Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

Позивач ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 02.05.2024 року між сторонами укладено кредитний договір (оферти) № 02.05.2024-100000240 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною договору. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 3000 грн. строком на 98 днів, дата повернення кредиту 07.08.2024 року. Умовами договору встановлена процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,35 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит і не може бути збільшена в односторонньому порядку. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, не здійснив платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка становить 8919 грн. з яких: 3000 грн. основний борг, 3969 грн. - проценти за користування кредитом, 450 грн. - комісія, 1500 грн. - неустойка. Ухвалою суду від 21.03.2025 року у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У позовній заяві представник позивача просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на поштову адресу за його зареєстрованим місцем проживання повістки про виклик до суду. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав, тому відповідно до ст.280 ЦПК України справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, оскільки проти заочного розгляду справи не заперечує позивач. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та прийшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що 02.05.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) № 02.05.2024-100000240 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною договору. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 3000 грн., строком на 98 днів, дата повернення кредиту 07.08.2024 року. Умовами договору встановлена процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,35 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит і не може бути збільшена в односторонньому порядку. Пунктом 3.1 договору передбачено, що кредитор зобов`язується надати кредит позичальнику у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У пункті 4.3 договору зазначено, що днем надання кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку кредитора, а днем погашення кредиту - день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитора, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитора. У випадку перерахування коштів позичальником на поточний рахунок кредитора, позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку сплати платежу. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та переказав відповідачу на картковий рахунок грошові кошти у розмірі 3000 грн., що підтверджується квитанцією про переказ коштів від 02.05.2024 року. Розрахунок заборгованості за договором № 02.05.2024-100000240 укладеним 02.05.2024 року, свідчить про те, що [PERSON] має заборгованість перед позивачем ТОВ «Споживчий центр» 8919 грн. з яких: 3000 грн. основний борг, 3969 грн. - проценти за користування кредитом, 450 грн. - комісія, 1500 грн. - неустойка. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. На підставі ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. На час розгляду справи судом відповідачем не надано даних, що свідчать про сплату заборгованості у добровільному порядку, а наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не оспорюється. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за основним боргом у розмірі 4000 грн. є обґрунтованими, доведеними, у зв`язку із чим позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення із відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 3969 грн. за період з 02.05.2024 по 07.08.2024, то суд вважає, що вони підлягають стягненню з відповідача в користь позивача, оскільки сплата процентів за користування кредитом передбачена кредитним договором та повністю узгоджується із вимогами ч.1 ст.1054 ЦК України, відповідно до яких за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки Указом Президента України від 24лютого 202 2року №64/2022 та затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ,в Україні введено воєнний стан, який неодноразово Указами Президента України продовжувався і діє до цього часу, суд вважає, що позичальник підлягає звільненню від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки, штрафу, пені та інших платежів за прострочення виконання зобов`язання з повернення грошових коштів в розмірі 1950 грн. (450 грн. комісії та 1500 грн. неустойки), починаючи з 24 лютого 2022 року, у зв`язку із веденням режиму воєнного стану на всій території України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, відповідно пропорційно до задоволених вимог у розмірі 78,13 %. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог позивача на суму 6969 грн., що становить 78,13 % від заявлених позовних вимог у 8919 грн., понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору 1892,62 грн. покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial