Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Андрусенко І. Я., звернулася до суду із позовом до Монастириської міської ради про визнання права на завершення процедури приватизації земельних ділянок у порядку спадкування. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що після смерті її свекра [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,56 га, яка була передана останньому у приватну власність рішенням другої сесії двадцять другого скликання Заставецької сільської Ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області від 08.05.1996 року № 12 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування громадянам сільської Ради народних депутатів». [PERSON] заповів усе належне йому майно своєму синові [PERSON] , який прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживав разом із батьком. Окрім цього, 1/4 частину спадкового майна після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] , яка мала право на обов`язкову частку у спадщині як непрацездатна вдова спадкодавця. Після смерті її свекрухи [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина на 1/4\~частину вищевказаної земельної ділянки. Зазначену спадщину прийняв син спадкодавця [PERSON] , оскільки належав до спадкоємців першої черги за законом та на час відкриття спадщини проживав разом із матір`ю. Після смерті [PERSON] (чоловік позивача), який помер [INFO] , відкрилася спадщина на вказану земельну ділянку, яку вона прийняла, оскільки належить до спадкоємців першої черги за законом та на момент відкриття спадщини проживала разом із чоловіком. Окрім того, на підставі вищевказаного рішення Заставецької сільської Ради народних депутатів на її замовлення виготовлено технічну документацію із землеустрою, відповідно до якої належним [PERSON] земельним ділянкам для ведення особистого підсобного господарства площею 0,0700 га, 0,3100 га, 0,1800 га присвоєно кадастрові номери 6124285300:02:001:0357, 6124285300:02:001:0360 та 6124285300:02:001:0358 відповідно. Проте позивач не може отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину у зв`язку із тим, що [PERSON] за життя не завершив процес приватизації та не зареєстрував право власності на вказані земельні ділянки. З\~огляду на наведені обставини просить позов задовольнити, визнати за нею право на завершення процедури приватизації зазначених земельних ділянок у порядку спадкування, право на реєстрацію за нею права власності (речового права) та отримання на її ім`я правовстановлюючого документа. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 18.06.2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано у приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Лучків І. В. інформацію про те, чи заведено спадкові справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач [PERSON] та її представник адвокат Андрусенко І. Я. у підготовче засідання не з`явилися, проте представник позивача разом із позовом заявив клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності. Представник відповідача Монастириської міської ради у підготовче засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просить розглянути справу за відсутності представника Монастириської міської ради. З обставинами, викладеними у позовній заяві, Монастириська міська рада погоджується та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого судового засідання відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Суд установив такі обставини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.07.1965 року [PERSON] народився [INFO] . Його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 16.07.1983 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб 16.07.1983 року. Після укладення шлюбу позивач змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Рішенням другої сесії двадцять другого скликання Заставецької сільської Ради народних депутатів від 08.05.1996 року № 12 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування громадянам сільської Ради народних депутатів» вирішено передати безкоштовно у приватну власність та постійне користування земельні ділянки для обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), особистого підсобного господарства громадянам с. Заставці згідно з додатком, що підтверджується витягом із вказаного рішення. Як видно зі змісту списку громадян с. Заставці, яким передаються земельні ділянки у власність та постійне користування (додаток до рішення), свекру позивача [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,81 га, з яких 0,56\~га для особистого підсобного господарства, 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06.04.2007 року. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 05.08.2005 року секретарем виконкому Заставецької сільської ради Монастириського району Тернопільської області Лупаком В. Я. (реєстровий № 16), яким заповів усе належне йому майно своєму синові [PERSON] . Відповідно до довідки № 22 від 28.04.2025 року, виданої виконкомом Монастириської міської ради, згідно із записами у погосподарській книзі № 2 господарства № 52 за 2006-2010\~роки [PERSON] , який помер [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] разом із ним за вказаною адресою була зареєстрована його дружина [PERSON] . Водночас, як видно зі змісту довідки № 36 від 28.05.2025 року, виданої Товстенською селищною радою, [PERSON] , який помер [INFO] , проживав без реєстрації разом зі своїм сином [PERSON] за адресою: с. Садки Заліщицького (теперішнього Чортківського) району. Вказане також підтверджується довідкою № 262 від 06.04.2007 року, виданою виконкомом Заставецької сільської ради Монастириського району. Згідно з відповіддю приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Лучків І. В. № 50/01-16 від 23.06.2025 року після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкової справи не заведено. Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 27.07.2009 року у справі № 2-362/2009 р. задоволено позов [PERSON] та визнано за ним право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті його батька [PERSON] . [PERSON] (свекруха позивача) померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06.10.2008 року. Відповідно до довідки № 21 від 28.04.2025 року, виданої виконкомом Монастириської міської ради, згідно із записами у погосподарській книзі № 2 господарства № 52 за 2006-2010\~роки [PERSON] , яка померла [INFO] , була зареєстрована одна за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою № 37 від 28.05.2025 року, виданою Товстенською селищною радою, [PERSON] , яка померла [INFO] , проживала без реєстрації разом зі своїм сином [PERSON] за адресою: с. Садки Заліщицького (теперішнього Чортківського) району Тернопільської області. Вказане також підтверджується довідкою № 866 від 07.10.2008 року, виданою виконкомом Садківської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області. Згідно з відповіддю приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Лучків І. В. № 50/01-16 від 23.06.2025 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкової справи не заведено. [PERSON] (чоловік позивача) помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.12.2016 року. Відповідно до довідки № 342 від 03.04.2017 року, виданої виконавчим комітетом Садківської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, [PERSON] , який помер [INFO] , проживав (був зареєстрований) за адресою: [ADDRESS] . На момент смерті [PERSON] разом із ним за вказаною адресою проживали і були зареєстровані його дружина [PERSON] (позивач), син [PERSON] , доньки [PERSON] і [PERSON] , зять [PERSON] , онуки [PERSON] і [PERSON] . Згідно з відповіддю приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Лучків І. В. № 50/01-16 від 23.06.2025 року після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , заведено спадкову справу № 61/2017. Як видно з матеріалів вказаної судакової справи, із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 10.05.2017 року звернулася його дружина [PERSON] (позивач). Водночас доньки спадкодавця [PERSON] і [PERSON] 10.05.2017 року подали нотаріусу заяви про відмову від прийняття належної їм частки у спадщині. Окрім того, син спадкодавця [PERSON] 19.04.2017 року через Посольство України у Французькій Республіці подав заяву про відмову від прийняття належної йому частки у спадщині. 21.06.2017 року позивачу [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину за законом на належні її чоловікові [PERSON] земельні ділянки площею 1,2300 га, 0,2900\~га, 0,2900 га, 0,8800 га з кадастровими номерами 6124285300:01:001:0278, 6124285300:01:001:0587, 6124285300:01:001:0549 та 6124285300:01:001:0240, автомобіль ВАЗ\~21099 з реєстраційним номером [NUMBER] , 1/2 частки квартири [ADDRESS] , а також 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] . Зі змісту витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5900535662023 від 31.08.2023 року, № НВ-6300464932023 від 10.08.2023 року, № НВ-1200615252023 від 11.08.2023 року видно, що 08.08.2023 року ПП «Землі Придністров`я» розробило технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, а саме на: земельну ділянку площею 0,3100 га, розташовану в урочищі «Стави Голгочанські» с.\~Заставці; земельну ділянку площею 0,0700 га, розташовану на [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,1800\~га, розташовану в урочищі «За Олійником» с. Заставці. Зазначеним земельним ділянкам присвоєно кадастрові номери 6124285300:02:001:0360, 6124285300:02:001:0357 та 6124285300:02:001:0358 відповідно. Вказане також підтверджується відповіддю ПП «Землі Придністров`я» № 0902 від 13.06.2025 року. Листом № 2062/0216 віл 11.12.2024 року Монастириська міська рада відмовила позивачу у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на три земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,31 га, 0,07 га та 0,18 га, які розташовані у с.\~Заставці. Окрім того, інформаційним листом № 42/01-16 від 28.05.2025 року приватний нотаріус Чортківського районного нотаріального округу Лучків І. В. відмовила позивачу [PERSON] в оформленні спадкових прав на земельну ділянку загальною площею 0,56 га, що залишилася після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Відмова у вчиненні нотаріальних дій мотивована тим, що [PERSON] , якому ця земельна ділянка була передана у приватну власність та спадкоємцем якого був [PERSON] , за життя не завершив процедуру приватизації та не зареєстрував речове право на вказану земельну ділянку. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з приписами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України). Абзацом 2 п. 1 Перехідних положень ЗК України визначено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації. Аналогічний за змістом висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі № 350/67/15-ц. Про те, що до складу спадщини входить право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому порядку та не завершив у зв`язку зі смертю, Верховний Суд також вказав, зокрема, у постанові від 23.11.2022 року у справі № 752/1229/21. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Водночас ч. 1 ст. 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що передбачено ч. 1 ст. 1270 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). У постанові від 07.06.2023 року (справа № 227/5018/21) Верховний Суд зауважив, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом. У силу вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1271 ЦК України). У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що той зі спадкоємців, який має право на обов`язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов`язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Прийняття спадщини спадкоємцем, є обов`язковою умовою здійснення права на спадщину як за законом, так і за заповітом, а також і права на обов`язкову частку у спадщині (постанова Верховного Суду від 21.09.2022 року у справі № 170/581/21). Частиною 1 ст. 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну (ч. 2 ст. 1275 ЦК України). Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч. 5 ст. 82 ЦПК України). Встановлено, що свекру позивача [PERSON] належала земельна ділянка загальною площею 0,56 га, призначена для ведення особистого підсобного (селянського) господарства, передана йому у приватну власність рішенням другої сесії двадцять другого скликання Заставецької сільської Ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області від 08.05.1996 року № 12 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування громадянам сільської Ради народних депутатів». Проте [PERSON] за життя не завершив процедуру приватизації вказаної земельної ділянки та не зареєстрував своє речове право. Після смерті [INFO] [PERSON] вищевказану земельну ділянку, до складу якої входять земельні ділянки площею 0,0700 га, 0,3100 га та 0,1800 га з кадастровими номерами 6124285300:02:001:0357, 6124285300:02:001:0360, 6124285300:02:001:0358, успадкував лише його син [PERSON] (чоловік позивача), оскільки належав до спадкоємців [PERSON] за заповітом, спадщину прийняв. Проте [PERSON] , який помер [INFO] , за життя не оформив своїх прав на зазначене вище спадкове майно. Позивач [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом, спадщину прийняла. Діти спадкодавця [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття належної їм частки у спадщині, про що подали нотаріусу відповідні письмові заяви. Дані про інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , відсутні. Отже, позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права на завершення процедури приватизації вищевказаних земельних ділянок у порядку спадкування, у тому числі права на реєстрацію за нею права власності (речового права) на ці земельні ділянки, слід задовольнити. Водночас суд звертає увагу на те, що з 01.01.2013 року, з набранням чинності Законом України «Про Державний земельний кадастр», державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються, а право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З огляду на наведене вимога позивача [PERSON] про визнання за нею права на отримання правовстановлюючого документа на вищевказані земельні ділянки не підлягає задоволенню.

Outcome: partial