Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

У травні 2025 року [PERSON] , в особі свого представника - адвоката Вяльченко Дениса Вікторовича звернулась до суду із позовною заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса № 6315 від 17.07.2018 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, про стягнення у безспірному порядку з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованості у розмірі 14 649,68 грн. Разом із позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.07.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис № 6315, яким стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Перший український міжнародний банк»» заборгованість у розмірі 14 649,68 грн. Позивач вважає, що оскаржуваний виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом з порушенням статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та встановленого порядку, оскільки заборгованість не є безспірною, у зв`язку з чим просить визнати оскаржуваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 07.05.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Крім того, ухвалою суду від 07.05.2025 задоволено заяву позивача про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 6315, вчиненого 17.07.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (код ЄДРПОУ 14282829) заборгованості у розмірі 14 649,68 грн до ухвалення судового рішення у даній справі. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце повідомлялись належним чином. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву про визнання позовних вимог. Просив проводити розгляд без представника товариства, та задовільнити позовні вимоги позивача в частині визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає задоволенню. Просив стягнути з товариства 50% від суми судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову. Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна та приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. 17.07.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис № 6315, яким стягнути з [PERSON] , яка є боржником Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» (код ЄДРПОУ 14282829), далі іменований - стягувач. Сума заборгованості складає 14 649,68 грн. Таким чином загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь АТ «Перший Український міжнародний банк» складає 14 649,68 грн. 09.08.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 6315, вчиненого 17.07.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., про що свідчить відповідна постанова. При цьому, відповідно до листа Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 23.12.2021 № ПІ-І-ІІ-13/938 [PERSON] видано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю Міністерством юстиції України 17.01.2008 за № 6685; діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] припинено за рішенням Міністерства юстиції України з 15 березня 2021 року; Центральне управління Міністерства юстиції України 25.06.2021 року просило управління Національної поліції України вжити всіх можливих заходів щодо встановлення місцезнаходження архіву приватного нотаріуса КМО Хари Н.С., що є власністю держави та не був переданий на відповідне зберігання до Київського державного нотаріального архіву; у відповідь листом Головного управління Національної поліції від 14.07. 2021 року Міністерство Юстиції України було проінформоване про неможливість встановлення місцезнаходження документів нотаріального діловодства та архіву відповідного приватного нотаріуса. У зв`язку з цим, позивачем не надано до позовної заяви копії виконавчого напису № 6315, вчиненого 07.07.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С, і такий доказ не надано третьою особою на вимогу ухвали суду від 07.05.2025 року. Також, з 24.02.2015 року позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданого Красноармійським МВ ГУ ДМС України в Донецькій області. Відповідач визнає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови №2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки представник відповідача визнав позов в частині визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає задоволенню і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Позивачем понесено судові витрати по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 605,60 грн, що підтверджується квитанцією № 8RR3-Q28R-YDME від 02.05.2025 року. Водночас позивач не поніс витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви, оскільки звільнений від сплати на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Частиною шостою статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з викладеним, враховуючи, що представник відповідача визнав позовні вимоги, а позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн (50 відсотків від загального розміру судового збору). Водночас понесені позивачем витрати по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову, що підтверджується квитанцією № 8RR3-Q28R-YDME від 02.05.2025 року на суму 605, 60 грн, у повному обсязі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Вжиті судом заходи забезпечення позову згідно з ухвалою суду від 07.05.2025 зберігають свою дію до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

Outcome: approved