Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. Товариство з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 492910-КС-002 від 25.03.2024 року у сумі 58 755,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.03.2024 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання кредиту № 492910-КС-002 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з умовами договору, Позивач надав Відповідачу грошові кошти у розмірі 16 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] . Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Позивач вказує, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання за договором, здійснивши лише часткову оплату у сумі 6 940,00 грн. Станом на 14.01.2025 року утворилася заборгованість у розмірі 58 755,00 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 16 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 41 950,30 грн; суми прострочених платежів за комісією - 804,70 грн. Просить позов задовольнити. ІІ. Процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29 січня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на наступні обставини: відповідач стверджує, що в позовній заяві Позивач вказує номер телефону [NUMBER] , на який нібито надіслано одноразовий ідентифікатор UA-9176, тоді як у копії договору № 492910-КС-002 (додаток 5 до позовної заяви) у пункті 8 "Реквізити та підписи сторін" зазначено інший номер телефону - [NUMBER] . Ця невідповідність, на думку Відповідача, ставить під сумнів коректність ідентифікації позичальника та дійсність укладеного договору, що є підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ст. 203 та 215 ЦК України. Відповідач стверджує, що Позивач підписав договір кваліфікованим електронним підписом (КЕП), який має найвищу юридичну силу, тоді як Відповідач використав лише одноразовий ідентифікатор, який, на його думку, не може вважатися рівноцінним КЕП. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що 25 березня 2024 року між ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" та [PERSON] було укладено Договір № 492910-КС-002 про надання кредиту. Укладення договору відбулося шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаними одноразовим ідентифікатором UA-9176, надісланим на номер телефону Відповідача [NUMBER] , що зазначений ним в анкеті в особистому кабінеті. Таким чином, відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», договір вважається укладеним у письмовій формі. Згідно з п. 1 Договору кредиту, Позивач надав Відповідачу грошові кошти у розмірі 16 000,00 грн. Перерахування коштів відбулося на банківську картку Відповідача № [NUMBER] , що підтверджується довідкою про видачу коштів. Відповідно до умов Договору кредиту, плата за користування кредитом є фіксованою та нараховується на залишок заборгованості за кредитом, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом. Суд встановив, що відповідач частково виконав свої зобов`язання за договором, здійснивши оплату на загальну суму 6 940,00 грн. Факт часткової оплати свідчить про конклюдентні дії Відповідача щодо визнання ним договору та його умов. Доводи Відповідача про те, що ці кошти були зараховані на покриття відсотків та комісії, а не на погашення основного боргу, не спростовують факту визнання боргу та укладення договору, а лише вказують на порядок розподілу платежів згідно з умовами договору. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, підтверджує наявність заборгованості станом на 14.01.2025 року у сумі 58 755,00 грн, що включає тіло кредиту, проценти та комісію. Щодо правомірності нарахування комісії, суд зазначає, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Суд відхиляє доводи відповідача щодо невідповідності номерів телефонів у різних документах. Згідно з наданим позивачем кредитним договором, встановлено, що **Відповідач при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті надав два номери телефону: [NUMBER] та [NUMBER] **. Одноразовий ідентифікатор UA-9176 був надісланий на номер ** [NUMBER] , який Відповідач використав для акцептування оферти. Факт надання Відповідачем двох номерів телефону під час реєстрації та заповнення анкети, а також використання ним одного з цих номерів для отримання та введення одноразового ідентифікатора, свідчить про належну ідентифікацію Відповідача та підтверджує його волевиявлення на укладення договору. Можливе зазначення одного з цих номерів у друкованій формі договору не спростовує факту укладення правочину за участю Відповідача. Законодавство України (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію») передбачає, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором є дійсним засобом підписання електронного правочину, а його використання підтверджує волю особи, яка його застосувала. Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин може бути підписаний різними способами, включаючи як електронний підпис або електронний цифровий підпис (тепер кваліфікований електронний підпис), так і електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Законодавство не встановлює вимоги щодо використання сторонами однакових видів електронних підписів. Важливо, що обидва види підписів, перелічені у статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», визнаються законом як такі, що прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі. Таким чином, використання Позивачем КЕП, а Відповідачем одноразового ідентифікатора, є правомірним та не впливає на дійсність та юридичну силу укладеного договору. Метою підписання договору є ідентифікація підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору та підтвердження цілісності даних. У даному випадку ці вимоги були дотримані. V. Норми права,які підлягають застосуванню та мотиви суду,щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором кредиту, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 58 755,00 грн. Згідно зі статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved