Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог. В серпні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала на те, що 17 жовтня 1978 року її чоловік [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . Проте, право власності на вказаний житловий будинок за [PERSON] зареєстровано не було. [INFO] [PERSON] помер. Починаючи з 17 жовтня 1978 року позивач постійно проживає в будинку [ADDRESS] , сплачує житлово-комунальні послуги, проводить ремонтні роботи та утримує будинок. Таким чином, позивач відкрито, добросовісно та безперервно володіє вказаним житловим будинком понад 10 років. Тому [PERSON] просила суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS] . 2. Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2024 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.70-71). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с.106-107). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2025 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.108). 3. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову. Представник позивач [PERSON] підтримала пред`явлений позов та наполягала на його задоволенні. Представник відповідача просив розглянути цивільну справу без участі представника Бориспільської міської ради та ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] надав до суду заяву, якою просив розглянути цивільну справу за його відсутності. 4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Зі змісту довідки КП «Бориспільське БТІ» №247 від 12 березня 2025 року (а.с.102) право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] по реєстровим книгам бюро технічної інвентаризації не зареєстровано. На підставі рішення Бориспільської міської ради Київської області від 17 грудня 2015 року №42-2-VII вул. І. Кудрі присвоєно назву вул. Петра Волянюка. Спірні правовідносини регулюються гл.24 «Набуття права власності» розділу І «Право власності» книги третьої «Право власності та інші речові права». 5. Норми права, якими суд керується при вирішенні спору. 5.1. норми матеріального права. Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до\~ч.1,\~ч.2\~ст.328\~ЦК України\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності, не встановлена судом. Відповідно до ч.1, ч.4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. З роз`яснень, викладених в п.9 та п.11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема таке: 1) володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; 2) володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; 3) володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст.344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст.344 ЦК України). Враховуючи положення ст.335 та ст.344\~ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (ст.214 ЦПК). Верховний Суд у постанові від\~01\~серпня 2018\~року у\~справі №201/12550/16-ц вказав, що лише за наявності таких умов можливе набуття права власності на чужі речі: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Для набуття права власності за набувальною давністю всі вказані умови повинні бути наявними у сукупності. За набувальною\~давністю може\~бути набуто\~право власності\~на нерухоме\~майно,\~яке не\~має власника,\~або власник\~якого невідомий,\~або власник\~відмовився від\~права власності\~на належне\~йому нерухоме\~майно та\~майно,\~що придбане\~добросовісним набувачем\~і у\~витребуванні якого\~його власнику\~було відмовлено. Позов\~про право\~власності за\~давністю володіння\~не може\~заявляти особа,\~яка володіє\~майном за\~волею власника\~і завжди\~знала,\~хто є\~власником. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі №755/16913/16-ц. 5.2. норми процесуального права. За правилам ч.1, ч.5 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 6. Мотиви, якими суд керується при вирішенні спору. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що їй відомо про те, що в 1979 році [PERSON] продав [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] . Свідок проживає по сусідству, тому особисто знайома з подружжям [PERSON] , які проживають за вказаною адресою, починаючи з 1979 року. Після 1979 року свідок жодного разу не бачила [PERSON] та про його претензії на вказаний житловий будинок їй нічого не відомо. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є сусідкою позивача. Свідок вказала, що в 1979 році [PERSON] їй повідомив про те, що продав будинок у зв`язку з цим у свідка з`явились нові сусіди. Згодом свідок познайомилась з новими сусідами, яким виявилось подружжя [PERSON] . Встановлено, що 17 жовтня 1979 року [PERSON] , який доводиться покійним чоловіком позивача, передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 8500 рублів за придбання будинку [ADDRESS] . Дані обставини підтверджуються копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.7), копією свідоцтва про смерть (а.с.8), копією розписки від 17 жовтня 1979 року (а.с.9). Проте, судом критично оцінюється вказана розписка в якості належного та допустимого доказу на підтвердження факту укладення між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу житлового будинку, оскільки видача письмової розписки про отримання грошових коштів не є підставою для набуття права власності на об`єкт нерухомого майна. Разом з цим, зі змісту копій страхових свідоцтв про страхування дітей від нещасних випадків, добровільного страхування будівель, добровільного страхування майна, добровільного страхування домашнього майна за період з 1989 року по 1991 рік, а також копій квитанцій про приймання платежів по державному обов`язковому страхуванню, копії акту повторної перевірки димових, вентиляційних каналів та систем повітрообміну від 2015 року (а.с.14-17,19) вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 1989 року. Зазначені письмові докази у повній мірі узгоджуються з обставинами, які були повідомлені свідками [PERSON] та [PERSON] , щодо часу з якого [PERSON] разом з сім`єю безперервно проживає у спірному житловому будинку. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] понад десять років добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується житловим будинком [ADDRESS] . У зв`язку з цим, на підставі ч.1 ст.344 ЦК України [PERSON] набула право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна. Тому за [PERSON] належить визнати право власності на житловий будинок [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved