Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

01.07.2025, через систему «Електронний суд», заявник звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просив суд встановити факт смерті його матері - [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Макіївка Донецької області. В обґрунтування заяви вказував, що він - [PERSON] є рідним сином померлої [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в м. Макіївка Донецької області, Україна. Оскільки смерть матері настала на тимчасово окупованій території, в м. Макіївка Донецької області, то документи, що підтверджують її смерть видані на тимчасово окупованій території вважаються недійсними та на їх підставі неможливо отримати свідоцтво про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. У зв`язку з чим заявник просив його заяву задовольнити, встановити факт смерті його матері на тимчасово окупованій території України, оскільки цей факт має для нього юридичне значення. Ухвалою суду від 02.07.2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, в заяві від 01.07.2025 року висловив клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Суду надано заяву про розгляд справи за відсутності представника Криворізького ВДРАЦС Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заперечень щодо суті порушеного питання представник не висловив, при цьому звернув увагу на необхідність зазначення в рішенні суду даних щодо місця смерті, зокрема назви держави за місцем смерті «Україна», що сприятиме належному виконанню рішення суду, у разі задоволення заяви. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалася, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює данні правовідносини, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду (ч. 2 ст.317 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що заявник по справі - [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 08.04.1971 відділом бюро РАЦС при Ясинуватській сільраді Кіровського районного РАЦСу (а.с. 10). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] дата видачі 28.05.2025 року, орган що видав - Макіївський міський відділ запису актів цивільного стану Управління РАЦС ДНР (а.с.3). Згідно медичного свідоцтва про смерть серії 21 № 201118396 від 26.05.2025, виданого Макіївським відділенням бюро СМЕ невизнаної Донецької народної республіки, смерть [PERSON] [INFO] , настала [INFO] в м. Макіївка, причиною смерті вказано ішемічна кардіоміопатія І 25.5 (а.с. 12). Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Тимчасова окупація Російською Федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для Російської Федерації жодних територіальних прав. Відповідно до ч.2 ст. 1 вказаного Закону, датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України. Відповідно до Указу Президента України № 32/2019 від 07.02.2019 «Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях», до Переліку районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях віднесено, в тому числі, місто Макіївка Донецької області. Відповідно до положень ч.2-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 р. «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)». Встановлення факту смерті його матері - [PERSON] , для заявника має юридичне значення, оскільки свідоцтво про її смерть видано органом Макіївським міським відділом запису актів цивільного стану Управління РАЦС Донецької народної республіки, в силу закону є недійсним, не має юридичної сили та на його підставі не можна зареєструвати факт смерті матері на території України. Частиною 4 ст. 49 ЦК України передбачено, що реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За ч.1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про смерть особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Згідно статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що перед судом доведено неможливість захисту прав заявника в позасудовому порядку. Беручи до уваги встановлені судом обставини, доведення факту смерті [PERSON] та неможливості проведення реєстрації її смерті в органах реєстрації актів цивільного стану в позасудовому порядку, що перешкоджає реалізації прав заявника зумовлених смертю матері, суд вважає за необхідне встановити факт смерті [PERSON] , визнавши датою її смерті [INFO] та місцем смерті м. Макіївка Донецької області, Україна. Відповідно до ч.2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до ч.4 ст. 317, п. 8 ч.1 ст. 430 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Таке рішення може бути оскаржено в загальному порядку, але оскарження не зупиняє його виконання. Судові витрати підлягають віднесенню на рахунок держави, на виконання положень ст. 141 ЦПК України та п. 21 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved