Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Зазначало, що КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади м. Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Надання послуг відповідачам здійснювалось на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, який був опублікований в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085). Відповідно до умов зазначеного договору будинок за адресою: [ADDRESS] під`єднаний до мереж тепло- та водопостачання. Як наслідок, будинок за зазначеною адресою під`єднаний до внутрішньо-будинкової системи тепло та водопостачання, відповідач є споживачем зазначених послуг. Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг КП «Київтеплоенерго». Власниками приміщення за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] . Проте, відповідачі не сплачували спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в результаті чого у них утворилась заборгованість за послуги з централізованого опалення розмірі 25 343 грн., заборгованість з постачання гарячої води у розмірі 6 645 грн. 74 коп.; з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення розмірі 34 030 грн. 35 коп., заборгованість з постачання гарячої води у розмірі 13 383 грн. 62 коп.; за період з 01.11.2021 заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 27 310 грн. 98 коп., за постачання гарячої води у розмірі 6 142 грн. 35 коп. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за період з 01.05.2018 до 31.10.2021 за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в результаті чого у них утворилась заборгованість за послуги з централізованого опалення розмірі 25 343 грн., заборгованість з постачання гарячої води у розмірі 6 645 грн. 74 коп.; з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення розмірі 34 030 грн. 35 коп., заборгованість з постачання гарячої води у розмірі 13 383 грн. 62 коп.; за період з 01.11.2021 заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 27 310 грн. 98 коп., за постачання гарячої води у розмірі 6 142 грн. 35 коп. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 548 грн. 82 коп., за абонентське обслуговування послуг з теплової енергії у розмірі 1 118 грн. 23 коп., заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку у розмірі 176 грн. 80 коп., витрати, пов`язані із отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 43 грн. та судовий збір у розмірі 3 028 грн. Відповідно до ухвали судді Подільського районного суду м. Києва від 18.02.2025 було відкрито провадження у цивільній справі за позовом КП «Київтеплоенерго» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив в якому останній вказав, що з 05.10.2016 він проживає за іншою адресою, а отже не є споживачем комунальних послуг за адресою [ADDRESS] . Крім того, посилаючись на те, що позивач звернувся до суду із пропуском строку позовної давності, просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості, нарахованої до 01.05.2018 у розмірі 31 988 грн. 74 коп. У відповіді на відзив, позивач, заперечуючи про доводів відповідача [PERSON] , вказав, що на підтвердження виникнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг ним надано належні та допустимі докази. Тарифи нарахування заборгованості закріплені в розпорядженнях КМДА, інформація про які є загальнодоступною та офіційно опублікованою. Долучений до справи розрахунок заборгованості детально відображає нарахування, оплати споживача та діючий тариф, а тому є належним та допустимим доказом у справі. З приводу строку позовної давності, зазначив, що з огляду на п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України, строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості було продовжено на строк дії карантину, таким чином, ним не було пропущено строк позовної давності звернення до суду. Посилаючись на вищевикладене, просив позов задовольнити. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, був опублікований в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085) (а.с. 59-58). Відповідно до договору про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18 від 11.10.2018 ПАТ «Київенерго» відступає, а КП «Київтеплоенерго» набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання на загальну суму 1 818 662 617 грн. 96 коп. станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані кредитором з 01.08.2018 до дати укладення цього договору та коригувань платежів. Як установлено судом, відповідно до витягу з державного реєстру права власності на нерухоме майно № 395072453 від 16.09.2024 квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Постачання теплової енергії КП «Київтеплоенерго» відповідачу підтверджується випискою з особової картки, відомостями споживання теплової енергії, відомостями реєстрації параметрів тепло споживання, актами про готовність вузла комерційного обліку споживача, корінцями наряду по особовому рахунку абонента № [NUMBER] . Заборгованість відповідачів за житлово-комунальні послуги перед КП «Київтеплоенерго» складає за послуги з централізованого опалення - 25 343 грн., заборгованість з постачання гарячої води - 6 645 грн. 74 коп.; з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення - 34 030 грн. 35 коп., заборгованість з постачання гарячої води - 13 383 грн. 62 коп.; за період з 01.11.2021 заборгованість за послуги з постачання теплової енергії - 27 310 грн. 98 коп., за постачання гарячої води - 6 142 грн. 35 коп. (а.с. 10-20). 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» було укладено Договір 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенрго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) передбачено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 5 Закону до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; Комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. З матеріалів справи вбачається, що КП «Київтеплоенерго» є виконавцем комунальних послуг. Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 8 Закону виконавець комунальної послуги зобов`язаний: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 10 Закону ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] вказав, що з 05.10.2016 він проживає за іншою адресою, а отже не є споживачем комунальних послуг за адресою [ADDRESS] . З приводу вказаного твердження відповідачів суд зазначає наступне. Відповідно до п. 6 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України вказано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем надано витяг з державного реєстру права власності на нерухоме майно № 395072453 від 16.09.2024, відповідно до якого квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] з 28.12.2010 та [PERSON] з 12.04.2012 (а.с. 8). Таким чином, відповідачами, у порушення вимог ст. ст. 76, 81 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що вони не є споживачами житлово-комунальних послуг, відповідно до визначення, закріпленого Законом України «Про житлово-комунальні послуги», за період 01.05.2018 до 31.10.2021, суду не надано. У відзиві на позов відповідач просив також застосувати строк позовної давності. За змістом статей 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. При цьому суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє в позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. За правилами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Отже, з урахуванням статті 257 ЦК України, позивач вправі був звернутися до суду з позовом до відповідачів за захистом свого порушеного права з вимогами про стягнення заборгованості, яка утворилася з 01.05.2018, у строк не пізніше 01.05.2021, позов подано 20.12.2024. Однак, оскільки Законом № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності не підлягає задоволенню судом з урахуванням положень вищенаведеного законодавства, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постанові від 06 травня 2021 року у справі № 903/323/20, від 06 грудня 2023 року справі № 212/10834/21. У постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) Верховний Суд зазначив про те, що у пункті 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України в редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540 - ІХ перелічені всі статті Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Із даним позовом КП «Київтеплоенерго» звернулося до суду 20.12.2024, однак враховуючи, що пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України перебіг строку позовної давності продовжено на строк дії карантину, внесені до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зміни набули чинності з 02.04.2020, відповідно не є пропущеним строк позовної давності щодо платежів, строк сплати яких станом на 02.04.2017 не завершився. За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за період з 01.05.2018 до 31.10.2021 за послуги з централізованого опалення у розмірі 25 343 грн., заборгованість з постачання гарячої води у розмірі 6 645 грн. 74 коп.; з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення розмірі 34 030 грн. 35 коп., заборгованість з постачання гарячої води у розмірі 13 383 грн. 62 коп.; за період з 01.11.2021 заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 27 310 грн. 98 коп., за постачання гарячої води у розмірі 6 142 грн. 35 коп. є правомірними, оскільки подані в межах позовної давності. Як установлено судом, [PERSON] , [PERSON] свої зобов`язання з оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не виконують, в результаті чого у них утворилась заборгованість за послуги з централізованого опалення розмірі 25 343 грн., заборгованість з постачання гарячої води у розмірі 6 645 грн. 74 коп.; з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення розмірі 34 030 грн. 35 коп., заборгованість з постачання гарячої води у розмірі 13 383 грн. 62 коп.; за період з 01.11.2021 заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 27 310 грн. 98 коп., за постачання гарячої води у розмірі 6 142 грн. 35 коп. (а.с. 10-20). У зв`язку з тим, що відповідачі не оплачують послуги за спожиті житлово-комунальні послуги, у них, утворилась заборгованість, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення солідарно з відповідачів заборгованість за послуги за період до 01.05.2018 з централізованого опалення у розмірі 25 343 грн., з постачання гарячої води у розмірі 6 645 грн. 74 коп.; за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 34 030 грн. 35 коп., з постачання гарячої води у розмірі 13 383 грн. 62 коп.; за період з 01.11.2021 за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 27 310 грн. 98 коп., за постачання гарячої води у розмірі 6 142 грн. 35 коп., за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 548 грн. 82 коп., за абонентське обслуговування послуг з теплової енергії у розмірі 1 118 грн. 23 коп., заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку у розмірі 176 грн. 80 коп. Крім того, позивач просив стягнути з відповідачів витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 43 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Оскільки витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до норм ст. 133 ЦПК України, не належать до судових витрат, правові підставі для стягнення з відповідачів витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розмірі 43 грн. відсутні. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді сплати судового збору підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача по 1 514 грн. з кожного.

Outcome: approved