Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

В провадженні\~Вінницького міського\~суду Вінницької\~області перебувала\~цивільна справа\~за позовом\~ [PERSON] до Товариства з\~обмеженою відповідальністю «Дебт Форс»,\~за участю третіх осіб,\~які не\~заявляють самостійних\~вимог щодо\~предмета спору приватного\~нотаріуса Броварського районного\~нотаріального округу Київської області Гамзатової Аліни\~Анатоліївни, приватного виконавця\~виконавчого округу\~міста Києва Клітченко Оксани\~Анатоліївни,\~про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та повернення коштів. Рішенням Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 06.06.2025\~року в\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~без повідомлення\~(виклику)\~сторін позов [PERSON] до Товариства з\~обмеженою відповідальністю «Дебт Форс»,\~за участю третіх осіб,\~які не\~заявляють самостійних\~вимог щодо\~предмета спору приватного\~нотаріуса Броварського районного\~нотаріального округу Київської області Гамзатової Аліни\~Анатоліївни, приватного виконавця\~виконавчого округу\~міста Києва Клітченко Оксани\~Анатоліївни,\~про визнання виконавчого\~напису нотаріуса\~таким,\~що не\~підлягає виконанню\~та повернення\~коштів було\~розглянуто та\~ухвалено рішення\~про часткове задоволення позовних вимог. Представник позивача\~звернулася до\~суду із\~заявою про\~ухвалення додаткового\~рішення,\~яка мотивована\~тим,\~що оскільки розгляд\~справи здійснювався\~в спрощеному\~провадженні (без\~виклику сторін),\~то такої\~стадії як\~дебати не\~передбачено,\~а тому\~вважає,\~що може\~подати \~відповідну заяву\~про стягнення\~витрат на\~правову допомогу.\~В позовній\~заяві містилось\~застереження про\~те,\~що точний\~розрахунок витрат\~на правову\~допомогу представник\~зобов`язується\~надати суду\~пізніше.\~За змістом\~договору про\~надання правової\~допомоги клієнт\~зобов`язався\~сплатити адвокату\~вартість юридичних\~послуг в\~сумі 5000,00\~грн.\~після ухвалення\~рішення у\~справі.\~Враховуючи викладене\~представник позивача\~просила стягнути\~з ТОВ\~ «Дебт Форс»\~на користь\~ [PERSON] \~витрати на\~правничу допомогу\~в сумі\~5000,00\~грн.\~На підтвердження\~понесення цих\~витрат представником\~долучено: копію договору\~про надання\~правової допомоги, копію акту\~приймання-передачі\~наданих послуг, копії квитанцій до прибуткового касового ордера. Також представником було подано суду заяву про розгляд справи без її участі та позивача, вимоги заяви підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі і в тому самому порядку, що й судове рішення. Представник відповідач подала суду письмове заперечення, відповідно до якого заява не підлягає задоволенню, оскільки ці витрати не були заявлені позивачем при подачі позовної заяви до суду. Так, при зверненні до суду позивачем не було надано документів щодо витрат на правничу допомогу, а саме: не було надано документів на підтвердження повноважень представника на представництво в суді, не долучено договір про надання правничих послуг, перелік послуг, їх вартість та докази оплати. Тому відсутні підстави для винесення додаткового рішення у справі, так як підстави визначені ч. 1 ст. 270 ЦПК України не мають місце. На думку представника, заявлені витрати не відповідають критерію їх реальності, розумності, в зв`язку з відсутністю факту їх дійсності та необхідності. Просила відмовити у винесенні додаткового рішення у справі та відмовити позивачу у стягненні судових витрат на правову допомогу. Частинами 3, 4 ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено,\~що рішенням Вінницького міського\~суду Вінницької\~області від 06.06.2025\~року позов [PERSON] до Товариства з\~обмеженою відповідальністю «Дебт Форс»,\~за участю третіх осіб,\~які не\~заявляють самостійних\~вимог щодо\~предмета спору приватного\~нотаріуса Броварського районного\~нотаріального округу Київської області Гамзатової Аліни\~Анатоліївни, приватного виконавця\~виконавчого округу\~міста Києва Клітченко Оксани\~Анатоліївни,\~про визнання виконавчого\~напису нотаріуса\~таким,\~що не\~підлягає виконанню\~та повернення\~коштів було задоволено\~частково (а.с. 54-57). 03.04.2025\~року між\~адвокатом Геращенко\~Т.В.\~та [PERSON] було укладено\~договір про\~надання правової\~(правничої)\~допомоги №б/н,\~за умовами\~якого клієнт\~зобов`язалася сплатити\~адвокату вартість\~юридичних послуг\~адвоката (гонорар) у сумі 10000,00 грн., по 5000,00 грн. за визнання таким, що не підлягає виконанню кожного виконавчого напису із зазначених в п. 1.1. договору за кожним виконавчим провадженням окремо, після винесення судом першої інстанції рішення у справі (а.с. 66). Також в матеріалах справи міститься ордер на надання правничої допомоги адвокатом Геращенко Т.В. та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 31, 32). За змістом ч. 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Згідно із\~актом приймання-передачі\~наданих послуг від 06.06.2025\~року,\~загальна вартість\~наданих адвокатом Геращенко\~Т.В.\~послуг складає\~5000,00\~грн.\~та складається\~з підготовки\~до розгляду\~справи:\~аналіз фактичних\~обставин справи,\~формування доказів,\~аналіз судової\~практики,\~написання позовної\~заяви (а.с. 68). Також в матеріалах справи наявні квитанції до прибуткового касового ордеру про оплату послуг правової допомоги на загальну суму 5000,00 грн. (а.с. 67). Частиною 1 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом було враховано, що вимога ч. 8 ст. 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Така позиція узгоджується із правовим висновком здійсненим Великою Палатою Верховного Суду 19.02.2020 року у постанові по справі №755/9215/15-ц. Щодо доводів представника відповідача про те, що в позовній заяві не було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, то слід зазначити наступне. Статтею 2 ЦПК України визначено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Частиною другою статті 134 ЦПК України передбачено право суду відмовити стороні у відшкодуванні витрат на правничу допомогу в разі неподання цією стороною попереднього розрахунку суми судових витрат. Проте, сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Реалізація судом цього права в кожному конкретному випадку залежить від встановлених обставин справи, а також інших чинників. Зокрема внаслідок доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 08.03.2023 року в справі № 755/7694/20. Вирішуючи питання про ухвалення додаткового рішення, суд встановив, що подання заяви про ухвалення додаткового рішення забезпечило можливість\~сторони відповідача\~належним чином\~підготуватися до\~спростування витрат,\~які вона\~вважає необґрунтованими\~та доведення\~неспівмірності таких\~витрат, заявлення клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Вимогами п. 3 ч.2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Суд враховує критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Надання доказів про факт та розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Частиною 6 ст. 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Проте, відповідачем не доведено неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.) Враховуючи фактичні обставини справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що вимога заяви позивача щодо стягнення суми витрат за надання правничої допомоги в розмірі 5000,00 грн. відповідає вимогам ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Доказів протилежного стороною відповідача суду не надано. На підставі викладеного, суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення в частині вирішення питання про судові витрати щодо витрат позивача на правничу допомогу, а саме відповідно до ст.ст. 137,\~141\~ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн., що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved