Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що з 01.09.2020 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 09.06.2023. Від цього шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . 10.11.2022 сторони уклали нотаріальний договір про добровільну сплату аліментів у твердій грошовій сумі 9000 грн. щомісячно. 10.09.2024 синові було поставлено діагноз, який свідчить про інвалідність, а 14.10.2024 видано посвідчення дитини-інваліда. Такий діагноз свідчить, що дитина потребує більших витрат, як то відвідування лікарів та лікування. Відповідач добровільно відмовився збільшити суму аліментів, тому, на підставі наведеного, того, що відповідач має стабільний та достойний дохід, позивачка просить змінити спосіб стягнення аліментів, що встановлений нотаріальним договором, та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , 2021 р.н., у розмірі 1/4 частку всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з моменту подачі позову. 30.04.2025 судом на адресу відділу адміністративних послуг виконкому міської ради направлено запит щодо місця реєстрації відповідача. 01.05.2025 до суду надійшла відповідь, згідно з якою відповідач зареєстрований за адресою, вказаною у позові. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. 20.05.2025 відповідач надав відзив на позов, в якому позовні вимоги визнав частково, повідомив, що він не відмовляється від своїх батьківських обов`язків, належним чином сплачує аліменти, а також має на утриманні і іншу дитину, на утримання якої за рішенням суду сплачує аліменти в розмірі 1/5 частки від своїх доходів. Таким чином, стягнення з нього аліментів в розмірі частки від доходів на користь позивачки буде для нього надмірним тягарем, тому визнає позов у частині стягнення з нього аліментів на користь позивачки в розмірі 1/6 частки від доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. 22.05.2025 від позивачки надійшли додаткові письмові пояснення, а 04.06.2025 відповідь на відзив, у яких вона наполягала на задоволенні своїх позовних вимог. Крім іншого, позивачка вважала несправедливими прагнення відповідача сплачувати на утримання іншої дитини аліменти у розмірі 1/5 частки від доходів, а на утримання її сина 1/6 частки від доходів. 09.06.2025 від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення, у яких він наполягав на частковому задоволенні позову у частині стягнення з нього аліментів на користь позивачки в розмірі 1/6 частки від доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Суддя Томілін О.М. перебував у плановій щорічній відпустці з 23.06.2025 по 04.07.2025 включно. \~ \~ \~ \~23.06.2025 до суду надійшла інформація з ВП «ХАЕС» про те, що з відповідача стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/5 частки від доходу. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 01.09.2020 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 09.06.2023 (а.с.6-7). [INFO] в сторін народився син [PERSON] , який після розірвання шлюбу проживає разом з позивачкою (а.с.8). 10.11.2022 сторони уклали нотаріальний договір про добровільну сплату аліментів у твердій грошовій сумі 9000 грн. щомісячно (а.с.9). Як вбачається з медичного висновку №27 від 10.09.2024 та відповідного посвідчення, [PERSON] , 2021 р.н., є дитиною інвалідом до 18 років (а.с.10). Згідно з інформацією ЗДО №8 «Золотий ключик» НМР та характеристики на дитину від 12.05.2025 батько [PERSON] [PERSON] жодного разу не був присутній у закладі (а.с.35-36). Згідно з рішенням виконавчого комітету від 10.08.2023 №306/2023 визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні сина (а.с.37). Згідно з довідкою про доходи ВП «ХАЕС» від 05.06.2025 [PERSON] за період з грудня 2024 по травень 2025 отримала 122842,23 грн. (а.с.48). Згідно зі свідоцтвом про народження відповідач також є батьком [PERSON] , 2014 р.н. (а.с.23), на утримання якої з нього стягуються аліменти у розмірі 1/5 частки від доходів (а.с.28-30). Дохід відповідача за період з травня 2023 по квітень 2025 склав 2117340,56 грн., з якого утримано аліменти на користь [PERSON] в розмірі 20% - 335343,98 грн., а до видачі 1174159,02 грн. (а.с.51). 1/5 доходу - утриманих аліментів у 2025 склала за січень 2025 15725,25 грн., лютий 15237,46 грн., березень - 20785,66 грн., квітень 15387,40 грн. (а.с.51). Згідно з ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої, другої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса (частини перша, друга статті 189 СК України). Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за домовленістю між батьками, може бути змінений судом за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Для зміни умов нотаріального договору позивач зобов`язаний надати належні та допустимі докази, які підтверджують значне погіршення його матеріального стану чи інші обставини, що унеможливлюють виконання договору в первинному вигляді. Такі висновки містяться у Постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-10257св21). Так, Верховний Суд зазначив, що нотаріальний договір є добровільною угодою сторін, яка має силу виконавчого документа (ст. 109 СК України), і його умови можуть бути змінені судом лише за наявності вагомих підстав. При цьому інтереси дитини, на яку сплачуються аліменти за договором, мають пріоритет. Згідно з ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч.3 ст.181 ЦПК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом наведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором за заявою одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів. При цьому, закон не визначає обов`язкових умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів. Вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. Звертаючись до суду із позовом, позивачка просила змінити спосіб стягнення аліментів і встановити їх у частці від доходу відповідача, посилаючись на встановлення синові діагнозу, який свідчить про інвалідність, та з 14.10.2024 видачі відповідного посвідчення дитини-інваліда, що свідчить про те, що дитина потребує більших витрат, як то відвідування лікарів та лікування, а відповідач добровільно відмовився збільшити суму аліментів. Тобто, позивачка в даній цивільній справі визначила предметом позову зміну способу стягнення аліментів - їх присудження в розмірі 1/4 частки від доходу батька дитини. Відповідач же визнав позов частково на 1/6 частки від доходу. Відповідач поєднує заперечення на позов з тим, що вже сплачує аліменти на утримання іншої дитини в розмірі 1/5 частки від своїх доходів. Проводячи оцінку представлених доказів, досліджених судом обставин, суд виходить з того, що позивачкою належним чином доведено, що її дитина з урахуванням встановлення інвалідності потребує більшого забезпечення. У той\~же час,\~відповідач вже\~сплачує аліменти\~на утримання\~іншої дитини\~у в\~розмірі 1/5\~частки від\~своїх доходів,\~його загальний\~дохід за період з травня 2023 по квітень 2025 склав 2117340,56 грн., з якого утримано аліменти на користь [PERSON] в розмірі 20% - 335343,98 грн., а до видачі відповідач отримав 1174159,02 грн. (а.с.51). 1/5 доходу - утриманих аліментів у 2025 склала за січень 2025 15725,25 грн., лютий 15237,46 грн., березень - 20785,66 грн., квітень 15387,40 грн. Таким чином, суд вважає, що різний підхід до утримання дітей може утворити відчуття несправедливості у матерів дітей, а аліменти в сумі 1/5 частки від доходу відповідача нададуть можливість позивачці належним чином утримувати дитину. На підставі викладеного, враховуючи часткове визнання відповідачем позову, а також доводи позивачки, необхідно дійти до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та змінити спосіб стягнення аліментів, визначений нотаріальним договором від 10.11.2022, та стягувати в подальшому з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/5 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Водночас, в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.04.2006 зазначається, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З огляду на наведене, суд не вбачає законних підстав для зміни способу стягнення аліментів з дня подачі позову, тому позов підлягає частковому задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, оскільки суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, а позивачка при зверненні з позовом до суду була звільнено від сплати судового збору за позовну вимогу майнового характеру про стягнення аліментів на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial