Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить: встановити факт його постійного проживання разом із [PERSON] в с.Сулятичі Стрийського (колишнього Жидачівського) району Львівської області на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила [INFO] ; визнати за ним, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 2,60 умовних кадастрових гектари, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №3165 від 25.04.1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №248 від 21.04.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №35 Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його бабуся по материній лінії [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 2,60 умовні кадастрові гектари, належне померлій на підставі сертифікату га право на земельну частку (пай) серії ЛВ №3165 від 25.04.1997 року. [PERSON] на випадок своєї смерті залишила заповіт від 13.04.1994 року, яким заповіла своє майно дочці [PERSON] . [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Жидачівської державної нотаріальної контори, внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу № 306/1996, а 23.01.1997 року їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом відносно житлового будинку. Спадкових прав відносно земельної частки (паю) вона не оформляла. [INFO] померла його матір [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 2,60 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №3165 від 25.04.1997року, що вона фактично успадкувала після смерті своєї матері [PERSON] , але юридично не оформила. Згідно довідки Журавненської селищної ради №67 від 14.05.2025 року, [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована в с. Сулятичі Жидачівського району Львівської області до моменту своєї смерті, що наступила [INFO] . Заповіту від [PERSON] у Сидорівській сільській раді не посвідчувалося. На момент смерті [PERSON] разом з нею постійно проживали її чоловік [PERSON] та син [PERSON] (без реєстрації). [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін. Зазначає, що крім нього, іншим спадкоємцем першої черги спадкування за законом був чоловік покійної [PERSON] , однак він спадщину після смерті своєї дружини [PERSON] не прийняв, оскільки помер [INFO] , а його право на прийняття належної йому частки спадщини перейшло до нього по спадковій трансмісії. Оскільки він постійно проживав із матір`ю на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що її прийняв, проте юридично не оформив. 15.05.2025 року він звернувся до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї матері, однак нотаріус відмовив йому, у зв`язку із пропуском піврічного терміну для подання заяви про прийняття спадщини, а також через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на земельну частку(пай), що знаходяться на території Сидорівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлій і є спадковим майном. За таких обставин він змушений звертатися до суду із вимогою про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини та вимогою про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 20.05.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 13.06.2025 року в порядку витребування доказів зобов`язано Львівський державний нотаріальний архів в особі завідувача в строк до 27 червня 2025 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області оригінал або належним чином завірені копіїспадкової справи №306/1996, заведену у Жидачівській державній нотаріальній конторі, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] в с.Сулятичі Жидачівського району Львівської області. 02.07.2025 року завідувачем Львівського державного нотаріального архіву Бичківською О.М. надіслано копію спадкової справи №306//1996, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою від 03.07.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, з мотивів, викладених у такому, просили позов задоволити. Представник відповідача - Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якого просить розглянути справу без участі їхнього представника, а також повідомляє про відсутність на час розгляду справи у суді інформації, яка була б підставою щодо заперечення стосовно предмету даної заяви. Заслухавши вступне слово позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено такі обставини. Як вбачається із свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] , її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , 23.02.1958 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] , його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Як видно з копії тимчасової посвідки на проживання серія [NUMBER] від 27.11.2003, виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] , останній зареєстрований у [ADDRESS] року (а.с.6 на звороті). [INFO] померла бабуся позивача по материній лінії [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим Сидорівською сільською радою Жидачівського району Львівської області від 01.07.1996 року (а.с.12). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 2,60 умовні кадастрові гектари, належне померлій на підставі сертифікату га право на земельну частку (пай) серії ЛВ №3165 від 25.04.1997 року (а.с.19). За життя [PERSON] , 13.04.1994 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Володимирецької сільської ради, зареєстрований в реєстрі за №6, згідно якого остання заповіла все своє майно дочці [PERSON] (а.с.40). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом. Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК УРСР 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Судом також встановлено, що крім [PERSON] , інших спадкоємців за заповітом, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] не було, що підтверджується також матеріалами спадкової справи №306/1996, яка заводилася Жидачівською ДНК, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.36-47). Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] були діти покійної: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст.553 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , спадщину за законом після смерті своєї матері - [PERSON] , померлої [INFO] не прийняли, що підтверджується поданими ними письмовими заявами, які містяться в матеріалах спадкової справи №306/1996, яка заводилася після смерті - після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.37,38). Згідно вищевказаних заяв, [PERSON] та [PERSON] повідомляють Жидачівську ДНК про те, що вони є спадкоємцями до майна померлої [INFO] матері [PERSON] та відмовляються від належної їм частки спадщини. Натомість дочка покійної - [PERSON] звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері - [PERSON] , померлої [INFO] , внаслідок чого нотаріусом було заведено спадкову справу №306/1996 (а.с.39). При цьому, як вбачається із матеріалів спадкової справи №306/1996 із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті - [PERSON] , померлої [INFO] зверталася тільки [PERSON] . 23.01.1997 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті її матері - [PERSON] , померлої [INFO] , що складається із житлового будинку разом із господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.13, 46). Одночасно, як видно із матеріалів спадкової справи №306/1996, [PERSON] не видавалось свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті її матері - [PERSON] , померлої [INFO] , а саме щодо земельної частки (пай) на території Сидорівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 2,60 умовні кадастрові гектари, належне померлій на підставі сертифікату га право на земельну частку (пай) серії ЛВ №3165 від 25.04.1997 року. [INFO] померла матір позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Сидорівської сільської ради Жидачівського району Львівської області від 09.06.2020 року (а.с.14). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, площею 2,60 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №3165 від 25.04.1997року, що вона фактично успадкувала після смерті своєї матері [PERSON] , але юридично не оформила (а.с.19). Згідно довідки Журавненської селищної ради №67 від 14.05.2025 року, [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована в с. Сулятичі Жидачівського району Львівської області до моменту своєї смерті, що наступила [INFO] . Заповіту від [PERSON] у Сидорівській сільській раді не посвідчувалося. На момент смерті [PERSON] разом з нею постійно проживали її чоловік [PERSON] та син [PERSON] (без реєстрації). [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін (а.с.15). Оскільки заповіту [PERSON] не залишала, то спадкування відбулося за законом. Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Допитаний як свідок [PERSON] в судовому засіданні дав покази про те, що за бабусею [PERSON] доглядала його матір - [PERSON] . Він жив разом із своєю матір`ю до самої її смерті, поховав її. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав покази про те, що позивач являється його знайомим, односельчанином. Коли матір позивача - [PERSON] приїхала у село, то його бабуся та відповідно матір [PERSON] вже була старою жінкою та жила разом із нею. Вони разом жили до самої смерті [PERSON] . [PERSON] поховала її. Пізніше в село приїхав батько позивача, а потім приїхав і [PERSON] , який проживав разом із [PERSON] до смерті останньої. Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] були позивач та його батько - [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.17). Як видно із інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №81170610 від 14.05.2025 року, відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.18, 55). [PERSON] , спадщину за законом після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] , фактично прийняв, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час смерті останньої, однак юридично своїх спадкових прав не оформив, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №81170533 від 14.05.2025 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.16, 56). З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Посацькою А.О. №30/02-31 від 15.05.2025 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з тим, що він пропустив встановлений законом термін для прийняття спадщини, а також відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно (а.с.21). Вирішуючи даний спір суд виходить з такого. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). У п.п. 2,23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Таким чином, суд приходить до переконання, що здобутими під час судового розгляду письмовими доказами та показами свідків, достатньо стверджується той факт, що [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем - [PERSON] у с.Сулятичі Стрийського району Львівської області на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила [INFO] , а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення. Крім того, частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна. Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Позивач стверджує, що правовстановлюючі документи на спадкове майно втрачено. Доказом того, що покійна [PERSON] отримала право на середню земельну частку (пай) на території Сидорівської сільської ради, маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №3165, зареєстрованого 25.04.1997 року, реєстраційний номер 35, площа земельної ділянки - 2,60 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 21.04.1997 р. №248, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №270/15-25 від 06.02.2025 року (а.с.19). Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування вищезазначеною земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за [PERSON] у відділі не зареєстровано. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема, у зв`язку із тим, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сидорівської сільської ради, Жидачівського району Львівської області. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved