Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Територіальної громади в особі Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, третя особа Дніпровська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, - Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 січня 2024 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Територіальної громади в особі Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, третя особа Дніпровська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини передано для розгляду за територіальною юрисдикцією до Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Ухвалою Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 серпня 2024 року матеріали позовної заяви були повернуті за підсудністю до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. 29 жовтня 2024 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до Територіальної громади в особі Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, третя особа Дніпровська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Справу згідно автоматизованої системи «Д-3» було розподілено до провадження судді Бойка О.М. 13 листопада 2024 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла заява представника позивача [PERSON] адвоката Ворона А.І., про залучення належного відповідача у справі, а саме Дніпровську районну раду Дніпропетровської області. В позовній заяві просить суд визначити [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , додатковий строк для подачі до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] була близькою подругою [PERSON] , спадкодавця по справі. Все життя вони мали теплі дружні стосунки, піклувались один про одного, ближче за [PERSON] у спадкодавця [PERSON] нікого не було, близькі родичі (спадкоємці за законом) у неї відсутні. 20.04.2005 року [PERSON] склала заповіт на ім?я спадкоємиці [PERSON] , посвідчений Другою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою за №1180. Відповідно до заповіту, [PERSON] заповідала Позивачці належну їй земельну ділянку (пай), площею 6,100 га, що знаходиться на території Дніпропетровської районної ради Дніпропетровської області, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ДП №042233, виданого Дніпропетровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 13.06.2002 р. на підставі розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації №347-р від 05.06.2002 р. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.04.2006, виданим Баглійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Весь цей час вона фактично володіла спадковим майном - земельною ділянкою, оскільки всі правовстановлюючі документи на землю знаходились у неї. Раптова смерть такої близької людини, якою була для Позивачки [PERSON] , - викликало у Позивачки сильне нервово-психічне потрясіння. Саме тому Позивачка лише 22.02.2007 року подала заяву про прийняття спадщини до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори, тобто із пропуском 4 місяця, що не є значним. В той же день, листом від 22.02.2007 року державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В. за результатами розгляду заяви Позивачці було відмовлено у вчинені нотаріальної дії - прийняття заяви про прийняття спадщини у зв?язку із пропуском шестимісячного строку та відсутністю факту прийняття спадщини. [PERSON] не була зареєстрована разом з померлою на день її смерті, тобто фактично спадщину не прийняла. Отже, за змістом зазначеної постанови, нотаріусом було встановлено, що Позивачкою пропущено шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини, визначений ст. 1270 ЦК України. Отримавши відмову нотаріуса, Позивачка не звернулась одразу до Суду, оскільки у травні 2007 року захворів її чоловік [PERSON] , у період з18.05.2007 р. по 15.06.2007 р. він був госпіталізований до 1 травматичного відділення МЛ ШМД у м. Кам?янське, йому було проведено операційне втручання. У серпні-вересні 2008 року чоловік Позивачки захворів на серце, та був госпіталізований до лікарні із діагнозом «міокардичний міокардіофіброз». Пізніше у іншій лікарні поставлений ще один діагноз: «атеросклеротичний кардіосклероз». Супровід лікування чоловіка та подальший його догляд позивачка взяла на себе. Приблизно у липні 2012 року на тяжку онкологічну хворобу захворіла ще один член родини, рідна дочка Позивачки - [PERSON] , їй було поставлено діагноз «Лімфома Ходжкіна ст. І», з 29.10.2012 року проведено операційне втручання та у подальшому призначено курси хіміотерапії. Позивачка займалась всіма питаннями організації та лікування дочки [PERSON] особисто, сам факт діагностування такої тяжкої хвороби у її дівчинки в молодому віці, викликав у позивачки сильне душевне та нервове потрясіння, всі наступні роки Позивач прожила у постійній депресії. Зазначені факти підтверджуються медичними епікрізами, за період з 29.10.2012 по 16.11.2012; з 17.11.2012 по 04.12.2012; з 14.12.2012 по 02.01.2013; з 21.03.2013 по 25.01.2013 р.; з 14.12.2012 по 02.01.2013 р. [INFO] , у віці 25 років [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Баліським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області від 03.06.2015 р., актовий запис №553. Такі трагічні події у сім?ї викликали сильні розлади здоров?я у самої Позивачки, загострилась її хвороба. 12.01.2017 р. Позивачка була госпіталізована до КЗОЗ КМР «ЦПМСД №2» із діагнозом ДЕ ІІ ст. при ГХ. Пізніше, у листопаді 2017 року захворів на серце її чоловік [PERSON] , йому було поставлено діазног «діффузний кардіосклероз». Увесь цей час чоловік Позивачки продовжує хворіти, у період з 30.08.2023 р. по 06.09.2023 р. пройшов чергове лікування у кардіологічному відділені КНП КМР «Міська лікарня №9», поставлені раніше діагнози ускладнились ішемічною хворобою серця, гіпертонічною хворобою 3 ступеня, атеросклеротичною хворобою серця. Крім того, вже 11 березня 2020 року своєю постановою №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» Кабінетом Міністрів України було введено карантин на всій території України та обмежено пересування громадян та перебування їх у громадських місцях, обмежена робота державних установ, в тому числі і нотаріальних контор. З підстав ведення карантинних заходів шодо не розповсюдження Sars-CoV-2 на території України, Позивачка, яка є людиною похилого віку (66 років), відповідально ставилася до запровадженого карантину, щоб не наражатись на небезпеку, а подалі, із веденням військового стану 24 лютому 2022 року на території України в наслідок військової агресії російської федерації не могла подати відповідну заяву. Отже, Позивачка стверджує, що вона перебувала у глибокому нервовому потрясінні та тривалій депресії через втрату своєї близької подруги, рідної дочки [PERSON] та через загострення власних хвороб та хвороб свого чоловіка, що підтверджується відповідними медичними документами, лише зараз відійшла від затяжної депресії та отримала змогу займатись питаннями спадщини, подати позовну заяву для визначення їй додаткового строку на прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Позивачка весь цей час перебуває на обліку у лікаря-психіатра. Позивачка стверджує, що через втрату близької їй людини було не до того, щоб займатись оформленням ділових паперів щодо спадщини. Інша, більша частина цього пропущеного строку припала на не звернення до суду із відповідним позовом, через хвороби Позивачки та її рідних, а також смерть дочки [PERSON] після тривалого лікування від онкологічної хвороби. За даних обставин [PERSON] вимушена звернутись до Суду із даним позовом для захисту своїх майнових прав та законних інтересів, оскільки прийняття спадщини є правом особи, а Позивачка в інший спосіб захистити своє право не має можливості. Ухвалою суду від 02 травня 2025 року було витребувано у Державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Любові Віталіївни (52005, Дніпропетровська обл., Дніпровський район, смт. Слобожанське, вул. Героїв України буд. 31-КП): - письмову інформацію про те, чи звертався хто-небудь після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , із заявою про прийняття спадщини або з заявою про відмову від прийняття спадщини, чи відкривалась спадкова справа після її смерті та чи видавались свідоцтва про право на спадщину. - У разі, якщо спадкова справа після смерті [PERSON] відкривалась, надати Суду належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи. У разі якщо вказана справа передана до нотаріального архіву, вказати назву архівної установи, номер спадкової справи та інші відомості, що є необхідними для пошуку та витребування спадкової справи від архівної установи. 02 травня 2025 року до суду надійшла відповідь від Державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Любові Віталіївни, з якої вбачається що спадкова справа не заводилась. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась. Про час та місце була належним чином повідомлена. Надала заяву в якій просила справу слухати без його участі. Позовні вимоги підтримала. Представник відповідача - Територіальної громади\~в особі\~Дніпровської районної\~ради Дніпропетровської\~області у судове засідання не з`явився, клопотань не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши наданні докази, суд встановив, що [PERSON] була близькою подругою [PERSON] , спадкодавця по справі. Все життя вони мали теплі дружні стосунки, піклувались один про одного, ближче за [PERSON] у спадкодавця [PERSON] нікого не було, близькі родичі (спадкоємці за законом) у неї відсутні. 20.04.2005 року [PERSON] склала заповіт на ім?я спадкоємиці [PERSON] , посвідчений Другою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою за №1180. Відповідно до заповіту, [PERSON] заповідала Позивачці належну їй земельну ділянку (пай), площею 6,100 га, що знаходиться на території Дніпропетровської районної ради Дніпропетровської області, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ДП №042233, виданого Дніпропетровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 13.06.2002 р. на підставі розпорядження голови Дніпропетровської районної державної адміністрації №347-р від 05.06.2002 р. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.04.2006, виданим Баглійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Весь цей час вона фактично володіла спадковим майном - земельною ділянкою, оскільки всі правовстановлюючі документи на землю знаходились у неї. Раптова смерть такої близької людини, якою була для Позивачки [PERSON] , - викликало у Позивачки сильне нервово-психічне потрясіння. Саме тому Позивачка лише 22.02.2007 року подала заяву про прийняття спадщини до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори, тобто із пропуском 4 місяця, що не є значним. В той же день, листом від 22.02.2007 року державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В. за результатами розгляду заяви Позивачці було відмовлено у вчинені нотаріальної дії - прийняття заяви про прийняття спадщини у зв?