Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-10 00:00:00

[PERSON] 23 жовтня 2024 року звернувся до Самбірського міськрайонного суду Львівської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 21020 доларів США за борговими розписками та понесені судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 25.01.2024 року між ним та [PERSON] укладено договір позики відповідно до якого він передав 8900 (вісім тисяч дев`ятсот) доларів США, а [PERSON] отримав та зобов`язався повернути отримані грошові кошти за місяць після оголошення про їх повернення. Також 26.01.2024 року між ним та [PERSON] укладено договір позики відповідно до якого він передав 5520 (п`ять тисяч п`ятсот двадцять) доларів США, а [PERSON] отримав та зобов`язався повернути отримані кошти за місяць після оголошення про їх повернення. Також 26.01.2024 року між ним та [PERSON] укладено договір позики відповідно до якого він передав 6600 (шість тисяч шістсот) доларів США, а [PERSON] отримав та зобов`язався повернути отримані кошти за місяць після оголошення про їх повернення. 22.07.2024 року ним повідомлено відповідача в телефонному режимі, що в нього змінилися життєві обставини, а тому він просить його повернути кошти про що він не заперечував. Після його дзвінка відповідач став його уникати, на телефонні дзвінки не відповідав, іншим чином на зв`язок не виходив, що змушує вважати, що він не хоче виконати взяті на себе зобов`язання повернути борг. 20.08.2024 року позивачем на адресу відповідача був скерований лист-претензія з вимогою повернути грошові кошти, який [PERSON] отримав, проте борг не повернув. Оскільки зобов`язання за договорами позики не виконано, [PERSON] просить ухвалити рішення, яким стягнути із відповідача суму боргу та понесені судові витрати (а.с. 1-3). Одночасно, 23 жовтня 2024 року позивач надав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне на праві власності [PERSON] домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 409 м2, зареєстроване в реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта 1318052346242), та грошові кошти, які знаходяться на рахунках в усіх банках (фінансових установах) в інших кредитно-фінансових установах України в межах розміру боргу 21020 доларів США. Ухвалою суду\~від 28\~жовтня 2024\~року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено (а.с.31-32). Постановою Львівського апеляційного суду від 14 січня 2025 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, вжито заходів забезпечення позову у виді накладення арешту та грошові кошти, що належать [PERSON] та знаходяться на рахунках у банківських та інших кредитно-фінансових установах України в межах ціни позову в розмірі 21020 доларів США. Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 866492 від 25 жовтня 2024 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 29). Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 жовтня 2025 року прийнято до розгляду, відкрито провадження у дані справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого засідання та повідомленням учасників справи (а.с.30). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та дану цивільну справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні в залі суду (а.с. 66). Позивач [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги підтримав, просив такі задовольнити. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення SMS-повідомлення на номер телефону, який зазначений у матеріалах справи (а.с.52), що підтверджується довідкою про його доставку адресату від 29 травня 2025 року, до суду не з`явився, причини неявки суд не повідомив та клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, відзив на позов не надав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавиться провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом 25.01.2024 року між [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] , [INFO] (позичальником) укладено договір позики відповідно до якого [PERSON] передав (позичив) 8900 (вісім тисяч дев`ятсот) доларів США, а [PERSON] отримав та зобов`язався повернути отримані кошти за місяць після оголошення про їх повернення (а.с. 49). 26.01.2024 року між [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] [INFO] (позичальником) укладено договір позики відповідно до якого [PERSON] передав (позичив) 5520 (п`ять тисяч п`ятсот двадцять) доларів США, а [PERSON] отримав та зобов`язався повернути отримані кошти за місяць після оголошення про їх повернення (а.с. 50). 26.01.2024 року між [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] [INFO] (позичальником) укладено договір позики відповідно до якого [PERSON] передав (позичив) 6600 (шість тисяч шістсот) доларів США, а [PERSON] отримав та зобов`язався повернути отримані кошти за місяць після оголошення про їх повернення (а.с. 51). 21 серпня 2024 року представником [PERSON] адвокатом Кіт В.Ю. направлено [PERSON] лист-претензію (повідомлення) про повернення боргу та описом документів вкладених в цінний лист на адрес його реєстрації та фактичного місця проживання, зазначений лист було отримано [PERSON] 24.08.2024 року особисто, що підтверджується витягом з сайту Укрпошти (а.с. 12-15). На момент звернення до суду з позовом [PERSON] борг за договорами позики не повернув. Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договорами позики. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) зроблено такі висновки: «За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». Згідно з частинами першою, третьою\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Згідно зі статтею 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Наявність оригінала розписок у позивача (позикодавця), згідно зі статтею 545 ЦК України, свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. У постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 752/13757/16-ц, від 12 листопада 2020 року у справі № 154/3443/18 також зроблено висновки про те, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, доводить те, що боргове зобов`язання не виконане. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог частини 2 статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц зроблено висновки про те, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Як встановлено судом відповідач взяв у позивача грошові кошти у борг, від дня пред`явлення вимоги, у визначений строк не здійснив повернення цих коштів. За загальним правилом (ч. 1 ст. 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, при цьому кожна сторона відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду\~від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач [PERSON] не скористався своїм правом щодо спростування позовних вимог, або розміру заборгованості, зазначених позивачем. Встановивши справжню природу правовідносин сторін, якими підтверджено правовідносини позики та факт передання позивачем відповідачу коштів у загальному розмірі 21020 доларів США, з огляду на порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення позики, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем [PERSON] при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір в розмірі 8677,00 грн. (а.с. 4). Оскільки позовні вимоги задоволені, судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved