Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У січні 2025 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Портофін» (далі також - ТОВ «КУА «Портофін», відповідач-1), акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» (далі також - АТ «Ельбрус», Фонд, товариство, відповідач-2) про визнання дійсною односторонньої відмови від інвестиційного договору, розірвання інвестиційного договоруз підстав його істотного порушення відповідачемта стягнення сплачених за договором грошових коштів в розмірі 1 101 897,27 грн. Позов обгрунтований такими обставинами. 28.01.2021 між [PERSON] та АТ «Ельбрус», від імені, в інтересах та за рахунок якого діє ТОВ «КУА «Портофін», укладено інвестиційний договір № ОДВ/024, відповідно до умов якого позивач зобов`язався здійснити інвестування об`єкта нерухомості в житлово-рекреаційному житловому комплексі, що розташований на [ADDRESS] , а Фонд зобов`язався забезпечити будівництво об`єкта та після оформлення та реєстрації його права власності на об`єкт передати у власність інвестора квартиру з будівельним номером 24 . За умовами договору орієнтовний термін планового завершення будівельних робіт 3 квартал 2021 р. Позивач частково виконав свої зобов`язання за інвестиційним договором, сплативши Фонду грошові кошти на загальну суму 1 101 897,27 грн. Через обставини непереборної сили (військову агресію РФ проти України) погіршився фінансовий стан позивача, у зв`язку з чим мала місце несвоєчасна оплата ним чергових платежів за інвестиційним договором. 03.08.2023 позивач отримав лист-вимогу щодо порушення строку оплати чергових платежів та нарахування Фондом на підставі пункту 7.4. договору пені в розмірі 411 415,14 грн. 25.04.2024 та 10.06.2024 представник позивача звертався до Фонду з листами-пропозиціями про реструктуризацію залишкової суми інвестиційного внеску без визнання пені, проте на вказані листи відповідач не відреагував. 15.10.2024 представник позивача надіслав до Фонду досудову претензію-вимогу про розірвання інвестиційного договору, повернення сплачених коштів та визнання неправомірним нарахування пені, відповідь на яку так само не було отримано. За міркуванням позивача порушення терміну завершення будівництва більш ніж на три роки свідчить про те, що Фонд істотно порушив умови інвестиційного договору, і саме на цій підставі він відмовляється від договору. Позивач зазначає, що вимога про стягнення сплачених за договором коштів заявлена ним на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України, а дії Фонду щодо нарахування та утримання штрафу внаслідок односторонньої відмови від договору є неправомірними, оскільки ні законом, ні інвестиційним договором не передбачено настання таких наслідків у разі недотримання забудовником строків будівництва. Відповідачі позов не визнали пославшись на безпідставність та недоведеність заявлених вимог. Мотивували свої заперечення тим, що ТОВ «КУА «Портофін» є неналежним відповідачем у спірних правовідносинах, інвестиційний договір не містить конкретних та чітких строків завершення будівельних робіт, відповідальність за дотримання строків будівництва несе замовник будівництва, а не Фонд, який не припиняв виконання взятих на себе зобов`язань за вказаним інвестиційним договором. Натомість позивач порушив взяті на себе грошові зобов`язання, кінцевий термін виконання яких закінчився 31.01.2023, у зв`язку з чим у Фонд правомірно нарахував пеню відповідно до умов пункту 7.4. інвестиційного договору. За таких обставин договір не може бути розірваним з наведених у позовній заяві підстав. Відповідачі вважають, що введення воєнного стану не звільняє сторін інвестиційного договору від його виконання, оскільки відсутнє рішення Торгово-промислової палати України щодо настання форс-мажорних обставин за даним конкретним договором. ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. Ухвалою суду від 05.02.2025 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 98-99). 05.03.2025 від представника відповідачів надійшов відзив на позовну заяву (т. 1 а.с. 103-117). 06.03.2025 від представника відповідачів надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (т. 1 а.с. 192-195). В підготовчому засіданні 11.03.2025 суд встановив строки для подання інших заяв по суті справи та відклав підготовче засідання на 22.04.2025 (т. 1 а.с. 196-197). 20.03.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив (т. 1 а.с. 199-201). 17.04.2025 від представника відповідачів надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (т. 1 а.с. 209-211). 22.04.2025 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті (т. 1 а. с. 215). Ухвалою суду від 22.04.2025 закрите підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні 26.05.2025 (т. 1 а.с. 217). 23.05.2025 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі в письмовому провадженні (т. 1 а.с. 226-227). В судове засідання 25.06.2025 учасники справи не з`явились, у зв`язку з чим суд відклав розгляд справи на 25.06.2025 (т. 1 а.с. 229). В судовому засіданні 25.06.2025 суд заслухав вступні промови представника позивача, позивача, дослідив зміст відзиву на позовну заяву, письмові докази та оголосив перерву в судовому засіданні до 10.07.2025 (т. 1 а.с. 234-235). 03.07.2025 від представника позивача надійшли письмові пояснення (зміст промови в судових дебатах) з клопотанням про завершення розгляду справи без участі сторони позивача (т. 1 а.с. 240-245). 07.07.2025 від представника відповідачів надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (т. 1 а.с. 246-248). З огляду на положення статті 223 ЦПК України підстав для задоволення зазначеного клопотання суд не знайшов і з урахуванням наявності в матеріалах справи відзиву на позовну заяву та достатності доказів для прийняття обґрунтованого рішеннявизнав можливим завершити розгляд справи за відсутності її учасників. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Ельбрус» створене відповідно до рішенням його засновника від 02.10.2017 як інститут спільного інвестування та фінансова установа, яка надає фінансові послуги на ринку цінних паперів. Провадження товариством діяльності зі спільного інвестування здійснюється з дати включення товариства до Єдиного державного реєстру інститутів спільного інвестування та отримання відповідного свідоцтва, а предметом його діяльності є діяльність із спільного інвестування, яка провадиться в інтересах учасника товариства та за рахунок товариства шляхом вкладення коштів спільного інвестування в активи товариства (т. 1 а.с. 146-167). 30.11.2017 ТОВ «КУА «Портофін» (Компанія з управління активами) та АТ «Ельбрус» (Фонд) уклали договір про управління активами корпоративного інвестиційного фонду № 30/11-2017, за умовами якого Фонд з метою проведення діяльності зі спільного інвестування доручає, а Компанія з управління активами за винагороду приймає на себе зобов`язання щодо надання послуг з управління активами Фонду від імені, в інтересах та за рахунок Фонду (т. 1 а.с. 122-132). У подальшому між ТОВ «КУА «Портофін» та АТ «Ельбрус» було укладено низку договорів про внесення змін до договору про управління активами корпоративного інвестиційного фонду (т. 1 а.с. 133-145). 28.01.2021 між [PERSON] (Інвестором) та АТ «Ельбрус» (Фондом), від імені, в інтересах та за рахунок якого на підставі договору про управління активами корпоративного інвестиційного фонду № 30/11-2017 від 30.11.2017 діє ТОВ «КУА «Портофін», укладено інвестиційний договір ОДВ/04-КВ/024 (далі також - договір, т. 1 а.с. 33-45). Предметом цього договору є інвестиційна участь Інвестора в будівництві об`єкта - житлово-рекреаційного житлового комплексу по [ADDRESS] (І пусковий комплекс, 4 будинок), будівництво якого здійснюється на частині земельної ділянки, площею 6.1960 га, з кадастровим номером 8000000000:90:305:0002 та частині земельної ділянки, площею 23.7160 га, з кадастровим номером 8000000000:90:305:0001, що знаходяться у постійному користуванні Національної академії внутрішніх справ (пункти 1.1., 2.1.). У договорі зазначено, що будівництво здійснюється на підставі дозволу на виконання будівельних робіт від 09.08.2019 № ІУ 113192210997, його замовником є товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Резон», а орієнтовний термін планового завершення будівельних робіт - 3 квартал 2021 року (пункти 1.1., 6.2. договору). Згідно з умовами, визначеними пунктами 2.1.-2.4. інвестиційного договору, Фонд зобов`язується забезпечити будівництво об`єкта шляхом фінансування належної йому частки в об`єкті, вимагати від замовника будівництва належного виконання його обов`язків відповідно до інвестиційного договору № О2-30/09/Е-4 від 10.06.2020, після оформлення та реєстрації ним права власності на квартиру за будівельним номером 24, поверх 2, кількість кімнат 3 , загальна проектна площа 92,1 кв.м. (далі - квартира) передати її у власність Інвестора в порядку, який встановлений цим договором, а Інвестор зобов`язується здійснити інвестування квартири шляхом оплати інвестиційного внеску в розмірі, на умовах та у строки визначені цим договором, а після оформлення і реєстрації права власності Фонду на квартиру отримати таку у власність в порядку, встановленому цим договором. Пунктом 2.6. інвестиційного договору передбачено, що квартира передається Фондом у власність Інвестора шляхом укладення договору купівлі-продажу квартири після сплати Інвестором інвестиційного внеску з розмірі вартості квартири та реєстрації права власності на таку за Фондом. При укладенні договору купівлі-продажу квартири інвестиційний внесок, сплачений Інвестором за цим договором, зараховується як оплата за договором купівлі-продажу квартири. Після укладення договору купівлі-продажу квартири зобов`язання сторін за даним договором вважаються виконаними, а цей договір - припиненим. Сторони зобов`язуються укласти договір купівлі-продажу квартири не пізніше ніж через 90 календарних днів з дати здійснення Інвестором повної оплати вартості квартири (всіх інвестиційних внесків за договором) та проведення державної реєстрації права власності Фонду на квартиру. При цьому строк відраховується з дати настання останньої в часі з наведених обставин (пункт 2.7.). Відповідно до пункту 3.2. договору на дату його укладення загальна сума інвестиційного внеску (вартість квартири) становить 1 993 728,40 грн без ПДВ. Згідно з графіком, встановленим пунктом 3.3. інвестиційного договору, вартість квартири Інвестор сплачує Фонду у строк до 31.01.2023 з розстроченням, а саме: перший платіж в сумі 210 066,15 грн - до 31.01.2021; чергові платежі щомісячно з першого по останнє число кожного місяця рівними частинами - по 74 319,26 грн. Сторони договору погодили, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором вони несуть відповідальність, передбачену договором та нормами чинного законодавства України (пункт 7.1.). Так, згідно з пунктом 7.3. договору Фонд вправі розірвати договір в односторонньому порядку шляхом шляхом направлення Інвестору повідомлення про розірвання договору у випадку порушення Інвестором строків здійснення оплати вартості квартири більш ніж на 30 календарних днів. Пунктом 7.4. договору передбачено, що у випадку порушення Інвестором строків та/або розміру здійснення оплати вартості квартири Фонд може збільшити розмір інвестиційного внеску на розмір пені, яка становить подвійну облікову ставку НБУ від розміру простроченого платежу за кожен день прострочення. У розділі 8 договору сторони погодили термін дії договору та умови його розірвання. Відповідно до пунктів 8.1., 8.2. договору договір вступає в силу після його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань, дія договору припиняється у разі: порушення інвестором строку сплати інвестиційного внеску на умовах, що встановлено цим договором; у разі односторонньої відмови від договору виключно на умовах, визначених цим договором та/або чинним законодавством України; за згодою сторін. У випадку розірвання договору за вимогою інвестора, договір припиняє свою дію через 10 календарних днів з дати отримання від Інвестора письмової заяви про розірвання договору, при цьому Фонд повертає сплачені Інвестором кошти протягом 90 банківських днів з дати розірвання договору за виключенням штрафу в розмірі 10% від сплаченої вартості квартири, вартості відновлення первісного стану квартири, якщо за заявою Інвестора проводилися будь-які перепланування квартири, пені, нарахованої на виконання вимог пункту 7.4. договору (пункт 8.6.). Цієї ж дати (28.01.2021) [PERSON] та АТ «Ельбрус» уклали додаткову угоду до інвестиційного договору, якою внесли зміни до формули розрахунку чергових платежів, що сплачуються в рахунок оплати вартості квартири (пункт 3.3. договору), та до пункту 8.6. договору в частині наслідків розірвання договору за вимогою інвестора протягом 365 календарних днів з дати його укладення (т. 1 а.с. 30-32). На виконання умов інвестиційного договору позивачем здійснено оплат на загальну суму 1 101 897,27 грн, що підтверджується наданими ним платіжними документами та інформаційною довідкою ТОВ «КУА «Портофін» (т. 1 а.с. 47-58, 59). Останній платіж на оплату вартості квартири позивач вніс у січні 2022 р., після чого будь-які сплати за договором припинив. У термін, визначений договором, будівництво об`єкта не було завершене, відповідно, і оформлення та реєстрація права власності Фонду на квартиру не була здійснена. 03.08.2023 ТОВ «КУА «Портофін» надіслало на адресу позивача лист з вимогою погасити у повному обсязі заборгованість за інвестиційним договором в розмірі 1 025 605,80 грн та сплатити нараховану відповідно до пункту 7.4. договору пеню в розмірі 411 415,14 грн у строк до 17.08.2023, або у той самий строк здійснити реструктуризацію заборгованості шляхом укладення додаткової угоди до договору (т. 1 а.с. 66-67). На вказану вимогу відповідача у зазначений у листі строк позивач не відреагував. 25.04.2024 представник позивача [PERSON] надіслала на адресу ТОВ «КУА «Портофін» лист, у якому повідомила, що несвоєчасна оплата [PERSON] чергових платежів спричинена військовою агресією Російської Федерації проти України, що є обставиною непереборної сили, звернула увагу на порушення Фондом орієнтовного терміну планового завершення будівельних робіт і з наведених підстав зазначила про необґрунтованість вимоги про сплату пені і її невизнання та запропонувала реструктуризувати основний борг (т. 1 а.с. 75-77). Відповіді на вказане звернення позивач не отримав. 15.10.2024 представник позивача надіслала на адресу ТОВ «КУА «Портофін» досудову вимогу-претензію, у якій просила визнати неправомірним нарахування пені та збільшення розміру інвестиційного внеску, розірвати інвестиційний договір за згодою сторін без застосування штрафу та повернути [PERSON] сплачені за договором кошти. Не отримавши задоволення зазначених вимог, позивач звернувся до суду з даним позовом. IV. Норми права і мотиви їх застосування. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів. Однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої домовленості, яка знайшла своє вираження у статтях 3, 6, 626, 627, 628, 629, 638 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін, погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 626, частина перша статті 628 ЦК України). Згідно з приписами частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень статті 1029 цього Кодексу за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача). Договір управління майном може засвідчувати виникнення в управителя права довірчої власності на отримане в управління майно. Загальні принципи, правові та організаційні засади залучення коштів фізичних і юридичних осіб в управління з метою фінансування будівництва житла та особливості управління цими коштами, а також правові засади та особливості випуску, розміщення та обліку сертифікатів фондів операцій з нерухомістю встановлює Закон України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» від 19.06.2003 № 978-IV (далі - Закон № 978-IV). За визначенням, наведеним у статті 2 Закону № 978-IV (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), договір управління майном - договір, за яким установник управління передає управителю у довірчу власність майно з метою досягнення визначених ним цілей та встановлює обмеження щодо окремих дій управителя з управління цим майном. За цим Законом договором управління майном для фонду фінансування будівництва (далі - ФФБ) є договір про участь у ФФБ, а для фонду операцій з нерухомістю (далі - ФОН) та системи ФОН-ФФБ - договір про придбання сертифікатів ФОН; управитель - фінансова установа, яка від свого імені діє в інтересах установників управління майном і здійснює управління залученими коштами згідно із законодавством, Правилами фонду та відповідає вимогам, встановленим цим Законом; установник управління майном - особа, яка передає майно управителю в довірчу власність на підставі договору управління майном; об`єкт інвестування - квартира або приміщення соціально-побутового призначення (вбудовані в житлові будинки або окремо розташовані нежитлові приміщення, гаражний бокс, машиномісце тощо) в об`єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном; Стаття 3 Закону № 978-IV визначає, що системою фінансово-кредитних механізмів при будівництві житла та операціях з нерухомістю за цим Законом є врегульовані цим Законом та договорами дії суб`єктів системи при організації будівництва житла, фінансуванні цього будівництва та здійсненні операцій з нерухомістю. Суб`єктами такої системи є довірителі, управителі, забудовники, страхові компанії, емітенти сертифікатів ФОН та власники сертифікатів ФОН. Згідно статті 7 Закону № 978-IV управитель фонду на праві довірчої власності здійснює управління фондом та для досягнення мети управління майном, визначеної установниками цього фонду, перераховує частину отриманих коштів у напрямах, зазначених у Правилах. Для ФФБ - це фінансування будівництва. За нормою статті 9 Закону № 978-IV управитель укладає із забудовником договір, за яким забудовник зобов`язується збудувати один або декілька об`єктів будівництва, ввести їх в експлуатацію в установленому законодавством порядку та передати об`єкти інвестування установникам цього фонду у строки та на умовах, визначених цим Законом, Правилами фонду та договором управління майном, а управитель зобов`язується здійснювати фінансування будівництва цих об`єктів будівництва на умовах договору. Договір між забудовником та управителем ФФБ обов`язково має містити: 1) положення про передачу управителю в управління на праві довірчої власності об`єктів інвестування з правом вчинення правочинів з відчуження об`єктів інвестування та за згодою сторін договору - право зміни об`єктів інвестування, включених до гарантійної частки будівництва об`єкта нерухомого майна; 2) положення про домовленість між забудовником та управителем ФФБ, за яким зареєстровано право довірчої власності на всі майбутні об`єкти нерухомості у подільному об`єкті незавершеного будівництва, про залишення обтяження на об`єкти інвестування, включені до гарантійної частки будівництва об`єкта нерухомого майна, або припинення такого обтяження; 3) ідентифікатори об`єктів будівництва в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва (будівлі, споруди, а також об`єктів інвестування, які передаються управителю в управління на праві довірчої власності) - для об`єктів, яким присвоєно ідентифікатор до укладення договору; 4) номер відомостей про спеціальне майнове право забудовника на об`єкти інвестування, які передаються управителю в управління на праві довірчої власності, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; 5) відомості про об`єкти інвестування, включені до гарантійної частки будівництва об`єкта нерухомого майна, - у разі передачі в управління об`єктів інвестування, включених до гарантійної частки будівництва об`єкта нерухомого майна; 6) обов`язок забудовника забезпечити проведення державної реєстрації права довірчої власності на об`єкти інвестування на ім`я управителя у десятиденний строк з дня укладення договору; 7) положення про надання управителю прав на забезпечення державної реєстрації на ім`я установників спеціального майнового права на об`єкти інвестування або обтяження речових прав забудовника на користь установників, які сплатили частково ціну майбутнього об`єкта нерухомості; 8) заплановану дату (квартал і рік) прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 9) зобов`язання забудовника після прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію передати об`єкти інвестування довірителям ФФБ за актами приймання-передачі об`єктів інвестування відповідно до цього Закону та Правил ФФБ; 10) положення про відповідальність сторін договору за невиконання або неналежне виконання умов договору (у тому числі за порушення, пов`язані з нецільовим використанням коштів; виконання будівельних робіт з порушенням проектної документації на будівництво; порушення строків виконання будівельних робіт та прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; непередання управителю дозвільної, виконавчої, технічної та іншої документації, необхідної для завершення будівництва об`єкта, прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію у випадках, визначених частиною другою статті 18 цього Закону) та штрафні санкції за такі порушення. Фізична або юридична особа, або спільний інвестор ФОН стає довірителем ФФБ за умови передачі коштів в управління управителю ФФБ та укладання з управителем ФФБ договору про участь у ФФБ на основі типового договору, затвердженого Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку (частина перша статті 14 Закону № 978-IV). Статтею 15 Закону № 978-IV передбачено , що при укладенні договору про участь у ФФБ довіритель обирає конкретний об`єкт інвестування з переліку незакріплених за іншими довірителями об`єктів інвестування, що є у пропозиції управителя. Цей об`єкт інвестування управитель має закріпити за довірителем на умовах Правил ФФБ. При внесенні коштів довірителем до ФФБ управитель зобов`язаний закріпити за довірителем відповідну кількість вимірних одиниць об`єкта інвестування за поточною ціною вимірної одиниці цього об`єкта інвестування та одночасно внести відповідну інформацію до системи обліку прав вимоги довірителів ФФБ. Право вимоги на відповідну кількість вимірних одиниць об`єкта інвестування виникає у довірителя з моменту передачі коштів в управління управителю ФФБ. Розмір вимог довірителя на об`єкт інвестування визначається кількістю закріплених за довірителем вимірних одиниць об`єкта інвестування. Довіритель, якому належить право вимоги на відповідну кількість вимірних одиниць закріпленого за ним об`єкта інвестування, має виключне право на закріплення за собою на умовах договору про участь у ФФБ решти вимірних одиниць цього об`єкта інвестування; закріплення решти вимірних одиниць цього об`єкта інвестування за іншими довірителями забороняється. При закріпленні об`єкта інвестування за довірителем: довіритель бере на себе зобов`язання щодо подальшого внесення коштів до ФФБ; управитель вилучає цей об`єкт з переліку об`єктів інвестування, що є у пропозиції управителя, для виключення можливості закріплення цього об`єкта за іншим довірителем та зобов`язується, за умови виконання довірителем своїх зобов`язань за договором про участь у ФФБ, включити довірителя до переліку довірителів, яким забудовник у подальшому зобов`язаний передати у власність закріплені за ними об`єкти інвестування. У разі відмови довірителя від участі у ФФБ управитель виплачує довірителю кошти на умовах цього Закону, Правил ФФБ і договору про участь у ФФБ та вилучає у довірителя свідоцтво про участь у ФФБ і укладений з довірителем договір про уступку майнових прав (за наявності). Отже аналізуючи суб`єктний склад та зміст інвестиційного договору, який передбачає зобов`язання позивача здійснити інвестування грошових коштів у будівництво житла в обмін на зобов`язання Фонду закріпити за позивачем об`єкт інвестування (квартиру) та передати її у власність позивача після завершення будівництва, реєстрації права власності на неї за Фондом та повної сплати позивачем інвестиційного внеску, суд дійшов висновку, що зазначеному договору притаманні ознаки договору управління майном для фонду фінансування будівництва. Згідно з нормами статей 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). За правилом, установленим статтею 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Правовою підставою своїх вимог про розірвання договору позивач зазначає положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно з якою договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Згідно з правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 та від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Статтею 18 Закону № 978-IV передбачено, що управитель здійснює контроль за дотриманням забудовником умов та зобов`язань за договором з метою своєчасного запобігання виникненню ризикових ситуацій у процесі будівництва внаслідок дій забудовника, що можуть призвести, зокрема, до збільшення строків будівництва більш як на 90 днів порівняно із строками, зазначеними в договорі між управителем та забудовником станом на день його підписання. У разі виявлення управителем ризику порушень умов договору управитель має право припинити фінансування будівництва, вимагати розірвання договору, повернення забудовником усіх спрямованих на фінансування будівництва цього об`єкта коштів, відшкодування заподіяних забудовником збитків, перерахування на рахунок ФФБ коштів, необхідних для розрахунків з довірителями відповідно до вимог статті 20 цього Закону, що виходять із ФФБ у зв`язку із розірванням договору про участь у ФФБ, а також здійснювати інші заходи щодо виконання забудовником своїх зобов`язань за договором, визначені цим Законом. Забудовник зобов`язаний на вимогу управителя протягом строку, визначеного в договорі, повернути грошові кошти на рахунок ФФБ або уступити майнові права на нерухомість, яка є об`єктом будівництва, чи на інші предмети іпотеки управителю з додержанням вимог статті 10 цього Закону, якщо інше не передбачене договором. У разі порушення забудовником строків спорудження об`єкта будівництва або у разі неналежного виконання управителем своїх обов`язків, передбачених частиною першою цієї статті, довіритель має право вимагати від управителя дострокового розірвання договору та виплати йому коштів. Управитель зобов`язаний виплатити довірителю кошти у сумі, що визначається відповідно до статті 20 цього Закону при відмові довірителя від участі у ФФБ і не може бути меншою за суму, внесену довірителем до ФФБ. Довіритель не сплачує управителю винагороду за виплату йому коштів у разі, якщо довіритель відмовляється від участі у ФФБ з підстав, визначених цією частиною. За умовами інвестиційного договору спорудження об`єкта будівництва мало бути завершене (орієнтовно) у 3 кварталі 2021 р., однак ні у вказаний строк, ні на дату розгляду справи забудовник об`єкт не збудував. На обґрунтування правомірності заявлених вимог про розірвання договору з підстав його істотного порушення відповідачем позивач посилається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 26.04.2023 у справі № 722/1297/21, відповідно до якої порушення встановленого договором планового (орієнтовного) строку завершення будівельних робіт на три роки слід вважати істотним порушенням умов договору про спільну пайову участь в будівництві. Однак встановлені судом правовідносини і правовідносини, які були предметом дослідження Верховного Суду у вищезазначеній справі, не є подібними, оскільки Верховний Суд оцінював наслідки порушення встановленого договором планового (орієнтовного) строку завершення будівельних робіт у договорі з іншим суб`єктним складом (з одного боку - забудовник, а з іншого - учасник) та з іншим предметом. До того ж Верховний Суд виснував істотність порушення умов договору у ситуації, коли учасник (позивач) здійснив повну оплату пайового внеску, а у розглядуваній справі сторони погодили розстрочення сплати Інвестором інвестиційного внеску на строк, який виходить за межі орієнтовного терміну планового завершення будівельних робіт. Судом установлено, що позивач ще у лютому 2022 р. припинив виконувати взяті на себе зобов`язання щодо здійснення чергових платежів згідно з умовами пункту 3.3. інвестиційного договору. Оскільки за умовами інвестиційного договору обов`язкам Фонду забезпечити будівництво об`єкта у погоджений строк та укласти договір купівлі-продажу квартири кореспондував обов`язок Інвестора здійснити повну оплату вартості квартири (пункти 2.6., 2.7. договору), за наслідками невиконання зазначених обов`язків у кожної зі сторін договору виникло право вимагати їх виконання. Наведене дає підстави вважати, що у даному випадку має місце зустрічне виконання зобов`язання, у якомукожна зі сторін одночасно є боржником та кредитором (стаття 538 ЦК України). Отже виходячи з того, що у спірних правовідносинах обов`язку Фонду укласти договір купівлі-продажу квартири обов`язково мала передувати сплата Інвестором її повної вартості (всіх інвестиційних внесків за договором), без здійснення такої оплати позивач не міг обґрунтовано розраховувати на отримання квартири у власність, що і було кінцевою метою інвестиційного договору. З огляду на викладене, установлений судом факт порушення забудовником строків спорудження об`єкта будівництва, який на момент припинення виконання Інвестором зобов`язань щодо сплати чергових платежів становив лише три місяці, не дає підстав розцінювати зазначене порушення як істотне, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 651 ЦК України. Водночас під час вирішення даного спору суд ураховує, що цивільний закон передбачає і інші підстави для розірвання договору. Однією з таких підстав є розірвання договору внаслідок односторонньої відмови від договору, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом (частина третя статті 651 ЦК України). Незважаючи на те, що укладений сторонами інвестиційний договір чітко не визначає право Інвестора на односторонню відмову від договору, тлумачення усіх умов цього договору, зокрема, положень пунктів 8.2.2., 8.5., 8.6., в їх системній сукупності дає підстави для висновку про погодження сторонами умови про можливість його розірвання внаслідок односторонньої відмови від договору як Фондом, так і Інвестором. Отже позивач, звернувшись до ТОВ «КУА «Портофін» із заявою про розірвання договору (досудовою вимогою-претензією від 15.10.2024), реалізував встановлене договором право на односторонню відмову від договору. Частиною третьою статті 651 ЦК України визначено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим, а відтак сам факт відмови позивача від договору призвів до повного припинення зобов`язань за цим договором через 10 календарних днів від дати отримання Фондом (компанією з управління активами заяви Інвестора (пункт 8.6. інвестиційного договору). Відмова позивача від договору є обставиною, яка підлягає доказуванню у спірних правідносинах, визнання дійсності такої обставини не відповідає визначеним цивільним законом способам захисту, характеру порушення та його наслідкам та само по собі не призводить до ефективного захисту порушених прав, а тому правові підстави для задоволення позову у цій частині вимог також відсутні. Необгрунтованість вимог про розірвання договору та про визнання дійсною односторонньої відмови від договору є самостійною і достатньою підставою для відмови у їх задоволенні, у зв`язку з чим суд не дає оцінки доводам відповідачів про те, що ТОВ «КУА «Портофін» є неналежним відповідачем у спірних правовідносинах. Згідно з положеннями пункту 8.6. договору за наслідками його розірвання за вимогою Інвестора у Фонду виник обов`язок повернути сплачені інвестором кошти протягом протягом 90 банківських днів за виключенням штрафу в розмірі 10% від сплаченої вартості квартири та пені, нарахованої на виконання вимог пункту 7.4. договору. Разом з тим суд не може залишити поза увагою факт порушення забудовником погодженого в інвестиційному договорі строку спорудження об`єкта будівництва, що згідно з нормою частини третьої статті 538 ЦК України давало позивачу право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Обов`язок позивача щодо оплати повної вартості квартири міг поновитися лише у разі здійснення зустрічного виконання обов`язку Фондом (частина четверта статті 538 ЦК України). Як зазначено вище, обов`язок щодо спорудження об`єкта будівництва до цього часу не виконаний, інвестиційний договір розірваний у жовтні 2024 р., а тому правові підстави для зменшення заявленої до стягнення суми коштів на розмір пені відсутні. Водночас підстав для відмови у зменшенні належної позивачу суми на розмір передбаченого договором штрафу суд не вбачає, оскільки за умовами договору сплата штрафу обумовлена одним лише фактом розірвання договору за вимогою Інвестора і така умова є цілком збалансованою і справедливою по відношенню до Інвестора, оскільки у разі відмови від договору з боку Фонду у нього також виникає обов`язок сплатити Інвестору штраф у розмірі 10% від сплаченої вартості квартири (пункт 8.5.). Даючи оцінку доводам позивача про те, що порушення ним зобов`язання за інвестиційним договором сталося внаслідок обставини непереборної сили (військової агресії РФ проти України), суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів. За положеннями цивільного процесуального закону, які визначають загальні правила доказування у цивільному процесі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (статті 12, 81 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України). Згідно зі статями 77, 78, 79, 80, 89 цього Кодексу докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості і об`єктивності, а в своїй сукупності - також достатності, для підтвердження наявності або відсутності обставин справи, які відносяться до предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Частиною першою статті 617 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. За приписами статей 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються Торгово-промисловою палатою України шляхом видачі відповідного сертифіката. Отже за змістом наведених нормативних положень тягар доведення обставини непереборної сили (форс-мажору) покладається на особу, яка на неї посилається, при цьому належним та допустимим доказом наявності форс-мажору є сертифікат Торгово-промислової палати України, проте такого доказу суду не надано. Що стосується загальновідомого факту існування листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 щодо визнання форс-мажорною обставиною військової агресії РФ проти України, то цей лист є загальним офіційним документом, який не містить ідентифікуючих ознак даного конкретного договору (укладеного сторонами інвестиційного договору), а тому його не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні». За таких обставин лист Торгово-промислової палати України не є підставою для звільнення позивача від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за інвестиційним договором. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом (Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду) у постановах від 07.06.2023 у справі № 912/750/22, від 07.06.2023 у справі № 906/540/22, від 15.06.2023 у справі № 910/8580/22, від 29.06.2023 у справі № 922/999/22, від 02.08.2023 у справі № 916/1788/22, від 13.09.2023 у справі № 910/7679/22. Підсумовуючи викладене, суд визнає обґрунтованими і доведеними вимоги [PERSON] про стягнення з АТ «Ельбрус» суми коштів сплачених на виконання інвестиційного договору, зменшеної на суму штрафу з розмірі 10%, що у грошовому виразі становить 991 707,54 грн, а у задоволенні решти вимог відмовляє з підстав їх необґрунтованості та недоведеності. IV. Розподіл судових витрат між сторонами. За результатами розгляду справи суд здійснює розподіл судових витрат відповідно до положень статті 141 ЦПК України, яка визначає, що у разі часткового задоволення позову та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи,покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. З огляду на заявлення позивачем двох вимог немайнового характеру, ціну позову майнового характеру (1 101 897,27 грн) та факту подання позову в електронній формі, що слугує підставою для застосування понижуючого коефіцієнту 0,8, позовна заява підлягала оплаті судовим збором в загальному розмірі 10 753,10 грн (1211,20+1 211,20+11 018,97)х0,8). Натомість до позовної заяви додано документи про сплату судового збору в розмірі 12 230,17 грн, що на 1 477,07 грн перевищує встановлений законом розмір. Оскільки позивач вправі подати клопотання про повернення зайво сплаченого судового збору (стаття 7 Закону України «Про судовий збір»), при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з розміру судового збору, встановленого законом. Окрім того, згідно з умовами договору про надання правничої допомоги № 8/24 від 19.04.2024 позивач оплатив правничі послуги адвоката в розмірі 27 000 грн (а.с. 80-82, 83, 84, 84а, 85). За результатами розгляду справи суд відмовив у задоволенні вимог немайнового характеру, а вимогу майнового характеру задовольнив на суму 991 707,54 грн, що становить 90/100 частин від заявлених вимог. Отже ураховуючи, що за результатами розгляду справи суд відмовив у задоволенні двох вимог немайнового характеру, а вимогу майнового характеру задовольнив на суму 991 707,54 грн, що становить 9/10 частин від ціни позову, на АТ «Ельбрус» слід покласти 9/10 частин судового збору та 9/10 частин від 1/3 частини витрат позивача на професійну правничу допомогу, що у грошовому виразі становить 18 017,08 грн (10 753,10х90%)+(27 000/3х90%). На підставі викладеного,

Outcome: partial