язку із пропуском шестимісячного строку та відсутністю факту прийняття спадщини. [PERSON] не була зареєстрована разом з померлою на день її смерті, тобто фактично спадщину не прийняла. Отже, за змістом зазначеної постанови, нотаріусом було встановлено, що Позивачкою пропущено шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини, визначений ст. 1270 ЦК України. Отримавши відмову нотаріуса, Позивачка не звернулась одразу до Суду, оскільки у травні 2007 року захворів її чоловік [PERSON] , у період з18.05.2007 р. по 15.06.2007 р. він був госпіталізований до 1 травматичного відділення МЛ ШМД у м. Кам?янське, йому було проведено операційне втручання. У серпні-вересні 2008 року чоловік Позивачки захворів на серце, та був госпіталізований до лікарні із діагнозом «міокардичний міокардіофіброз». Пізніше у іншій лікарні поставлений ще один діагноз: «атеросклеротичний кардіосклероз». Супровід лікування чоловіка та подальший його догляд позивачка взяла на себе. Приблизно у липні 2012 року на тяжку онкологічну хворобу захворіла ще один член родини, рідна дочка Позивачки - [PERSON] , їй було поставлено діагноз «Лімфома Ходжкіна ст. І», з 29.10.2012 року проведено операційне втручання та у подальшому призначено курси хіміотерапії. Позивачка займалась всіма питаннями організації та лікування дочки [PERSON] особисто, сам факт діагностування такої тяжкої хвороби у її дівчинки в молодому віці, викликав у позивачки сильне душевне та нервове потрясіння, всі наступні роки Позивач прожила у постійній депресії. Зазначені факти підтверджуються медичними епікрізами, за період з 29.10.2012 по 16.11.2012; з 17.11.2012 по 04.12.2012; з 14.12.2012 по 02.01.2013; з 21.03.2013 по 25.01.2013 р.; з 14.12.2012 по 02.01.2013 р. [INFO] , у віці 25 років [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Баліським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області від 03.06.2015 р., актовий запис №553. Такі трагічні події у сім?ї викликали сильні розлади здоров?я у самої Позивачки, загострилась її хвороба. 12.01.2017 р. Позивачка була госпіталізована до КЗОЗ КМР «ЦПМСД №2» із діагнозом ДЕ ІІ ст. при ГХ. Пізніше, у листопаді 2017 року захворів на серце її чоловік [PERSON] , йому було поставлено діазног «діффузний кардіосклероз». Увесь цей час чоловік Позивачки продовжує хворіти, у період з 30.08.2023 р. по 06.09.2023 р. пройшов чергове лікування у кардіологічному відділені КНП КМР «Міська лікарня №9», поставлені раніше діагнози ускладнились ішемічною хворобою серця, гіпертонічною хворобою 3 ступеня, атеросклеротичною хворобою серця. Крім того, вже 11 березня 2020 року своєю постановою №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» Кабінетом Міністрів України було введено карантин на всій території України та обмежено пересування громадян та перебування їх у громадських місцях, обмежена робота державних установ, в тому числі і нотаріальних контор. З підстав ведення карантинних заходів шодо не розповсюдження Sars-CoV-2 на території України, Позивачка, яка є людиною похилого віку (66 років), відповідально ставилася до запровадженого карантину, щоб не наражатись на небезпеку, а подалі, із веденням військового стану 24 лютому 2022 року на території України в наслідок військової агресії російської федерації не могла подати відповідну заяву. Отже, Позивачка стверджує, що вона перебувала у глибокому нервовому потрясінні та тривалій депресії через втрату своєї близької подруги, рідної дочки [PERSON] та через загострення власних хвороб та хвороб свого чоловіка, що підтверджується відповідними медичними документами, лише зараз відійшла від затяжної депресії та отримала змогу займатись питаннями спадщини, подати позовну заяву для визначення їй додаткового строку на прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Позивачка весь цей час перебуває на обліку у лікаря-психіатра. Позивачка стверджує, що через втрату близької їй людини було не до того, щоб займатись оформленням ділових паперів щодо спадщини. Інша, більша частина цього пропущеного строку припала на не звернення до суду із відповідним позовом, через хвороби Позивачки та її рідних, а також смерть дочки [PERSON] після тривалого лікування від онкологічної хвороби. За даних обставин [PERSON] вимушена звернутись до Суду із даним позовом для захисту своїх майнових прав та законних інтересів, оскільки прийняття спадщини є правом особи, а Позивачка в інший спосіб захистити своє право не має можливості. У постанові від 03 червня 2021 року по справі № 636/1160/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В постанові Верховний Суд від 20 березня 2024 року справа №545/1231/23 (провадження № 61-16142св23) зазначив, що оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосується періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22. Позивач вважає, що пропустив строк прийняття спадщини