Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач звернулася в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення пені за несплату аліментів та стягнення аліментів на дитину, яка навчається. В обґрунтування позовної заяви вказує, що заочним рішенням Березнівського районного суду від 28 червня 2022 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] аліменти на утримання неповнолітньої дитини-сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 3000 (три тисячі ) гривень на дитину щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 11 лютого 2022 року до досягнення дитиною повноліття. Станом на лютий місяць 2024 року, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів виданого Березнівським районним відділом Державної виконавчої служби заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , становить 74 000 грн. (сімдесят чотири тисячі грн. 00 коп). Розмір пені відповідно до розрахунку за несплату аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , станом на лютий місяць 2024 року становить 22 770 грн. 72 коп. (двадцять дві тисячі сімсот сімдесят грн. 72 копійки). [INFO] сину [PERSON] виповнилося вісімнадцять років. На даний час син [PERSON] , [INFO] навчається в «Березнівському лісотехнічному фаховому коледжі Національного університету водного господарства та природокористування» на денній формі навчання, з 01.09.2021 року по 30.06.2025 року. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина, який навчається, добровільно не надає, крім того станом на грудень 2024 року не сплатив заборгованість по аліментах. Відповідач по справі взагалі не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання сина, який навчається, не цікавиться станом здоров`я, та навчанням сина. Позивач вважає, що такий стан справ є неприпустимий, оскільки їх спільна дитина перебуває тільки на утриманні позивача, потребує додаткових витрат на лікування, та пов`язаних із навчанням. Разом з тим, у позивача є підстави для побоювань, що і в подальшому відповідач не буде надавати ніякої матеріальної допомоги для дитини, яка навчається, а тому вважає є нагальна необхідність встановити судом суми аліментів, які б стягувалися з відповідача незалежно від його бажання. Оскільки заробітку, який отримує позивачка від тимчасових робіт не вистачає, то у неї вкрай скрутне матеріальне становище, і їй дуже важко самостійно утримувати дитину, яка навчається, та нести додаткові витрати на лікування та навчання, оплачувати комунальні послуги, тому змушена звернутися до суду для вирішення питання примусового стягнення коштів із відповідача на утримання дитини.Відповідач працює не офіційно, отримує непогані прибутки, які витрачає особисто на себе, а тому має можливість надавати достатнє матеріальне забезпечення для дитини, яка навчається. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини, яка навчається - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот грн.) щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду до досягненню сином 23 роки, стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] пеню за несплату аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 22 770 грн. 72 коп. (двадцять дві тисячі сімсот сімдесят гривень 72 копійки) та стягнути з відповідача судові витрати (витрати на правничу допомогу). Клопотання, процесуальні дії у справі. 25 грудня 2024 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі. Ухвалою суду від 23 січня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення процесуальних дій, в тому числі забезпечення позову, забезпечення доказів у справі, учасниками справи не заявлялися. У судове засідання позивач не з"явилася - представник позивача- адвокат Гаврильчик М.А. подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі позивача та представника, позов підтримав, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Судом встановлено, що заочним рішенням Березнівського районного суду від 28 червня 2022 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] аліменти на утримання неповнолітньої дитини- сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 3 000 (три тисячі ) гривень на дитину щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 11 лютого 2022 року до досягнення дитиною повноліття. Станом на лютий місяць 2024 року, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів виданого Березнівським районним відділом Державної виконавчої служби заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , становить 74 000 грн. (сімдесят чотири тисячі грн. 00 коп). Розмір пені відповідно до розрахунку за несплату аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , станом на лютий місяць 2024 року становить 22 770 грн. 72 коп. (двадцять дві тисячі сімсот сімдесят грн. 72 копійки). [INFO] сину [PERSON] виповнилося вісімнадцять років. На даний час син [PERSON] , [INFO] навчається в «Березнівському лісотехнічному фаховому коледжі Національного університету водного господарства та природокористування» на денній формі навчання, з 01.09.2021 року по 30.06.2025 року. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина, який навчається, добровільно не надає, крім того станом на грудень 2024 року не сплатив заборгованість по аліментах. Відповідач по справі взагалі не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання сина, який навчається, не цікавиться станом здоров`я, та навчанням сина. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Тобто, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження дітьми навчання (форма навчання може бути як денна, так і заочна (постанова Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі № 644/3610/16-ц), потреба дітей у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Така позиція закріплена безпосередньо в п. 20 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», а також в постановах Верховного Суду від 06.08.2018 року у справі № 748/2340/17 та від 20.05.2020 року у справі № 635/1139/17. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають 1) той з батьків, з ким проживає дочка, син, які продовжують навчання та безпосередньо 2) дочка, син, які продовжують навчання. У разі пред`явлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі у якості третьої особи повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв`язку з цим стягуються аліменти. При визначенні розміру матеріальної допомоги суд обов`язково враховує: актуальну і дійсну потребу дитину у наданні їй матеріальної допомоги; вартість навчання, вартість підручників і проїзду до навчального закладу, вартість проживання у гуртожитку або орендованій квартирі за місцем знаходження навчального закладу (постанова ВС від 13.04.2021 року у справі № 308/4214/18); стан здоров`я платника аліментів, його матеріальний та сімейний стан, наявність у платника аліментів майна, грошових коштів та інші обставини, що мають значення. Крім того, як передбачено ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ч.1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь також у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Згідно зі ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Варто зазначити, що Відповідач умисно ухиляється від сплати аліментів на дитину, на контакт з Позивачем не йде, жодних коштів на утримання дитини не надає. Постановою від 29.01.2018 року по справі № 622/373/16-ц Верховний Суд роз`яснив, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (ст.185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до положень ч. 3 ст. 190 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів зазначає, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Із розрахунку державного виконавця вбачається, що аліментні зобов`язання [PERSON] належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 29.11.2024, має місце прострочення сплати аліментів, що призвело до виникнення заборгованості на суму 74 000 грн. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини 1 статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Частиною 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)». У постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року в справі №711/679/21, зроблено висновки, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства; учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи; стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. УСК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів; розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %; при застосуванні формулювання "не більше 100 відсотків заборгованості" в абзаці 1 частини 1статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання "не більше 100 відсотків заборгованості" означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Таким чином, виходячи із правових позицій Верховного Суду, наданого позивачем розрахунку заборгованості по аліментах, розмір неустойки (пені) по аліментах станом із лютого 2022 року по 01.03.2024 року становить 22 770 гривень 72 копійки. Разом з тим, приписами ч.1 ст.196 СК України встановлено, що максимальний розмір пені обмежується 100 % розміру заборгованості зі сплати аліментів. Відтак, сума пені за прострочення сплати аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з урахуванням приписів ч.1 ст. 196 СК України обмежується розміром заборгованості зі сплати аліментів та позовними вимогами [PERSON] , за межі яких не може виходити суд, становить 22 770,72 грн. Отже, як було встановлено судом позивачка за рішенням суду стягнула з відповідача на утримання неповнолітнього сина аліменти. Враховуючи вищевикладене та інтереси дитини, з огляду на те, що батько виконує свій обов`язок по утриманню дитини неналежним чином, аліменти не сплачує, внаслідок чого дитина не отримує встановленого матеріального забезпечення з боку відповідача, суд задовольняє позов позивачки повністю та стягує з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 22 770, 72 грн. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у зв`язку з розглядом цієї справи в розмірі 1211,20 гривень. Відповідно до ст.ст. 180-183, 199 Сімейного кодексу України, ст.ст. 200, 206, 258, 259, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved