] (пункт 1.3). Інвестор за власні кошти замовляє проект нежитлового приміщення, самостійно узгоджує в райдержадміністрації його функціональне призначення, комплектує приміщення необхідним обладнанням, замовляє у БТІ міста Києва технічний паспорт, спільно з компанією вводить нежитлове приміщення в експлуатацію, сплачує внесок у пайову участь у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва та отримує в управлінні економіки КМДА відповідну довідку для оформлення у Фонді комунальної власності Свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення (пункт 1.4) компанія передає інвестору на підставі Акту прийому-передачі на протязі 5 банківських днів, після 100 % оплати та введення будинку в експлуатацію нежитлове вбудоване приміщення, вказане в пункті 1.3 цього контракту, що відповідає проектній документації. «Характеристика вбудованих приміщень житлового будинку [ADDRESS] » і викопіювання з проектної документації «План підвалу» додаються до цього контракту (пункт 2.3). 11 березня 2005 року [PERSON] видано довідку АТ ХК «Київміськбуд» № 20/105, про те, що згідно з Інвестиційним контрактом від 23 лютого 2005 року № 16-92/Д11, нежитлове вбудоване приміщення № 12, загальною площею 88,55 кв. м, яке знаходиться в підвалі житлового будинку [ADDRESS] , вартістю 115 115,00 грн, в тому числі ПДВ, проінвестоване в повному обсязі. В матеріалах справи міститься технічна характеристика нежитлових вбудованих приміщень в будинку по [ADDRESS] , затверджений ХК «Київміськбуд». А також план нежитлового приміщення № 12 (підвал) у житловому будинку [ADDRESS] . Судом також встановлено, що 04 квітня 2005 року АТ ХК «Київміськбуд» та [PERSON] підписано Акт прийому-передачі вбудовано-прибудованих приміщень інвестору, відповідно до якого замовник побудував та передає, а інвестор сплатив 100 % вартості та приймає нежитлове приміщення № 12, що знаходиться в [ADDRESS] - приміщ. Вказані приміщення мають загальну площу 88,55 кв. м. Загальна вартість приміщення складає 115 115,00 грн. Інвестор набуває права власності на вказане приміщення після оформлення Свідоцтва про право власності та реєстрації його в БТІ міста Києва. Після відкриття будинку під заселення інвестор несе відповідальність за охорону свого приміщення і сплачує комунальні послуги. 24 жовтня 2016 року ОСББ «Русанівська затока» звернулося до [PERSON] із повідомленням, у якому зазначили, що з 15 липня 2016 року у будинку [ADDRESS] було створено і зареєстровано ОСББ «Русанівська затока» та обрано його керівний орган - Правління ОСББ. Виконуюча статутні завдання Правління ОСББ ознайомилося з інформацією про договірні відносини [PERSON] з ТОВ «Новобудова» та ПАТ ХК «Київміськбуд» стосовно частини підвалу будинку і дійшло висновку, що такі відносини не породили і не могли породити право на частку допоміжних приміщень будинку. Також зазначили, що у [PERSON] відсутнє право на майно та проінформували про неможливість використання ним допоміжного приміщення у будинку. З питань відшкодування шкоди рекомендували звернутися до ПАТ ХК «Київміськбуд» і ТОВ «Новобудова». Поряд з цим, судом встановлено, що у провадженні Дарницького районного суду міста Києва перебувала цивільна справа № 753/16546/13 за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про стягнення заборгованості. 10 жовтня 2014 року Дарницьким районним судом міста Києва по справі № 753/16546/13 видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором від 10 червня 2008 року № 22-К/08-VIP в розмірі 2 364 804,46 доларів США та 7 959 804,36 грн. 12 березня 2019 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа по справі № 753/16546/13, виданого 10 жовтня 2014 року Дарницьким районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості. 04 липня 2019 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. в межах виконавчого провадження № [NUMBER] винесено постанову про опис та арешт майнових прав боржника [PERSON] , встановлено, що згідно договору про заставу майнових прав від 16 червня 2005 року № 9-39 боржник має майнові права на нерухоме майно, а саме на нежитлове вбудоване приміщення № [NUMBER] , загальною площею 88,55 кв. м, яке знаходиться в підвалі житлового будинку [ADDRESS] . Постановлено описати та накласти арешт на майнові права на нерухоме майно, а саме майнові права на нежитлове вбудоване приміщення [ADDRESS] . На описане майно накладено арешт та встановлено обмеження права користування ним - заборонено відчуження. Також надано витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна від 12 березня 2019 року № 58657127 з відомостями про реєстрацію арешту рухомого майна - майнових прав боржника на нежитлове вбудоване приміщення № 12, загальною площею 88,55 кв. м, яке знаходиться в підвалі житлового будинку [ADDRESS] . Підстава - постанова про арешт майнових прав боржника від 12 березня 2019 року, ВП № [NUMBER]. 15 жовтня 2019 року Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. , відповідно до порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, звернулася до ДП «СЕТАМ» із заявкою на реалізацію арештованого майна у виконавчому провадження № [NUMBER], в тому числі майнових прав на нежитлове вбудоване приміщення № 12, загальною площею 88,55 кв. м, яке знаходиться в підвалі житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до протоколу проведення електронних торгів від 27 січня 2020 року № 462880, на платформі ДП «Сетам» 27 січня 2020 року відбулися майнові торги щодо лота з реєстраційним номером № 399977, до складу якого, серед іншого, входили майнові права на нежитлове приміщення № 12, загальною площею 88,55 кв. м за адресою: [ADDRESS] . Зазначені документи щодо проведення електронних торгів надано ДП «СЕТАМ» у порядку надання інформації про документи, що були підставою для реалізації нежитлового приміщення № 12, загальною площею 88,55 кв. м, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (лист від 03 червня 2021 року № 1622/10455-12-21/15. У матеріалах справи також міститься копія свідоцтва від 24 лютого 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 114, виданого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком А.Л. відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акту про реалізацію майнових прав, складеного 24 лютого 2020 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелкін Т.В., реєстраційний номер виконавчого провадження № [NUMBER]. Посвідчено, що [PERSON] належать на праві приватної власності майнові права на нерухоме майно, серед якого, нежитлове вбудоване приміщення № [NUMBER] загальною площею 88,55 кв. м, яке знаходиться в підвалі житлового будинку [ADDRESS] . До свідоцтва долучено Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 лютого 2020 року № 202204081, відповідно до якого 25 лютого 2020 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком А.Л. зареєстровано право приватної власності [PERSON] на нежитлове вбудоване приміщення № 12 загальною площею 88,55 кв. м, яке знаходиться в підвалі житлового будинку [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2042213980000. Також до матеріалів справи долучено копію Технічного паспорту на нежитлове приміщення [ADDRESS] ., виготовлений ДП «Державний інститут комплексних техніко-економічних досліджень» станом на 15 травня 2015 року. До матеріалів справи долучено копію договору від 01 червня 2021 року № 15601/5-04СА на послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, укладеного між ПрАТ «АК «Київводоканал» та [PERSON] , копію Додатку № 1 до договору з відомостями про об`єкт - нежитлове приміщення загальною площею 88,55 кв. м за адресою: [ADDRESS] , копію додаткової угоди від 21 січня 2021 року № 1 до договору та документи, що свідчать про встановлення індивідуального приладу обліку спожитої води. Також [PERSON] 12 травня 2021 року звернулася до ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» щодо приєднання спірного приміщення до електричних мереж, про що свідчить лист ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» від 13 травня 2021 року № 4/43/ДепРМТП/1/./149153. Водночас, згідно довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 29 червня 2021 року № 062/14-8057 (И-2021), за даними реєстрових книг КП КМР «КМ БТІ» реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] - відсутня. Бюро не проводило технічну інвентаризацію нежитлового приміщення № 12 за адресою: [ADDRESS] . З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30 вересня 2022 року № 311314531, нежитлове вбудоване приміщення № 12, загальною площею 88,55 кв. м, що знаходиться в підвалі житлового будинку [ADDRESS] 25 лютого 2020 року на праві приватної власності зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 24 лютого 2020 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняк А.Л., зареєстровано в реєстрі за № 114, інвестиційного контракту (про інвестування у нежитлове будівництво) від 02 березня 2005 року № 16-92/Д11, укладеного із АТ ХК «Київміськбуд», акту приймання-передачі нерухомого майна від 04 квітня 2005 року, довідки від 11 березня 2005 року № 20/105. До матеріалів справи також долучено копію реєстраційної справи № 2042213980000 щодо приміщення № 12 в будинку [ADDRESS] , до якої входить заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень [PERSON] від 25 лютого 2020 року, копія свідоцтва від 24 лютого 2020 року, виданого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком А.Л., зареєстровано в реєстрі за № 114, копія інвестиційного контракту від 23 лютого 2005 року № 16-92/Д11, копія акту прийому-передачі вбудовано-прибудованих приміщень інвестору від 04 квітня 2005 року, копія витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 12 квітня 2013 року № 40409682, копія технічного паспорта на нежитлове приміщення [ADDRESS] від 15 травня 2015 року, інформаційна довідка КП КМР «КМБТІ» від 18 лютого 2020 року № НЖ-2020 № 328, копія довідки від 11 березня 2005 року № 20/105, відомості із бази даних про реєстрацію заяв та запитів Державного реєстру речових прав від 27 лютого 2020 року № 202201227, Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 27 лютого 2020 року № 202201980 щодо суб`єкта - [PERSON] , паперова копія рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черняка А.Л. від 27 лютого 2020 року № 51370057 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та паперова копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 лютого 2020 року № 202204081 З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11 квітня 2024 року № 373910240 встановлено, що 21 березня 2024 року право приватної власності на нежитлове вбудоване приміщення № 12, загальною площею 88,55 кв. м за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2042213980000, зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування від 21 березня 2024 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сімоновою В.В., зареєстровано в реєстрі за № 524. Також міститься запис про обтяження № 54251757 на підставі іпотечного договору від 22 березня 2024 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сімоновою В.В., зареєстровано в реєстрі за № 530. Обтяжувач - [PERSON] . З копій документів, що містяться в матеріалах реєстраційної справи № 2042213980000 щодо приміщення [ADDRESS] , наданої Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), встановлено, що 21 березня 2024 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сімоновою В.В. посвідчено договір дарування нежитлового приміщення, предметом якого є нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею приміщення - 88,55 кв. м. Відповідно до умов договору [PERSON] безоплатно та безумовно передала предмет договору у власність [PERSON] , а [PERSON] прийняв його у власність. Також в матеріалах реєстраційної справи міститься копія заяви [PERSON] про державну реєстрацію від 21 березня 2024 року, паперова копія відомостей із бази даних про реєстрацію заяв та запитів Державного реєстру речових прав від 21 березня 2024 року № 370915610, Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21 березня 2024 року № 370916195 щодо суб`єкта - [PERSON] , Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21 березня 2020 року № 370916352 щодо суб`єкта - [PERSON] , Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21 березня 2020 року № 370916434 щодо суб`єкта - [PERSON] , паперова копія рішення про державну реєстрацію від 21 березня 2024 року № 72193273. Паперова копія витягу з Державного реєстру речових прав від 21 березня 2024 року № 370917393. До матеріалів справи також долучено фотознімки спірного приміщення. Сторони не спростовували, що на фотознімках спірне приміщення. З копій заяв представника [PERSON] - адвоката Падалко О.Ю. до Дніпровського УП ГУНП в місті Києві вбачається, що представник 18 грудня 2024 року звернулася до правоохоронного органу із повідомленням про наявність перешкод у користуванні належним [PERSON] нежитловим приміщенням [ADDRESS] . Також встановлено, що квартира за адресою; [ADDRESS] , загальною площею 85,50 кв. м, житловою площею - 45,30 кв. м на праві власності належить ТОВ «Фірма «ТМА» (ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 25640097) на підставі договору купівлі-продажу від 18 квітня 2011 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О., зареєстровано в реєстрі за № 669. В матеріалах справи також міститься Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26 січня 2024 року щодо ОСББ «Русанівська Затока», ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 40661321, дата реєстрації - 15 липня 2016 року, адреса: вул. Сверстюка Євгена, буд. 52-В, м. Київ, засновник - юридичні та фізичні особи - співвласники квартир та/або нежитлових приміщень. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 41 Конституції України та статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна. Відповідно до частини першої статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Відповідно до статей 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (стаття 328 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно із частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Законодавство розділяє поняття допоміжного приміщення та нежилого приміщення як окремого об`єкта нерухомості. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Частинами першою та другою статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. У Рішенні від 09 листопада 2011 року у справі № 14-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» Конституційний Суд України вказав, що за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям «мешканці» треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб`єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об`єкт -допоміжні приміщення. Крім того, таке функціональне призначення‚ як обслуговування дво- або багатоквартирного будинку‚ має і прибудинкова територія навколо нього, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою. З цього випливає, що допоміжне приміщення може бути розташоване і поза межами дво- або багатоквартирного будинку. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004, у справі про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), допоміжні приміщення (підвали, сараї, комірки, горища, колясочні та інше) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Разом з тим нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. Отже, у житлових будинках можуть бути як допоміжні, так і нежилі приміщення, які мають окреме, незалежне призначення (магазини, кафе, перукарні, художні майстерні тощо). У багатоквартирних жилих будинках розташовуються і нежилі приміщення, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять (частина третя статті 4 ЖК Української РСР) і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в останніх на ці приміщення не виникає. Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 598/175/15-ц, та постанові Верховного Суду від 23 липня 2024 року по справі № 638/5304/21. Саме власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, зокрема, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (частина перша статті 388 ЦК України). Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц та інші). Отже, нормами законодавства визначено, що допоміжне приміщення багатоквартирного будинку і нежитлове приміщення є різними приміщеннями, критерії їх розмежування є досить чіткими, а тому немає підстав стверджувати, що у різних випадках одне і те ж приміщення може одночасно відноситися до допоміжного та бути нежитловим. Як зазначалося вище, нежитлове приміщення це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. Натомість, допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень. На відміну від допоміжного приміщення будинку, тобто приміщення, призначеного для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення), нежитлове приміщення (група нежитлових приміщень) будинку - сукупність нежитлових приміщень, які мають сполучення між собою та окремий вихід на сходову клітку, коридор або земельну ділянку чи прилеглу територію і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. Таким чином, визначальним для правильного вирішення даного спору є з`ясування та визначення правового статусу спірних приміщень у багатоквартирному будинку, а саме встановлення, чи належать усі спірні приміщення до числа допоміжних, чи є нежитловими приміщеннями в структурі житлового будинку, з урахуванням характеристик таких приміщень. Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання. Дана позиція висвітлена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №598/175/15ц (провадження № 14-363цс19). Положеннями інвестиційного контракту від 23 лютого 2005 року № 16-92/Д11, укладеного між АТ ХК «Київміськбуд» та [PERSON] , як інвестором, передбачалося, що компанія зобов`язується своїми силами і засобами, за рахунок коштів інвестора збудувати і передати інвесторові нежитлове вбудоване приміщення в житловому будинку [ADDRESS] , а інвестор зобов`язується забезпечити відповідне фінансування об`єкта та прийняття його у свою власність на умовах цього контракту. При цьому, 04 квітня 2005 року між АТ ХК «Київміськбуд» та [PERSON] підписано Акт прийому-передачі вбудовано-прибудованих приміщень інвестору, відповідно до якого сторони підтвердили, що замовник побудував та передає, а інвестор сплатив 100 % вартості та приймає нежитлове приміщення № 12, що знаходиться в [ADDRESS] - приміщ. Суд враховує, що вказаний інвестиційний контракт у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, його сторонами чи третіми особами не оспорювався, в матеріалах справи такі відомості відсутні. При цьому, з долучених до матеріалів справи документів вбачається, що 25 лютого 2020 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком А.Л., на підставі поданих для державної реєстрації документів, зареєстровано право приватної власності [PERSON] саме на нежитлове вбудоване приміщення № [NUMBER] загальною площею 88,55 кв. м, яке знаходиться в підвалі житлового будинку [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2042213980000. Документи, надані для державної реєстрації права власності, у встановленому законом порядку недійсними не визнавалися, сторонами не оспорювалися, в матеріалах справи такі відомості відсутні. Водночас, [PERSON] на підставі договору дарування від 21 березня 2024 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сімоновою В.В., зареєстровано в реєстрі за № 524, також набув право власності саме на вбудоване нежитлове приміщення з номером [ADDRESS] . Суд враховує, що позивачами не надано доказів на підтвердження режиму спірного приміщення саме як допоміжного. Долучені до матеріалів справи документи, а саме: проект житлового будинку по [ADDRESS], виготовлений АТ «Київпроект», а саме Том ІІІ «Організація будівництва». Зазначено, що підрядником є ХК «Київміськбуд», графічне зображення плану підвалу Т-9904-АБ житлового будинку по [ADDRESS] ), стадія - П (проект), план виготовлено АТ «Київпроект», не містять достовірно інформації про правовий режим приміщення підвалу вцілому та окремих приміщень у ньому станом на момент введення будинку в експлуатацію, про те, що у ньому знаходитися технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою, чи використовувалось воно для обслуговування будинку не зазначено. Долучений до матеріалів справи Акт від 31 грудня 2003 року про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - Житлового будинку по [ADDRESS] , містить застереження про прийняття в експлуатацію саме житлової частини будинку, без вбудовано-прибудованих приміщень нежитлового призначення. Відомостей про надання приміщенню підвалу житлового будинку статусу допоміжних приміщень вцілому матеріали справи не містять. Статтями 12 та 81 ЦПК України обов`язок доведення тих обставини, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог, покладає саме на цю сторону. Таким чином, посилаючись на те, що спірне приміщення підвалу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , за своїми технічними характеристиками є саме допоміжним, а не нежитловим, позивачі зобов`язані довести належними та допустимими доказами. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Так статтею 102 ЦПК України встановлено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Суд враховує, що експертиза призначається саме для з`ясування обставин, що мають значення для справи, при цьому, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Водночас, учасники справи з клопотання про призначення у справі судової експертизи, з метою визначення статусу спірного приміщення, не зверталися. Позивачами експертного висновку, виконаного на самостійне замовлення також не надано. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Посилаючись на те, що нежитлове приміщення № 12 у підвалі житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , за своїми технічними характеристиками є саме допоміжнім, а не нежитловими, позивачі, не надали належних та допустимих доказів, які б беззаперечно доводили, що усі приміщення підвалу є саме допоміжними приміщеннями. Посилання позивачів на те, що всі спірні приміщення в наданій ним, як додаток до позову, технічній документації вказані як «комори для мешканців» не визначають їх статус саме як допоміжних, а сама по собі назва нежитлового приміщення «підвал» та/або розташування такого приміщення у будинку, де зазвичай розташований підвал, не робить автоматично таке приміщення допоміжним, тобто приміщенням загального користування. Позивачі не довели, що спірне приміщення було запроектоване саме як допоміжнє, тобто призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, а не як нежитлове приміщення, як і не довели, яким чином ці приміщення можуть задовольняти побутові потреби мешканців будинку. Також позивачі не заперечували того факту, що спірне приміщення уже багато років використовується з комерційною метою, у приміщення здійснено косметичний ремонт і обладнано для відповідних потреб суб`єктів господарювання. Таким чином, судом встановлено, що позивачі не надали суду належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження того, що зазначені ним у позовній заяві приміщення за своїми технічними чи юридичними характеристиками є допоміжними та, що у них знаходиться технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до яких подальша експлуатація житлового будинку є неможливою, а також чи використовувалися вони для обслуговування будинку та/або як самостійний об`єкт нерухомості з введенням будинку до експлуатації. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення. З урахуванням викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] не підлягають задоволенню. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Частинами дев`ятою, десятою статті 158 ЦПК України встановлено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 травня 2024 року у справі № 755/460/24 застосовано заходи забезпечення позову, а саме: накладено арешт на нежитлове вбудоване приміщення [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 2042213980000, яке належить на праві власності [PERSON] . Оскільки за наслідками розгляду справи судом ухвалено рішення про повну відмову у задоволенні позовних вимог, в силу положень частини дев`ятої статті 158 ЦПК України, підстав для збереження вжитих судом заходів забезпечення поданого позову не має. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed