Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог Позивач ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] 09 жовтня 2024 року укладено договір позики №73433213, яий підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов укладеного договору відповідачці надано кредит у розмірі 12000 гривень 00 копійок строком на 30 днів. ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надано позичальнику кредит у розмірі 12000,00 гривень строком на 30 днів. [PERSON] отримала вказані кредитні кошти. Проте, остання свого обов`язку з повернення кредиту належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 13 лютого 2025 року становить 20532 гривні 00 копійок, що складається із заборгованості за основним боргом в сумі 12000 гривень 00 копійок, заборгованості за несплаченими базовими процентами в сумі 900,00 гривень, заборгованості за несплаченими процентами на прострочену позику в сумі 5832,00 гривні та заборгованості за комісією в сумі 1800,00 гривень. Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити, стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати, зокрема, 3028,00 гривень сплаченого судового збору та 7100,00 гривень витрат на правову допомогу. Стислий виклад заперечень відповідача 10 червня 2025 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому остання заперечила щодо позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними. Зазначила, що в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, зокрема, меморіальні ордери, заяви на видачу готівки, платіжні доручення, виписки по картковому рахунку, тощо) на підтвердження перерахування на рахунок [PERSON] грошових коштів за кредитними договорами. Зазначила, що [PERSON] не отримувала грошових коштів за кредитними договорами. При цьому, договір про надання фінансового кредиту у тому числі інформація щодо умов кредитування, пас опт споживчого кредиту не містять реквізитів платіжної банківської картки відповідача, на яку, у відповідності до умов кредитних договорів, мали бути перераховані кредитні кошти. Зазначила, що довідка АТ «ТАСКОМБАНК» також не підтверджує факт видачі кредиту оскільки не містить реквізитів отримувача (повний номер картки) та його ініціали, а, отже, не є первинним документом. Також вказала, що проценти позивачем нараховано неправомірно. Зазначила, що умови кредитного договору про встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості з комісії за обслуговування кредиту є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. З огляду на наведене, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову. Відповідь на відзив позивача 23 червня 2025 року на адресу суду від представник позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив в якому остання зазначила, що сторона відповідача надала необґрунтовані та бездоказові твердження, які спрямовані на уникнення цивільно-правової відповідальності за невиконання грошового зобов`язаня. З огляду на наведене представник позивача просила прийняти відпвідь на відзив, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Рух справи в суді Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 15 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначене на 04 червня 2025 року. Протокольною ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 04 червня 2025 року розгляд справи відкладено на 07 липня 2025 року Позиція учасників судового розгляду Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила розгляд справи здійснювати за її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, у поданому відзиві просила розгляд справи проводити у її відсутність. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 09 жовтня 2024 року між ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №73433213, відповідно до умов якого остання отримала кредит на споживчі потреби у розмірі 12000,00 гривень, на строк 30 календарних днів до 07 листопада 2024 року. Факт укладення договору між ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] також підтверджується довідкою про укладення договору (ідентифікацію) (а. с. 25). Кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав, про що свідчить лист АТ «ТАСКОМБАНК» №5841/47.1. від 18 лютого 2025 року згідно з яким 09 жовтня 2024 року об 11:41:17 на рахунок [PERSON] було зараховано 12000,00 гривень, договір №73433213 від 09 жовтня 2024 року, маскований номер картки [NUMBER] (а. с. 26-27). Відповідно до п. 2.3. Договору процентна ставка (фіксована) складає 0,250% в день. Згідно з п. 2.4. Договору комісія за надання позики від суми наданої позики становить 15,00%, що у грошовому виразі складає 1800,00 гривень. Відповідно до п. 2.4. Договору процентна ставка за понадстрокове користування позикою становить 2,7% в день. Згідно з п. 18. Договору якщо сума позики, зазначена в п. 2 Договору, перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений договором строк нараховуються проценти за понадстрокове користування позикою (її частиною) за ставкою, визначеною п. 2 Договору за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства. Відповідно до п. 21. Договору цей договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленями, з використанням інформаційно-комунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису позикодавця та електронного підпису однразовим ідентифікатором позичальника згідно Закону Ураїни «Про електронну кмерцію» та із додатковим накладанням кваліфікованого електронного підпису упововаженого працівника позикдавця із кваліфіковаою електронною позначкою часу згідно вимог Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженого постановою Національного банку України від 03 листопада 2021 №113. Згідно з п. 22. Договору порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору. За обраними позичальником параметрами позики позикодавцем в особистий кабінет та/або на електронну пошту позичальника надсилається підписана позикодавцем оферта у вигляді проекту договору для ознайомлення та узгодження умов разом з електронним повідомленням пропозицією укласти договір. На вказану позичальником електронну пошту та/або номер телефону надсилається згенерований одноразовий ідентифікатор для підписання договору. Позичальник, приймаючи пропозицію позикодавця укласти договір, підписує в інформаційно-комунікаційній системі електронне повідомлення одноразовим ідентифікатором. Сформовані таким чином електронні підписи позичальника та позикодавця накладені на Договір. Після підписання такими електронними підписами договору позикодавець на виконання вимог Постанови НБУ додатково накладає кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника позикодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу, після чого його умови вважаються прийнятими, а договір укладеним. У п. 29. Договору зазначено номер електронного платіжного засобу [PERSON] : [NUMBER] . Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №73433213 від 09 жовтня 2024 року заборгованість [PERSON] за даним кредитним договором станом на 13 лютого 2025 року складає 20532 гривні 00 копійок, що складається із заборгованості за основним боргом в сумі 12000 гривень 00 копійок, заборгованості за несплаченими базовими процентами в сумі 900,00 гривень, заборгованості за несплаченими процентами на прострочену позику в сумі 5832,00 гривні та заборгованості за комісією в сумі 1800,00 гривень. При цьому, проценти за користування кредитом нараховані з 09 жовтня 2024 року по 07 листопада 2024 року, проценти за понадстрокове користування кредитом нараховано з 08 листопада 2024 року по 25 листопада 2024 року За матеріалами справи відповідач будь-яких платежів на повернення кредиту чи сплати відсотків не здійснювала. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення За правилами ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Предметом даного позову є стягнення заборгованості за договором позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Правилами ч. 1 ст. 1054 ЦК України унормовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Положеннями ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Коли позикодавцем є юридична особа договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми позики (стаття 1047 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. В силу ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно з ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. За змістом ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК). У постанові від 07 квітня 2021 року у справі №623/2936/19 Верховний Суд дійшов висновку, що використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором при укладенні договору відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Укладений 09 жовтня 2024 року [PERSON] договір позики №73433213 із ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» за формою відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором, який є аналогом власноручного підпису. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України. Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України визначає. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що матеріалами справи доведено факт укладення 09 жовтня 2024 року між ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] кредитного договору №73433213 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором на умовах платності й строковості. У справі також встановлено, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб [PERSON] . Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача спростувати розмір існуючої заборгованості. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, вказане свідчить про порушення прав позивача, яке підлягає захисту шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Станом на час розгляду справи відповідач не спростувала заявлений позивачем розмір заборгованості за тілом позики, не надала доказів сплати нею зазначеної суми. Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт існування у [PERSON] перед позивачем заборгованості за тілом кредиту за вищевказаним кредитним договором в розмірі 12000,00 гривень, яка нею добровільно не сплачується, тому в цій частині позов необхідно задовольнити. Окрім тіла позики позивач просить стягнути заборгованість за несплаченими базовими процентами в розмірі 900,00 гривень за процентною ставкою 0,250% в день, як передбачено договором. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Вказана норма була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року №3498-IX та набрала чинності 24 грудня 2023 року. Передбачений п. 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів 2,5%, 120 днів 1,5%, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч. 2 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Отже, умови укладеного договору позики №73433213 від 09 жовтня 2024 року щодо нарахування процентів за користування кредитом за ставкою 0,250% в день відповідають чинному законодавству. Вказані проценти нараховані в межах строку кредитування, який закінчився 07 листопада 2024 року. Відтак, вимога позивача про стягнення заборгованості за несплаченими базовими процентами в розмірі 900,00 гривень підлягає задоволенню. Також підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 1800,00 гривень, оскільки її сплата передбачена п. 2.4. договору позики №73433213 від 09 жовтня 2024 року та положеннями Закону України «Про споживче кредитування». Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за несплаченими процентами на прострочену позику в розмірі 5832,00 гривні. В обґрунтування даної вимоги позивач зазначає, що нарахування відсотків за понадстрокове користування кредитом після настання строку повернення позики є нічим іншим як мірою відповідальності за неналежне виконання умов договору, що передбачено ст. 625 ЦК України, із застосуванням відсоткової ставки погодженої сторонами. Згідно з\~ст.\~625\~ЦК України\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Представник позивача вказує, що нарахування відсотків за понадстрокове користування кредитом проведено правомірно, оскільки дана умова була погоджена сторонами у Договорі позики №73433213 від 09 жовтня 2024 року. Однак, суд не бере до уваги посилання представника позивача щодо законності нарахування відповідачці вказаної заборгованості з огляду на наступне. Пунктом 4 ст. 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 викладена правова позиція, у відповідності до якої, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні, проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 на території України введений воєнний стан. В подальшому він неодноразово продовжувався та діяв як на час укладення спірного договору позику, так і на час розгляду цієї справи. Відповідно до ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанови від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)). Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Враховуючи викладене та те, що проценти за понадстрокове користування позикою, що нараховані в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, нараховані під час дії воєнного стану, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки відповідачка прострочила виконання грошового зобов`язання за договором позики у період дії на території України воєнного стану, відсотки за понадстрокове користування позикою їй не можуть бути нараховані. Відтак, [PERSON] звільняється від обов`язку сплати відсотків за понадстрокове користування позикою на користь ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів», у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. З огляду на викладене, загальна сума заборгованості за договором позики №73433213 від 09 жовтня 2024 року, яка підлягає стягненню з відповідачки складає 14700,00 гривень (12000,00 гривень заборгованість за основним боргом, 900,00 гривень заборгованість за несплаченими базовими процентами, 1800,00 гривень заборгованість за комісією). Відповідно до норм ЦПК України, саме на сторону лягає обов`язок довести ті обставини на які вона посилається. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною першою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Стороною відповідача не надано суду контррозрахунок суми заборгованості, який би суд міг належним чином оцінити чи інший доказ, наприклад, висновок експертизи про невірність наданого розрахунку. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню частково. Щодо судових витрат Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано Договір №03-08/2023 про надання правничої допомоги, укладений 03 серпня 2023 року між ТОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» та адвокатським об`днанням «Правовий діалог», додаткову угоду №3 від 11 лютого 2025 року до Договору №03-08/2023 про надання правничої допомоги від 03 серпня 2023 року, акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги від 11 лютого 2025 року, акт приймання-передачі наданої правничої дпомоги за Договором №03-08/2023 про надання правничої допомоги від 03 серпня 2023 року, платіжну інструкцію в національній валюті №b4f7e5 від 24 лютого 2025 року. Вартість правничої допомоги, згідно з наданими письмовими доказами становить 7100,00 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А відповідно\~до ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~ на\~відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові \~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, зокрема, на 71,60% (14700,00 х 100 / 20532,00), з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір та витрати на правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам, що становить, відповідно, 2168,05 гривень судового збору (3028,00 х 71,60/100) та 5083,60 гривні витрат на правову допомогу (7100,00 х 71,60/100).

Outcome: partial