Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом да [PERSON] згідно із прохальною частиною якого просила ухвалити рішення щодо стягнення із відповідача на її користь аліментів на утримання повнолітньої [PERSON] , яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. У обґрунтування заявленого [PERSON] повідомила, що сторони у період із 2005 року по лютий 2020 року перебували у шлюбі за час якого у них народилася спільна донька [PERSON] . У подальшому, на підставі рішення суду шлюб, укладений між сторонами, розірваний і дівчинка продовжила проживати разом із матір`ю. Водночас, станом на момент звернення заявниці до суду із цим позовом [PERSON] є повнолітньою і навчається у Вінницькому торговельно-економічному інституті Державного торговельно-економічного університету за денною формою навчання. Зазначений перебіг подій унеможливлює останню працевлаштуватися, а тому тягар щодо її матеріального утримання вимушена нести матір дівчини. Проте, [PERSON] вказує на те, що батько дівчини знаючи про те, що вона є студенткою денної форми навчання, добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, хоча має на це змогу. За таких обставин [PERSON] вимушена звернутися до суду із цим позовом. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і без фіксації його перебігу. Заперечень щодо такого порядку від учасників не надходило і судом не встановлено. У свою чергу, [PERSON] скерував до суду відзив на позовну заяву в якому частково визнав позовні вимоги [PERSON] . Зокрема, відповідач вказує на те, що дійсно між сторонами був зареєстрований шлюб від якого вони мають доньку [PERSON] . Разом із тим, [PERSON] зазначив, що до січня 2025 року він сплачував аліменти на утримання дочки. Також відповідач зауважив, що за квітень та травень 2025 року ним перераховані [PERSON] грошові кошти на загальну суму 22\~100 грн. Більше того, за наявною у відповідача інформацією [PERSON] проживає окремо від матері у м. Вінниця. За таких обставин, відповідач вказує, що доводи позивачки про те, що вона самостійно несе на собі увесь тягар утримання спільної доньки є голослівними. Окрім цього, відповідач звернув увагу суду на те, що наразі, його сімейний стан змінився, оскільки на утриманні [PERSON] перебуває нова дружина, яка здійснює догляд за дитиною, донька дружини [PERSON] та новонароджена донька відповідача [PERSON] , яка є дитиною із інвалідністю. За таких обставин, на переконання відповідача, справедливим буде визначити розмір аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Водночас, останній зауважив, що він звернувся до свого роботодавця із відповідною заявою про добровільне відрахування зазначеного розміру аліментів на утримання доньки. Разом із тим, [PERSON] скерувала до суду відповідь на відзив на позовну заяву в якому підтримала свою позицію, викладену в позові та заперечила проти доводів відповідача. Окрім цього, заявниця зазначила, що [PERSON] не надав доказів того, що його нова дружина потребує матеріальної допомоги від відповідача, а тому посилання на те, що вона є його утриманкою безпідставні. Так само не знаходять свого підтвердження і доводи відповідача відносно того, що новостворена сім`я перебуває на його повному утриманні. Щодо окремого проживання [PERSON] та її матері позивачка вказала, що, наразі, заявниця та її донька проживають разом, проте, час від часу вона вимушена нести додаткові витрати по оплаті оренди житла для забезпечення належних умов проживання дівчини. Стосовно ж доводів в частині скерування відповідачем заяви до роботодавця про добровільне відрахування аліментів позивачка вказала, що останній з невідомих їй причин не долучив до матеріалів відзиву копії такої заяви. Поміж іншого [PERSON] також вказала, що відзив на позовну заяву поданий відповідачем із порушенням строків, встановлених в ухвалі суду про відкриття провадження по справі, а тому не може бути прийнятим судом до уваги. [PERSON] , у свою чергу, скерував заперечення на відповідь на відзив в якому підтримав свою позицію, викладену в відзиві на позовну заяву. Окрім цього відповідач повторно наголосив на тому, що він скерував до свого роботодавця рапорт (заяву) щодо добровільної сплати аліментів на утримання [PERSON] , а тому просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку із його безпідставністю. Дослідивши матеріали справи судом установлені наступні фактичні обставини та відповідно ним правовідносини. [INFO] народилася [PERSON] батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). [PERSON] має спільне зареєстроване місце проживання разом із матір`ю (а.с. 11, 19) 12 лютого 2020 року заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області по справі № 278/3363/19 розірваний шлюб, укладений 14 травня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17). 02 червня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 62). [INFO] народилася [PERSON] батьком якої є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] (а.с. 46). 21 серпня 2023 року між [PERSON] та Державним торговельно-економічним університетом в особі директора Вінницького Торговельно-економічного інституту укладений договір № 448 ГРСд про навчання у закладі вищої освіти за умовами якого [PERSON] має навчатися у вказаному освітньому закладі за денною формою навчання для здобуття освіти за спеціальністю Готельно-ресторанна справа і ступеня вищої освіти бакалавр строком до 01 липня 2026 року (а.с. 20). Відповідно до договору № 448 ГРСд-1 укладеного того ж дня між тими самими сторонами вартість навчання [PERSON] становить 110\~000 грн (а.с. 21-22). 15 серпня 2023 року [PERSON] відповідно до платіжної інструкції 0.0.3147291509.1 сплатила на рахунок зазначеного освітнього закладу 10\~750 грн як плату за навчання (а.с. 23). Аналогічні платежі проводилися [PERSON] у січні 2024 року на суму 10\~750 грн, у серпні 2024 року на суму 12\~750 грн та у січні 2025 року на суму 12\~750 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 0.0.3416731306.1, № 0.0.380653249.1 та № 0.0.4128167885.1 (а.с. 24-26). 05 січня 2025 року згідно із наказом командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) № 5 старшому сержанту [PERSON] продовжена відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку з 06 січня 2025 року по [INFO] (а.с. 47). Відповідно до довідки про навчання № 70, яка видана 26 березня 2025 року Вінницьким Торговельно-економічним інститутом Державного торговельно-економічного університету [PERSON] є здобувачем освітнього ступеня «бакалавр» 2 курсу денної форми навчання спеціальності «Готельно-ресторанна справа» і термін її навчання встановлений з 01 вересня 2023 року по 30 червня 2027 року (а.с. 27). Станом на 02 квітня 2025 року у власності [PERSON] та [PERSON] відсутнє нерухоме майно (а.с. 28-29). Із довідки військової частини [NUMBER] від 29 квітня 2025 року за № 816/484/1/1632/пс вбачається, що [PERSON] за період з травня 2020 року по вересень 2023 року сплатив аліментів на загальну суму 562\~828,64 грн (а.с. 49-50). Окрім цього, 03 квітня 2025 року [PERSON] перерахував [PERSON] 10\~050 грн, а 02 травня 2025 року таке перерахування відбулося на суму12\~050 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № P24A4138322716D1176 та № P24A42677869997D9199 відповідно (а.с. 51-52). 03 травня 2025 року [PERSON] на ім`я командира військової частини [NUMBER] подав рапорт про добровільне відрахування 1/8 частини з його грошового забезпечення у якості аліментів на утримання [PERSON] (а.с. 64). Відповідно до довідки Національного університету оборони України № 182/3/716 від 09 травня 2025 року [PERSON] за період із жовтня 2023 року по грудень 2024 року сплатив аліменти на загальну суму 322\~592,26 грн (а.с. 63). Нормами законодавства вказані правовідносини врегульовані наступним чином. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття. Згідно із ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Окрім цього, відповідно до ст. 191 ЦПК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Положеннями ст. 199 СК України визначено, що 1. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з приписами ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У п. 20 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказано, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Разом із тим, у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року в цивільній справі № 461/7387/16-ц виснувано, що добровільна допомога дитині, шляхом надання певних коштів або добровільна сплата аліментів не позбавляє права здійснити їх стягнення в судовому порядку. Водночас, ст. 81 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом із тим ч. 4 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Суд вважає, що освітлені раніше фактичні обставини справи дають достатні підстави для задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Водночас, суд звертає увагу позивачки на те, що нею всупереч положенням ст. 81 ЦПК України не доведений факт того, що [PERSON] може сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі. Зокрема, матеріали справи не містять і стороною позивача не заявлялося клопотання про витребування відомостей стосовно актуального майнового стану відповідача, зокрема доказів про розмір його доходів та наявність у його власності рухомого або не рухомого майна. Водночас, виходячи із позиції відповідача, викладеної у відзиві на позовну заяву, а також зважаючи на його рапорт від 03 травня 2025 року, суд уважає, що останній здатен сплачувати аліменти на утримання своєї доньки [PERSON] у розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу), а тому позов підлягає до часткового задоволення. Стосовно ж доводів відповідачки про неприйняття судом до уваги відзиву на позовну заяву слід зазначити таке. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 191 ЦПК України в строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати до суду відзив на позовну заяву. Так, у абз. 2 резолютивної частини ухвали Житомирського районного суду Житомирської області в цій справі від 11 квітня 2025 року відповідачеві наданий п`ятнадцятитидений строк для подання відзиву на позовну заяву з моменту отримання її копії (а.с. 33). Копію цієї ухвали [PERSON] отримав 19 квітня 2025 року (а.с. 38). Водночас, відзив на позовну заяву [PERSON] подав до суду за допомогою засобів поштового зв`язку, а саме послуг Акціонерного товариства «Укрпошта» 03 травня 2025 року. Отже, із наведеного можливо дійти висновку, що відповідач скористався своїм процесуальним правом та подав відзив на позовну заяву у встановлені судом в ухвалі про відкриття провадження строки, а саме на 14 день такого строку. Ураховуючи викладене, суд приймає до уваги відзив [PERSON] , як такий, що поданий із дотриманням приписів Цивільного процесуального кодексу України. Інші доводи [PERSON] суті прийнятого судом рішення не змінюють і жодним чином на нього не впливають. Стосовно ж позиції [PERSON] то суд зауважує, що добровільне відрахування ним аліментів на утримання [PERSON] не позбавляє позивачку права отримувати такі аліменти на підставі рішення суду. Окрім цього, здійснення ним двох відрахувань грошових коштів на рахунок позивачки не свідчить про те, що спільна донька сторін перебуває виключно на його утриманні. Окремо суд зауважує, що спільна донька сторін у встановленому законодавством порядку має зареєстроване місце проживання разом із матір`ю, а тому її тимчасові проживання у м. Вінниця жодним чином не впливають на суть спірних правовідносин та не змінюють їх. У порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави пропорційно до частки задоволених вимог підлягає до стягнення судовий збір від сплати якого позивач звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial