Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

07.05.2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, обґрунтовуючи свій позов тим, 11.11.2023 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), про що складено актовий запис № 412 та видано свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі народилася донька [PERSON] , [INFO] . З початку 2025 року сторони проживають окремо, донька проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач покинув сім`ю, виїхав до м. Івано-Франківськ, взагалі ніяк не цікавиться життям доньки, всіляко уникає будь-яких зв`язків. Також, позивачу відомо, що відповідач, працює в одному з ресторанів у м. Івано-Франківськ, має стабільний дохід, однак точне місце роботи і місце проживання їй невідоме, оскільки відповідач відмовляється повідомляти будь-які контактні дані. Відповідач добровільно аліменти на утримання дитини не сплачує, жодної участі у її утриманні та вихованні не бере з початку 2025 року. Оскільки відповідач максимально приховує свої реальні заробітки та рівень життя у м. Івано-Франківськ, з метою повного уникнення сплати аліментів, враховуючи, що доньці не виповнилося навіть року, а батько вже її покинув, враховуючи малолітній вік дитини, а також що відповідач має достатній рівень заробітної плати, позивач просила стягувати аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 12000 грн., а також аліменти на утримання позивача, як дружини у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн. щомісячно, починаючи з дати звернення до суду із цим позовом і до досягнення дитиною трьох років. 20.05.2025 року отримано відповідь щодо реєстрації місця проживання відповідача, згідно з якою [PERSON] не зареєстрований на території Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області. Згідно відповіді №1395585 від 20.05.2025 року з Єдиного демографічного реєстру, [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Крім того, згідно відповіді №1395629 від 20.05.2025 року, з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків, [PERSON] , отримував за перших квартал 2025 року заробітну плоту в ТОВ «МОБІЖУК», яке зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Крім того, згідно відповіді №1395587 від 20.05.2025 року з Єдиного демографічного реєстру, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно відповіді № 1395703 від 20.05.2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у відповідача відсутнє нерухоме майно. Ухвалою від 21.05.2025 року відкрито провадження по даній справі та враховуючи, що зареєстроване місце проживання відповідача тимчасово окупована тероиторія, то відповідно до ч.10 ст.187, ч.11 ст.128 ЦПК України, здійсювати викликати останнього в судове засідання через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України та за останнім відомим місцем роботи. 06.06.2025 року від представника відповідача адвоката Білянського Н.С. до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким сторона відповідача погодилася щодо необхідності сплати аліментів на дитину, але лише у розмірі 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, оскільки відповідач на сьогоднішній день перебуває у дуже важкому моральному та матеріальному становищі, допомагає своїм батькам та сплачує навчання університеті, непрацевлаштований та постійного заробітку немає, що підтверджується довідкою з центру зайнятості та випискою з Пенсійного фонду України. Його вкрай малого та нерегулярного заробітку вистачає лише на їжу та предмети першої необхідності. Крім того, відповідач зазначає, що він постійно хворіє та потребує постійного лікування, на яке потрібні кошти /а.с.33-34/. 09.07.2025 року представник позивача адвокат Остапишина Л.С. надала відповідь на відзив, наполягаючи на задоволенні позову. Позивач та представник позивача, повідомлені належним чином, до суду не з`явилася, представник позивача адвокат Остапишина Л.С. у відповіді на відзив просила розглядати справу у відсутність сторони позивача. /а.с.56/. Відповідач та його представник, повідомлені належним чином, у судове засідання не з`явилися, про поважність причини неявки суд не сповістили, з заявою про відкладення розгляду справи не зверталися /а.с.57/. Оскільки у судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд прийняв рішення про розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Судом встановлені наступні обставини. 11.11.2023 року між [PERSON] та [PERSON] , Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 412 та видано свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] /а.с. 12/. [INFO] народилася [PERSON] , про складено відповідний актовий запис №126 від 10.06.2024 року та видано свідоцтво про народження [NUMBER] , згідно з яким батько дитини [PERSON] , а мати [PERSON] /а.с.10/. Згідно з відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №01-45/1077 від 23.04.2025 року, за адресою [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] /а.с. 13/. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Крім того, відповідно до статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. В постанові Верховного Суду від 03 листопада 2021 року в справі № 487/5798/20 (провадження № 61-13023св21) викладено правовий висновок, згідно якого, тлумачення частини другої статті 84, частини другої статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Оскільки відповідач зобов`язаний утримувати неповнолітню дитину, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої дитини, яка проживає з позивачем. У постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 523/2927/18 (провадження № 61-13820св19) зазначено, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. При цьому для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не має значення, що, зокрема: платник аліментів одержує заробіток (дохід) повністю або частково в іноземній валюті; або має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. Враховуючи наведене, оскільки право вибору способу стягнення аліментів (у частці або в твердій грошовій сумі) належить стягувачу аліментів, і оскільки позивач просила стягнути аліменти саме в твердій грошовій сумі, таким чином стягнення аліментів має бути присуджено саме у цей спосіб. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2 563 грн. За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення коштів на утримання доньки в розмірі 12 000 грн щомісячно, та утримання її як дружини по досягненню дитиною 3-х років у розмірі 6000 грн., позивач посилалася на те, що відповідач є особою працездатного віку, отримує стабільно високий дохід. Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом, позивач обмежилася наданням суду лише копії власного паспорта, копії паспорту відповідача, копії свідоцтва про народження дитини, довідки про реєстрацію місця проживання. Будь-яких доказів матеріального стану відповідача, матеріальних потреб дитини, її стану здоров`я, позивачкою надано не було, хоча це є її процесуальним обов`язком. При цьому суд також враховує, що відповідачем на підтвердження своїх доводів про перебування у дуже скрутному моральному та матеріальному становищі, здійснення постійної допомоги своїм батькам, оплати навчання в університеті та наявності хвороби, що потребує постійного лікування, також не підтверджено жодними доказами. Так відповідачем до відзиву долучено довідку про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти №645176 від 14.05.2025 року, згідно якої [PERSON] , навчається на денній формі навчання в Таврійському державному аграрнотехнологічному університеті ім. Дмитра Моторного /а.с.37/, разом з тим, форма навчання (контракт/бюджет) взагалі не зазначена. Слід також звернуту увагу, що довідка № 2426,16,5/25-25 від 29.05.2025, Івано-Франківської філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості, що [PERSON] , станом на 29.05.2025 року, на обліку як безробітній не перебуває /а.с.36/ також не підтверджує доводів сторони відповідача, котрі викладені у відзиві. Крім того, суд також звертає увагу, що незважаючи на вступ на навчання ще у 2024 році відповідач продовжував офіційно працювати у ФОП [PERSON] та ТОВ «МОБІЖУК», що підтверджується відповіддю №1395629 від 20.05.2025 року, з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків за період з 1 кварталу 2024 року по 1 квартал 2025 року та мав стабільний дохід /а.с.19-20/. З урахуванням наведеного, наданих сторонами доказів, суд не вбачає підстав для стягнення аліментів у зазначеному позивачем розмірі 12 000 грн., вважаючи його надто завищеними, при цьому визнаний відповідачем розмір лише 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку також є недостатнім і тому вважає, що сума 2563 грн. на утримання дитини, буде необхідною для забезпечення гармонійного розвитку дитини, дорівнює встановленому законом мінімальному рекомендованому розміру аліментів, при обрахуванні якого законодавцем враховано рівень потреб та витрат на утримання саме малолітньої дитини, та який відповідає засадам справедливості, добросовісності і розумності. Разом із тим, позивач не позбавлена можливості у випадку наявності особливих обставин (розвиток здібностей дитини, її хвороба, тощо) звернутися до відповідача з позовом про участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, в порядку, передбаченому ст. 185 СК України. Крім того, розмір аліментів, визначений судом, не вважається незмінним, відтак відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того, незалежно від працевлаштування, наявності постійного заробітку чи розміру доходу, чоловік зобов`язаний утримувати дружину, з якою проживає дитина до досягнення дитиною трьох років. Крім того, суд вважає, що право на утримання дружини, з якою проживає дитина (жінки, з якою проживає дитина), має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про часткове задоволення цих позовних вимог у розмірі 1 000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд вважає, що оскільки позивач при подачі позову була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд задовольняючи позовні вимоги, стягує з відповідача на користь держави судові витрати відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial