Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

У вересні 2024 року [PERSON] звернулася до Автозаводського районного суду міста Кременчука із позовною заявою, у якій просила визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] . На обґрунтування своїх вимог зазначила, що спільна дитина [PERSON] проживає разом із нею, однак до недавнього часу проживала разом із відповідачем. Дитина має інвалідність та патологічний стан (стан після субтотального видалення доброякісної пухлини правої скронево-підкоркової ділянки, лівобічний геміпарез; тератоідна пухлина правої скроневої ділянки), згідно з висновком ЛКК ДМКЛ №\~121 від 27 жовтня 2016 року у дитини доброякісна пухлина головного мозку, яка призвела до порушення функцій ЦНС. У зв`язку з наведеним, дитина потребує постійного догляду та лікування, що не може бути забезпечене позивачем, яка в свою чергу за Консультативним висновком спеціаліста від 12 червня 2024 року має генералізований тривожний розлад, депресивний епізод середньої стадії; неодноразово зверталася до психіатрів; не має самостійного доходу, власного житла, не є матеріально забезпеченою особою, не працює, тобто не може забезпечувати дитину. Отже, за доводами позивача, її стан здоров`я, відсутність доходів не дають їй можливості створити необхідні умови для життя, розвитку та дозвілля дитини, тому вважає доцільним визначити місце проживання дитини разом із батьком [PERSON] , з яким дитини проживала раніше. Ухвалою від 14 жовтня 2024 року Автозаводський районний суд міста Кременчука відкрив провадження у справі для розгляду в загальному позовному провадженні та призначив підготовче судове засідання, яке ухвалою від 13 січня 2025 року закрив та призначив справу до розгляду. 12 листопада 2024 року на адресу суду від Головного управління ДПС у Полтавській області надійшла витребувана за клопотанням позивача інформація щодо суми доходу, нарахованого [PERSON] за попередній податковий рік. 20 листопада 2024 року від відповідача надійшов відзив на позов, у якому він просив відмовити у його задоволенні та зазначив, що оскільки в 2016 році між сторонами погіршились відносини, було прийнято спільне рішення про окреме проживання, одночасно між сторонами було погоджено, що спільна дитина буде проживати з матір`ю. Відповідно до рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 06 січня 2017 року у справі № № 535/1043/16-ц позивач стягує аліменти на утримання неповнолітньої спільної дитини [PERSON] з відповідача. При цьому він не заперечує, що [PERSON] не чинить йому перешкод з 2016 року по даний час у спілкуванні та прийнятті участі у вихованні спільної доньки, саме тому донька як і на вихідні так і на канікули мала та має можливість проживати з батьком. Питання про зміну місця проживання дитини чи будь-який спір між сторонами ніколи не існував. 23 жовтня 2021 року він уклав шлюб у Саксаганському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Дніпро) з [PERSON] , від якого вони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки про доходи форми ОК-5, ОК-7 він протягом останніх трьох років не має жодного офіційного та постійного доходу, працює по підробітках, як водій, саме тому його доходи досить мінливі, як і не нормований робочий графік, що фактично унеможливить проживання з ним [PERSON] за умови діагностованого у неї тяжкого діагнозу та наявного статусу дитини інваліда до 18 річного віку, потреби у постійному догляді та контролі за її станом здоров`я. У судове засідання залучені до участі у справі учасники справи, котрі повідомлялися судом про час, дату та місце розгляду справи належним чином, не прибули. Представник позивача звернувся з заявою, у якій просив розглянути справу без його та позивача участі, позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник подав заяву, у якій підтримав викладені у відзиві доводи, просив проводити розгляд без його та відповідача участі. Виконавчий комітет Подільської районної у місті Полтаві ради просив проводити судові засіданні без участі його представника. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи та дослідивши надані учасниками справи докази у справі суд дійшов таких висновків. Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року №\~2402-III «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК\~України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року \~\~ у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ у справі від 07 грудня 2006 року «Хант проти України» заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.\~Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передання йому дитини. Суд установив, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка має статус дитина з інвалідністю, за висновком ЛКК ДМКЛ №\~127 від 06 листопада 2014 року має діагноз стан після субтотального видалення доброякісної пухлини правої скронево-підкоркової ділянки, лівобічний геміпарез; за медичним висновком №\~24 від 01 листопада 2016 року має захворювання тератоідна пухлина правої скроневої ділянки; за висновком ЛКК ДМКЛ №\~121 від 27 жовтня 2016 року у дитини має місце доброякісна пухлина головного мозку. Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади від 19 квітня 2024 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За консультативним висновком спеціаліста від 12 червня 2024 року [PERSON] встановлено діагноз генералізований тривожний розлад, депресивний епізод середньої стадії; за даними Пенсійного фонду України доход [PERSON] за 2024 рік становить 21300,00 грн. Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач є фізичною собою-підприємцем; за даними з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків суми доходу, нарахованого [PERSON] за період третій квартал 20213 року по другий квартал 2024 року становить 1851683,06 грн; за даними Пенсійного фонду України доход [PERSON] за 2023 рік становить 00,00 грн, відомості щодо 2024 року відсутні. Згідно з актовим записом про шлюб [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] (свідоцтво від 23 жовтня 2021 року), а відповідно до актового запису про народження [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Виконавчий комітет Подільської районної у місті Полтаві ради повідомив суд, що спеціалістами у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцького району Полтавської області було здійснено відвідування за адресою проживання [PERSON] ( [ADDRESS] ), однак двері ніхто не відчинив, на телефонні дзвінки не відповідає, абонент не в зоні доступу. У подальшому службою з`ясовано, що [PERSON] за вказаною адресою не проживає, місце його проживання не відоме, у зв`язку з чим не можливо зібрати необхідну інформацію для підготовки висновку органом опіки та піклування. Із доданого до цієї відповіді листа Автозаводської районної адміністрації Кременчуцького району Полтавської області також убачається, що 18 квітня 2025 року до служби у справах дітей з`явилася [PERSON] , яка пояснила, що вона є матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] , а також повідомила про те, що починаючи з 2020 року її син не проживає за адресою: [ADDRESS] , а мешкає у м. Кривому Розі за невідомою їй адресою, останній раз вона бачила сина у грудні 2024 року, спілкується з ним лише по телефону. 25 червня 2025 року Виконавчий комітет Подільської районної у місті Полтаві ради повідомив суд, що до служби у справах дітей надійшов лист Микільського навчально-реабілітаційного центру Полтавського району Полтавської області, яким повідомило про те, що [PERSON] , [INFO] , влаштовано до закладу за заявами батьків на цілодобове перебування у спеціальному закладі освіти, де є змога отримувати корекційні та реабілітаційні послуги. З доданого цим органом Акта обстеження умов проживання вбачається, що 02 квітня 2025 року проведено обстеження умови проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; умови проживання задовільні, відповідають санітарно-гігієнічним нормам; для виховання та розвитку дитини створені такі умови: окрема вмебльована кімната, наявний одяг та взуття, стіл для навчання; стосунки, традиції сімейні. Із доданого цим органу листа Микільського навчально-реабілітаційного центру Полтавського району Полтавської області вбачається, що з 17 березня 2025 року учениця 4 класу [PERSON] , [INFO] , яка фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , приступила до навчання з цілодобовим перебуванням у цьому закладі; відповідно до висновку ІРЦ дитина потребує навчання у спеціальному закладі освіти, де є змога отримувати корекційні та реабілітаційні послуги; дівчинка зарахована до закладу відповідно до рекомендацій ІРЦ та за заявою батьків. Вирішуючи вимоги сторін суд враховує, що під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди передусім повинні враховувати інтереси самої дитини, оцінюючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. У разі зміни відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною визначене місце проживання дитини з одним із батьків може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2023 року по справі № 554/5428/21-ц (провадження № 61-9323св22). У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України дає підстави для висновку, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема, особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Звертаючись до суду, позивач посилалася на те, що стан її здоров`я та фінансовий стан не дають їй можливості для створення належних умов для розвитку, а також догляду та піклування за хворою дитиною. При цьому, доцільним, на її думку, було б визначення проживання спільної дитини разом із її батьком. Так, судом було зобов`язано орган опіки та піклування надати висновок про розв`язання спору що визначення місця проживання дитини, однак висновок не було підготовлено у зв`язку з неможливістю встановлення місця проживання/перебування батька дитини [PERSON] . При цьому орган опіки та піклування склав акт обстеження умов проживання дитини разом із матір`ю, з висновків якого вбачається, що остання забезпечила належні умови для дитини. На переконання суду, з огляду на встановлені обставини, місце фактичного проживання дитини, відсутність відомостей щодо місця проживання/перебування батька дитини, визначення місця проживання малолітньої доньки сторін разом із ним на даний час не відповідає її інтересам та призведе до порушення прав дитини на нормальне існування та гармонійний розвиток. При цьому суд враховує, що з 17 березня 2025 року влаштовано до Микільського навчально-реабілітаційного центру Полтавського району Полтавської області за заявами батьків на цілодобове перебування у спеціальному закладі освіти, де є змога отримувати корекційні та реабілітаційні послуги. Зазначені факти оцінено в сукупності з дотриманням інтересів дитини, які є пріоритетними порівняно з правами батьків, як на цей час, так і в майбутньому, балансу інтересів та прав батьків. Ураховуючи наведене, виходячи з якнайкращих інтересів дитини, оцінивши наявні у справі докази, повно встановивши обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову та визначення місця проживання дитини разом із батьком.

Outcome: dismissed