Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Біржа нерухомості «Едвайс -Консульт», у якому позивач просить визнати за ним, [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.03.2025 року відкрито підготовче провадження у справі. Одночасно з цим витребувано у КП «ММБТІ» інформацію про те хто є власником квартири за адресою: [ADDRESS] та у приватного нотаріуса миколаївського міського нотаріального округу Дворецької О.М. копію спадкової справи №71061888 (66/2023), заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Від [PERSON] та [PERSON] до суду надійшли заяви, у яких відповідачі повідомили, що визнають позов в повному обсязі, вважають його обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню. Просили провести розгляд справи за їх відсутності. У підготовче судове засідання сторони не з`явилися з невідомих суду причин. [PERSON] , який представляє інтереси позивача [PERSON] , подав до суду заяву, у якій просив провести розгляд справи за їх з позивачем відсутності. З урахуванням того, що відповідачі визнають позов, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній матеріалів у підготовчому засіданні. Враховуючи приписи частини третьої статті 200 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи у підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке. Між [PERSON] та [PERSON] , 29.04.1998 року укладено договір купівлі-продажу №87, відповідно до умов якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . Цей договір укладено на біржі нерухомості «Едвайс-Консульт» та зареєстровано в Миколаївському МБТІ 15.05.1998 року за № 19074. Згідно зі статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року\~зазначено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та\~перехідних положень\~Цивільного кодексу\~України (2004 року) Цивільний кодекс\~України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. У даному випадку біржова угода укладена у 1997 року, тому спірні правовідносини врегульовані нормами Цивільного кодексу УРСР. Згідно зі статтею 153 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 Цивільного кодексу УРСР\~(в редакції 1963 року, далі Цивільний кодекс УРСР) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини першої статті 227\~Цивільного кодексу\~УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Частина перша статті 47 Цивільного кодексу УРСР вказує на те, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (частина друга статті 47 Цивільного кодексу УРСР). У пункті\~2\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~06\~листопада 2009\~року №\~9\~«Про судову\~практику розгляду\~цивільних справ\~про визнання\~правочинів недійсними»\~вказано на\~те,\~що судам\~необхідно враховувати,\~що згідно\~із статтями\~4,\~10\~та 203\~ЦК зміст\~правочину не\~може суперечити\~ЦК,\~іншим законам\~України,\~які приймаються\~відповідно до\~Конституції України\~та ЦК,\~міжнародним договорам,\~згода на\~обов`язковість\~яких надана\~Верховною Радою\~України,\~ актам\~Президента України,\~ постановам\~Кабінету Міністрів\~України,\~ актам\~інших органів\~державної влади\~України,\~ органів\~влади Автономної\~Республіки Крим\~у випадках\~і в\~межах,\~встановлених \~Конституцією України\~та законом,\~а також\~моральним засадам\~суспільства. Зміст\~правочину не\~повинен суперечити\~положенням також\~інших,\~крім \~актів \~цивільного законодавства,\~ нормативно-правових\~актів,\~прийнятих відповідно\~до Конституції\~України (статті\~1,\~8\~Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Зі змісту означений договорів купівлі-продажу слідує, що ці угоди укладені на біржі нерухомості «Едвайс-Консульт» відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про товарну біржу». Згідно із\~частиною першою\~та другою\~статті 15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу» від\~10\~грудня 1991\~року №\~1956-ХІІ,\~біржовою операцією\~визнається угода,\~що відповідає\~сукупності зазначених\~нижче умов: а)\~якщо вона\~являє собою\~купівлю-продаж,\~поставку та\~обмін товарів,\~допущених до\~обігу на\~товарній біржі; б)\~якщо її\~учасниками є\~члени біржі; в)\~якщо вона\~подана до\~реєстрації та\~зареєстрована на\~біржі не\~пізніше наступного\~за здійсненням\~угоди дня. Угоди,\~зареєстровані на\~біржі,\~не підлягають\~нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. За своїм змістом означені договори купівлі-продажу відповідають вимогам переліченим у статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року №1956-ХІІ. \~ \~ \~ \~Зважаючи на приписи частини четвертої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» означена біржова угода не підлягала нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог статті 227 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) ця біржова угода підлягала реєстрації у відповідному Бюро технічної інвентаризації за місцезнаходженням нерухомості. Зазначена вимога чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства позивачами була виконана та проведена реєстрація отриманої у власність квартири у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, про що свідчить відповідні реєстраційні посвідчення. Зі змісту\~договорів купівлі-продажу\~слідує,\~що його\~сторонами дотримано\~вимог статті\~224\~Цивільного кодексу\~УРС (які\~діяли на\~момент виникнення\~спірних правовідносин)\~та досягнуто\~істотних умов,\~визначених для\~договору купівлі-продажу,\~а саме продавець передав майно у власність покупцеві, а покупець прийняв майно і сплатив за нього 7\~000 грн 00 коп. З огляду на зазначене, означені договори купівлі-продажу є дійсними. З відповіді КП «Миколаївське бюро технічної інвентаризації» від 21.04.2025 року слідує, що станом на 28.12.2012 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.04.1998 року, зареєстрованого на БН «Єдвайс-Консульт» за №87, зареєстрованого в КП «ММБТІ» 15.05.1998 року за Р№19074. З матеріалів справи слідує, що у період придбання вказаної квартири, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу (шлюб укладено 17.11.1990 року, свідоцтво серії [NUMBER] ). Відповідно до частини першої статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частина перша статті 70 Сімейного кодексу України вказує на те, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Після смерті [PERSON] позивач у справі [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса миколаївського міського нотаріального округу Дворецької О.М. із заявою про прийняття спадщини на підставі чого нотаріусом заведена спадкова справа №66/2023. З матеріалів цієї спадкової справи слідує, що [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини, що залишилася після смерті матері [PERSON] , на користь свого батька позивача у справі [PERSON] . Однак 31.01.2025 року № 13/01-16 приватним нотаріусом Кузьмуку Р.І. було надано роз`яснення, в якому зазначено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на його ім`я, як єдиного спадкоємця, що прийняв спадщину після смерті дружини, [PERSON] , яка померла [INFO] , на квартиру за адресою: [ADDRESS] не можливо, з огляду на те, що договір купівлі-продажу не посвідчений нотаріусом. Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернулася до суду із цим позовом. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог, суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 1216\~Цивільного кодексу\~України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217\~Цивільного кодексу\~України вказує на те, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259\~цього Кодексу (стаття 1258 Цивільного кодексу України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 1268\~Цивільного\~кодексу\~України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 Цивільного кодексу України). Враховуючи те, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги, який звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини [PERSON] (відповідачі [PERSON] та [PERSON] відмовилися від спадщини на користь позивача) та враховуючи відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] , позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. За [PERSON] слід визнати право власності на квартиру [ADDRESS] в цілому. Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України судовий збір сплачено під час подачі позову до суду.

Outcome: partial