з поважних причин і змушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Ухвалою суду від 02 травня 2025 року було витребувано у Державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Любові Віталіївни (52005, Дніпропетровська обл., Дніпровський район, смт. Слобожанське, вул. Героїв України буд. 31-КП): - письмову інформацію про те, чи звертався хто-небудь після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , із заявою про прийняття спадщини або з заявою про відмову від прийняття спадщини, чи відкривалась спадкова справа після її смерті та чи видавались свідоцтва про право на спадщину. - У разі, якщо спадкова справа після смерті [PERSON] відкривалась, надати Суду належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи. У разі якщо вказана справа передана до нотаріального архіву, вказати назву архівної установи, номер спадкової справи та інші відомості, що є необхідними для пошуку та витребування спадкової справи від архівної установи. 02 травня 2025 року до суду надійшла відповідь від Державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Любові Віталіївни, з якої вбачається що спадкова справа не заводилась. Усі вказані причини були пов?язані з об?єктивними, непереборними, істотними труднощами для Позивача на вчинення дій для прийняття спадщини, Позивач вважає, що вказані причини пропуску строку для прийняття спадщини є поважними і на цій підставі суд може визначити їй додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно зі\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1\~ст. 1222 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Статтями 1216-1218 ЦК України\~передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст.\~1220-1221,1223 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Разом з тим, позивач наведених вище вимог закону не дотрималася та після відкриття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1272\~ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування. Таким чином, позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини безпосередньо стосується прав, свобод, інтересів та (або) обов`язки спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року по справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18), від 15 січня 2020 року по справі № 200/9984/16-ц (провадження № 61-11977св19), від 25 березня 2020 року по справі № 140/871/16-ц (провадження № 61-38046св18), від 30 квітня 2020 року по справі № 352/382/18 (провадження № 61-40424св18), від 30 вересня 2020 року по справі № 361/1953/18(провадження № 61-16095св19), від 07 жовтня 2020 року по справі № 234/17511/19 (провадження № 61-8215св20). Отже, при розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України суду з метою встановлення кола спадкоємців за заповітом і за законом, які прийняли спадщину, необхідно у тому числі перевіряти наявність заведеної нотаріусом спадкової справи. При зверненні спадкоємця, у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, а при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково окрім зазначеного перевіряє наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Так, позивачем доведено, що він мав поважні причини пропуску строку для звернення до нотаріальної контори для прийняття спадщини. Згідно тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України, надане судам у пункті 24 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснення, до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року в справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року в справі № 6-1486цс15 та в постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року в справі № 372/2383/16-ц, від 27 лютого 2020 року в справі № 419/3788/17. Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 26 червня 2019 року в справі № 565/1145/17, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Таким чином, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Окрім того, суд зазначає, що позивач в іншому порядку, ніж судовий, не може захистити свої права на прийняття спадщини, а завданням судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд та вирішення цивільної справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Постановлення рішення про задоволення позову є забезпеченням права позивача на справедливий суд відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 1320цс17. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно керуватися тим, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Правова позиція, висловлена Верховним судом України при розгляді справи № 6-1486цс15, передбачає, що, відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд приймає до уваги наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавця та вважає їх поважними, враховуючи принцип верховенства права та дотримуючись розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому\~статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з визначенням двохмісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини з моменту набрання рішенням законної сили. Суд вважає такий строк достатнім для реалізації позивачем права на подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного, ст.ст. 1216, 1218, 1261, 1269, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved