Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 11.07.2024 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено Договір №487323-КС-004 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надав позичальнику грошові кошти в розмірі 33 000, 00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 1.15013259 за кожен день користування кредитом. ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 33 000, 00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника [PERSON] № [NUMBER] . Відповідач належним чином не виконувала своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, а лише частково. Станом на 08.02.2025 утворилась заборгованість в розмірі 54 737, 54 грн, з яких: 26 274, 90 грн - прострочені платежі по тілу кредиту; 28 462, 64 грн - прострочені платежі по процентах. В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача кредитну заборгованість в розмірі 54 737, 54 грн, а також понесені судові витрати по справі в розмірі 2 422, 40 грн. Ухвалою суду від 10.03.2025 відкрито провадження по справі та справу призначено до судового розгляду в спрощеному порядку з викликом сторін. Ухвалою суду від 08.04.2025, розгляд справи відкладено для витребування доказів по справі та виклику відповідача шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. 28.04.2025 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Заявлені позовні вимоги визнає частково, а саме просить врахувати, що після відкриття провадження у справі нею, 18.04.2025 було здійснено платіж на погашення основної суми заборгованості за кредитом у розмірі 13 500, 00 грн. Заборгованість за основною сумою боргу складає 12 776, 90 грн (26 276, 90-13 500, 00), які визнає та не заперечує проти їх стягнення. Щодо заявлених вимог про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 28 462, 64 грн, то позовні вимоги в цій частині не визнає та просить відмовити, посилаючись на те, що у період строку кредитування за укладеним між ТОВ «Бізнес Позика» та нею кредитним договором з 11.07.2024 до 26.12.2024 вона була членом військовослужбовця. З урахуванням правил статей 3, 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», проценти за цим кредитним договором не підлягають нарахуванню та стягненню. Під час розгляду справи просить врахувати зазначені обставини та ухвалити рішення. Розгляд справи просить проводити без її участі. 05.05.2025 на електронну адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Сторона позивача підтверджує факт того, що відповідачкою 18.04.2025 було здійснено платіж у розмірі 13 500, 00 грн. Щодо посилання відповідачки на норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивач звертає увагу на те, що стороною відповідача до відзиву на позовну заяву не додано РНОКПП особи, яка перебуває на військовій службі, що унеможливлює встановити особу. Крім того, сторона відповідача не була позбавлена можливості отримати та надати суду довідку про перебування відповідача на військовій службі із зазначенням у такій довідці РНОКПП відповідача. У зв`язку з чим, сторона відповідача не надала жодного належного та достатнього доказу того, що чоловік відповідачки перебував (перебуває) на військовій службі, щоб було б підставою для списання нарахованих процентів за кредитним договором. Просить врахувати відповідь на відзив, стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором, справу розглядати без участі їх представника. В судове засідання представник позивача не з`явився, заявою просив розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, просила справу розглядати без її участі, під час ухвалення рішення просить врахувати обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що ТОВ «Бізнес позика» 11 липня 2024 року направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір №487328-КС-004 про надання кредиту (а.с. 32-36). 11 липня 2024 року [PERSON] прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір №487328-КС-004 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. ТОВ «Бізнес позика» направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-3209, на номер телефону, що зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником було введено/відправлено (а.с. 37-41). 11 липня 2024 року, між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] було укладено в електронній формі через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця договір про надання кредиту №487328-КС-004 та підписано Паспорт споживчого кредиту, який містить умови щодо порядку та розміру нарахування заборгованості за кредитом, відсотками, а також нарахування штрафу (а.с. 27-31, 24-26). Таким чином, 11 липня 2024 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] було укладено Договір №487328-КС-004 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з договором позичальник отримав кредит у розмірі 33 000, 00 грн строком на 24 тижні до 26 грудня 2024 року, на умовах сплати процентів за користування кредитом за стандартною процентною ставкою у розмірі 1,50000000% в день (фіксована ставка), за зниженою процентною ставкою у розмірі 1,15013537 (фіксована ставка); комісія за надання кредиту становить 4 950, 00 грн. 11 липня 2024 року позивач свої зобов`язання за Договором кредиту виконав, та надав Позичальнику грошові кошти в розмірі 33 000, 00 грн, шляхом перерахування на банківську картку [PERSON] , який Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується відповідними виписками (а.с. 45). Відповідно до п. 2 Договору протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом, нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів. Сторони в п. 3 Договору кредиту погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів (а.с. 27зв.). До вказаного договору додані Правила відкриття кредитної лінії ТОВ «Бізнес позика», візуальна форма послідовності дій клієнта та анкета клієнта (а.с. 46-55,42-43,44). З візуальної форми послідовності дій клієнта вбачається порядок дій здійснений сторонами кредитного договору щодо його укладення (а.с. 42-43). Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість за Договором становить 54 737, 54 грн, яка складається з наступного: 26 274, 90 грн - заборгованість за кредитом; 28 462, 64 грн - заборгованість по відсоткам (а.с. 21-22). Заборгованість [PERSON] за Договором №487328-КС-004 про надання кредиту від 11.07.2024 підтверджується довідкою про стан заборгованості (а.с. 23). На виконання ухвали суду від 08.04.2025, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підтвердив, що банківська картка [NUMBER] була емітована Банком на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , що підтверджується випискою за договором №б/н за період 11.07.204-26.12.2024 (а.с. 95-101). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Із аналізу вказаної норми чинного законодавства слідує, що дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідність до вимог ст. ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ч.1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно із ст.ст. 525,526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу. У відповідність до вимог ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 2 статті 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як передбачено ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Закон України «Про електронну комерцію» є спеціальним законодавчим актом, що регулює правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів та встановлює певні особливості щодо порядку та умов його укладення (підписання) у порівнянні із загальними правовими нормами щодо порядку укладення правочинів, визначені в чинному законодавстві України. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Саме цей спеціальний закон у сфері електронної комерції в статтях 11, 12 та 14 визначає, що: електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття (акцепт) цієї пропозиції, яка може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідача належним чином ідентифіковано в інформаційно- телекомунікаційній системі Позивача. Відповідно до ч.4 ст.14 ЗУ «Про електронну комерцію», ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції. Під час входу в інформаційно-телекомунікаційну систему кредитора, позичальник використав номер телефону [NUMBER] , визначений ним як фінансовий. Саме на вказаний ним під час верифікації номер телефону направлявся код з метою проведення верифікації для оформлення кредиту. Відповідач був ознайомлений з Паспортом споживчого кредиту та підписав його одноразовим ідентифікатором, що підтверджується візуальною формою. За встановленими у цій справі обставинами кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому [PERSON] через особистий кабінет на вебсайті позивача подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого ТОВ «Бізнес позика» надіслало відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач і використав для підтвердження підписання кредитного договору. Тобто, із зазначеного вбачається, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними. Відповідач у своєму відзиві не заперечує про укладення кредитного договору із ТОВ «Бізнес Позика», оскільки потребувала кошти для лікування, про що надала: довідку (а.с. 88), згідно якої вона [PERSON] знаходиться під диспансерним наглядом в онкологічному кабінеті КНП «Миронівська ОБЛ» з 2018 року та потребує щорічного обстеження в КООД та довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії АВ № 1047161, згідно якої [PERSON] має третю групу інвалідності, довічно (а.с. 87). Відповідачем погашено розмір заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 13 500, 00 грн, про що долучено копію квитанції (а.с. 83). [PERSON] не заперечується факт отримання кредитних коштів, частково погасила заборгованість за основною сумою боргу, що складає 12 774, 90 грн (26274, 90-13500), тому позовні вимоги в частині стягнення прострочених платежів по тілу кредиту у сумі 12 774, 90 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості прострочених платежів по процентах у розмірі 28 462, 64 грн. суд виходить з наступного. Відповідачем до відзиву додано копію свідоцтва про шлюб, з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] , 27 серпня 2013 уклали шлюб (а.с. 84). З копії витягу із наказу №40 від 24.02.2022 виданого начальником [INFO] [PERSON] вбачається, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про мобілізацію», солдата [PERSON] з 24 лютого 2022 року призначено до [INFO] (а.с. 86). [PERSON] перебуває на військовій службі в [INFO] , з 24.02.2022 по теперішній час, що підтверджується довідкою №6254 від 23.04.2025 (а.с. 85). Згідно з п.п.3 п.4 Р.1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 № 1275-VII (далі - Закон № 1275) у Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» статтю 14 доповнено пунктом 15 такого змісту: «15. Військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються». Пунктом 3 Розділу 2 «Прикінцеві положення» Закону №1275 передбачено поширити дію пункту 3, підпункту 3 пункту 4, пункту 9 розділу І цього Закону на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Тобто законодавець чітко передбачив ретроактивну дію ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 № 3633-IX, який набрав чинності 18.05.2024 р., п. 15 ч. 14 Закону № 2011 викладено у наступній редакції: «Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля». Договір № 487328-КС-004 було укладено 11.07.2024, а чоловік відповідачки призваний по мобілізації з 24 лютого 2022 року по теперішній час, що підтверджується довідкою та копією військового квитка, то з моменту укладення договору і до закінчення строку його дії 26.12.2024 проценти за користування кредитом за спірним договором не підлягають нарахуванню. Також, необхідно зазначити, що вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 дійшла висновку, що навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. На підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який продовжувався і діє на час розгляду справи. Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України було визначено в законодавчому порядку і також є особливим періодом. Згідно із роз`ясненнями Національного банку України у листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року №322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Відповідно до роз`яснень Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України Міністерства оборони України (лист від 01.02.2019 №321/722) зазначено, що документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем з початку і до закінчення особливого періоду, а також підтверджує призов під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних є військовий квиток, в якому в відповідних розділах здійснюються службові відмітки. Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі №199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. При цьому п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду від 26.12.2018 у справі №522/12270/15, від 14.05.2021 у справі №502/1438/18, від 24.02.2022 у справі №591/4698/20, від 12.05.2022 у справі №336/512/18, від 18.01.2023 у справі №642/548/21. Відповідачем надано докази, що на думку суду підтверджують факт, що чоловік відповідача перебуває на військовій службі. Тому на [PERSON] , як дружину військовослужбовця поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому відповідно до умов кредитного договору їй не повинні нараховуватися проценти за цим договором. За таких обставин, не підлягають стягненню з відповідача відсотки: у розмірі 28 462, 64 грн. за Договором №487328-КС-004 від 11.07.2024. Застосування приписів п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу. З огляду на зазначене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у цій частині. Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. З огляду на поширення на відповідача пільг, встановлених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд відповідно зменшує визначений банком обсяг заборгованості за кредитним договором та присуджує до стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором №487328-КС-004 від 11.07.2024 за тілом заборгованості. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Бізнес Позика» необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором №487328-КС-004 про надання кредиту у сумі 12 774, 90 грн., задовольнивши позовні вимоги частково. Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (23,34%) в сумі 565, 39 гривень.

Outcome: partial