Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

Позивач АТ «Перший український міжнародний банк» звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами в загальній сумі 72832,47 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між позивачем та відповідачем були укладені кредитні договори: 03.10.2020 р. кредитний договір №2001699552701, за яким відповідачу видано кредит у сумі 32000,00 грн.; 03.04.2021 р. кредитний договір №1001850340401 про видачу відповідачу кредиту в сумі 19210,00 грн. Оскільки відповідач не виконує взяті на себе обов`язки по сплаті кредиту, заборгованість за вказаними договорами складає: №2001699552701 - 48710,50 грн., з них: 31024,61 грн. заборгованість за кредитом; 17685,89 грн. заборгованість по відсоткам; №1001850340401 - 24121,97 грн., з них: 15382,08 грн. заборгованість за кредитом; 4,05 грн. заборгованість по відсоткам; 8735,84 грн. заборгованість за комісією. Загальна сума заборгованості за договорами становить 72832,47 грн. Позивач направив письмову вимогу (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив в анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Тому позивач звернувся з позовом до суду, в якому просив стягнути вказану заборгованість та витрати зі сплати судового збору. Ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від відповідача на адресу суду відзив на позовну заяву не надходив. У судове засідання представник позивача не прибув, але в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але в судове засідання не з`явився без поважних причин, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом установлено, що 03.10.2020 [PERSON] підписав заяву №2001699552701 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, та підтвердив, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням змін) і погодилася з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку). За умовами заяви [PERSON] просив встановити кредитний ліміт у сумі 13106,00 грн., строк дії кредитного ліміту 12 місяців, стандартна та реальна процентна ставка складають - 47,88%. Також відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту. Із довідки про збільшення кредитного ліміту по договору №2001699552701 від 03.10.2020 вбачається, що банком 03.10.2020 р. [PERSON] на кредитну картку було встановлено ліміт 13106,00 грн., який востаннє 18.08.2021 р. було збільшено до 32000,00 грн. 03.04.2021 [PERSON] підписав заяву №1001850340401 та паспорт споживчого кредиту на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та підтвердив, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного обслуговування фізичних осіб. За умовами заяви [PERSON] просив встановити кредитний ліміт у сумі 19210,00 грн., строк дії кредитного ліміту 36 місяців, процентна ставка - 0,01%, реальна річна процентна ставка 72,274%, щомісячна комісія за обслуговування кредиту 2,99%, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 574,38 грн. щомісяця. Надання позивачем відповідачу кредитних коштів за договором №1001850340401 від 03.04.2021 у сумі 19210,00 грн. стверджено платіжною інструкцією від 03.04.2021 р. Із виписок/особового рахунку з 03.10.2020 по 09.09.2024 та з 03.04.2021 по 09.09.2024 вбачається, що відповідач користувався наданими кредитними коштами, здійснювалося погашення та списання коштів. За даними розрахунку заборгованості за кредитним договором №2001699552701 від 03.10.2020 станом на 09.09.2024 заборгованість становить: 31024,61 грн. - заборгованість за кредитом, 17685,89 грн. заборгованість по процентам. За даними розрахунку заборгованості за кредитним договором №1001850340401 від 03.04.2021 станом на 09.09.2024 заборгованість становить: 15382,08 грн. - заборгованість за кредитом, 4,05 грн. заборгованість по процентам та 8735,84 грн. заборгованість по комісії. 09.09.2024 АТ «ПУМБ» направило відповідачу письмову вимогу (повідомлення), в якій позивач повідомляє відповідача про наявність заборгованості за кредитними договорами, яка станом на 09.09.2024 складає в загальному розмірі 72832,47 грн. Направлення вимоги підтверджується списком відправлення згрупованих відправлень «Рекомендований лист» АТ «Укрпошта», що міститься в матеріалах справи. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Факт укладення договору та досягнення згоди щодо його істотних умов відповідачем не заперечується. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У разі, якщо фактично отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення його прав, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх порушених прав і законних інтересів судом шляхом зобов`язання відповідача виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року в справі № 342/180/17. Судом установлено, що фактично отримані та використані відповідачем кредитні кошти за вказаними договорами в добровільному порядку в повному обсязі не повернуті, тому вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими і стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту: по договору №2001699552701 в сумі 31024,61 грн. та по договору №1001850340401 від 03.04.2021 в сумі 15382,08 грн. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154 цс 18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості судом установлено, що проценти нараховані відповідно до умов договору і становлять: по договору №2001699552701 в сумі 17685,89 грн. та по договору №1001850340401 від 03.04.2021 в сумі 4,05грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Суд звертає увагу на той факт, що в Договорі №1001850340401 від 03.04.2021 р. зазначено розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%. Однак позивачем ні в позові, ні в розрахунку заборгованості не обгрунтовано, суму якої комісії і за які послуги було нараховано. Тим паче плата за управління кредитом не конкретизована і не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачем, та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. У кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості, тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 06.11.2023 року по справі №204/224/21. Отже, позовна вимога про стягнення комісії по Договору №1001850340401 від 03.04.2021 в розмірі 8735,84 грн. необґрунтована та задоволенню не підлягає. У зв`язку з вище вказаним, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення на загальну суму 64096,63 грн. Під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 2422,40 грн., оскільки вимоги позивача задоволено частково (88%), тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 2132,00 грн.

Outcome: partial