Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

Зміст позовних вимог Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» звернулося до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування завданої майнової шкоди в розмірі 38110,92 грн. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, що 13.08.2021 сталася ДТП з вини відповідача. Страховик - ПрАТ «СК «Уніка» визнав вказану подію страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування в загальному розмірі 140 729,36 грн. TДB СГ «ОБЕРІГ», як страховик відповідача, відшкодувало 102 618,44 грн. До ПрАТ «СК «Уніка» перейшло право вимоги до відповідача, як до особи, яка завдала майнових збитків, на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» в порядку суброгації в сумі 38110,92 грн. У відповіді на відзив на позовну заяву представник позивача зазначає, що ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ», як страховик відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку встановленому законодавством, а якщо так, то у страховика не виникає обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності). Оскільки коефіцієнт зносу авто не виплачується відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за страховим полісом, відшкодування розміру коефіцієнта зносу замінених складових покладається на винну особу. Позиція сторони відповідача У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині суми страхового відшкодування, що складає 27381,56 грн. Представник відповідача вказує, що страховий ліміт відповідальності [PERSON] за шкоду заподіяну майну був встановлений умовами полісу ЕР 203348418 від 01.04.2021 у розмірі 130000,00 грн. Відповідно різниця між загальним лімітом відповідальності, яку відповідно до вимог закону має сплатити страховик ТДВ «Страхова компанія «ОБЕРІГ» на підставі полісу ЕР 203348418 від 01.04.2021 та фактично сплаченою становить 27381,56 грн. Повідомлення учасників про розгляд справи Позивач повідомлявся про розгляд справи шляхом надсилання копії ухвали про відкриття провадження у справі до електронного кабінету, що підтверджується відповідною довідкою. Відповідач повідомлявся про розгляд справи належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви на адресу його зареєстрованого місця проживання та до електронного кабінету, що підтверджується матеріалами справи. Третя особа повідомлялася про розгляд справи шляхом надсилання копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками до електронного кабінету, що підтверджується відповідними довідками. Фактичні обставини справи, встановлені судом 13.08.2021 о 09:00 год [PERSON] , керуючи автомобілем «Skoda Oktavia Tour», д.н.з. [NUMBER] , по Північному мосту у м. Києві, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з т/з «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався попереду, що призвело до зіткнення автомобілів, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 12.1, 13.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 17 вересня 2021 року у справі № 754/13591/21 [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси власника транспортного засобу «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , були застраховані в ПАТ «СК «Уніка» за Договором добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 030106/4615/0000265 від 21.07.2021. Позивачем було розраховано суму страхового відшкодування на підставі заяви від 15.08.2021, звіту від 06.09.2021, ремонтної калькуляції, рахунків від 09.09.2021 на суму 123070,16 грн та від 08.10.2021 на суму 17659,20 грн, страхових актів від 10.09.2021 та від 21.10.2021, та згідно з платіжними інструкціями від 13.09.2021 на суму 123070,16 грн та від 21.10.2021 на суму 17659,20 грн здійснено виплату в зальному розмірі 140729,36 грн. На момент ДТП відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ «Страхова група «Оберіг» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР 203348418 від 01.04.2021, за яким ліміт відповідальності страховика за шкоду майну становить 130000,00 грн. ТДВ «Страхова група «Оберіг» здійснило виплату страхового відшкодування на користь позивача згідно з платіжними інструкціями від 04.11.2021 на суму 76463,32 грн та від 19.01.2022 на суму 15893,28 грн, що разом складає 92356,60 грн. Загальна сума відшкодування склала 102618,44 грн, враховуючи укладений між ПрАТ «СК «УНІКА» та ТДВ «СГ «Оберіг» договір про дисконт виплати страхового відшкодування у розмірі 10%. Позивач просить суд стягнути з відповідача різницю між сумою страхового відшкодування, сплаченою позивачем, та сумою страхового відшкодування, виплаченою за полісом ЕР 203348418, а саме 38110,92 грн (140729,36 - 102618,44). Норми права та мотиви суду За приписами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176 цс 18) міститься такий висновок щодо застосування норм права: «68. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. 69. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. 70. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. 71. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 72. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. 73. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). 74. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність». Судом встановлено, що позивачем здійснено виплату страхового відшкодування потерпілій особі у зв`язку з настанням страхового випадку у розмірі 140729,36 грн. Відповідно до положень статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (чинного на момент ДТП) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). У постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц Верховний Суд підтримав вказаний висновок, зазначивши, що оскільки страховик завдавача шкоди виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі, визначеному статтею 29 Закону № 1961-IV, - вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності). У постанові у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20) зроблено висновок, що «відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суди не звернули уваги, що різниця між виплаченою [PERSON] страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме [PERSON], як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити [PERSON] таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 522/15636/16-ц (провадження № 61-1819св17) зазначено, що «якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Враховуючи те, що на відновлення автомобіля позивача окремі вузли підлягали заміні, апеляційний суд правильно визначив розмір коштів, який необхідний на відновлення пошкодженого автомобіля позивача та зробив обґрунтований висновок про те, що на користь позивача має бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди, страховою виплатою і витратами, які необхідні для повного відновлення транспортного засобу». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 709/370/20 (провадження № 61-16320св20) зазначено: «різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, зумовлена законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком - франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Тому саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Тому суд першої інстанції установивши, що розмір шкоди, завданої позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує розмір страхового відшкодування, зробив правильний висновок, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою». Оскільки ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі, визначеному статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності). Отже, різниця між сумою страхового відшкодування потерпілій особі, сплаченою позивачем, та сумою страхового відшкодування, виплаченою за полісом ЕР 203348418, у розмірі 38110,92 грн покладається на винну особу - відповідача. З огляду на зазначене, пред`явлений до відповідача позов підлягає задоволенню. Щодо судових витрат Відповідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволені судом, то судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі, а саме в сумі 3028,00 грн.

Outcome: approved