Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

08.05.2025 до Літинського районного суду Вінницької області із вищезазначеним позовом звернувся представник позивача - адвокат Данилюк П.П. (уповноважений представляти інтереси позивача на підставі ордеру серії АВ № 1201804 від 05.04.2025 (а.с. 27) мотивуючи його тим, що [INFO] помер [PERSON] , спадщину після смерті якої прийняла - [PERSON] , але не оформила своїх спадкових прав. У свою чергу [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку по [ADDRESS] та земельних ділянок, що знаходяться на території Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області. Коли позивач звернувся до нотаріуса, щоб отримати свідоцтво про право власності на вказане майно після смерті батьків, йому було відмовлено у його видачі по причині відсутності правовстановлюючих документів. У інший спосіб позивач не має можливості оформити дане спадкове майно, після смерті батьків, тому він вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою [ADDRESS] , а також право власності на земельні ділянки. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явився. Його представник - адвокат Данилюк П.П. подав до канцелярії суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи провести у відсутність позивача та його представника. Позовну заяву підтримують в повному обсязі та просять її задовольнити. Судові витрати просить залишити за позивачем (а.с. 70). Представник відповідача Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області до судового засідання не з`явився. Надіслали на електронну адресу суду листа, відповідно до якого просили розгляд справи проводити у відсутність представника селищної ради. Позов визнають. (а.с. 34). Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, згідно свідоцтва про смерть (а.с. 8) [PERSON] померла [INFO] . Згідно свідоцтва про смерть (а.с. 9) [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 10) батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . Свідоцтвом про одруження (а.с. 11) пояснюється зміна прізвища спадкодавця [PERSON] із « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до довідки Літинської державної нотаріальної контори за № 33/02-14 від 21.01.2025 (а.с. 12) [PERSON] , [INFO] , являється єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] та прийняла спадщину але не оформила своїх спадкових прав після смерті [INFO] [PERSON] .. Зазначена інформація підтверджується і матеріалами спадкових справ до майна померлих [INFO] [PERSON] та [INFO] [PERSON] (а.с. 42-69) Відповідно до довідки Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за № 499 від 12.09.2024 (а.с. 13) [PERSON] , 1927 року народження, яка померла [INFO] , на день смерті проживала та була зареєстрована на території Бруслинівського старостинського округу Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за адресою [ADDRESS] . За даною адресою проживала одиноко. Технічним паспортом (а.с. 14-18) зазначається технічна характеристика будинку по [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Вербівської сільської ради від 18.10.1994 (а.с. 21) [PERSON] безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,54 га, яка знаходиться в межах с. Вербівка 0,54 га, у тому числі: для обслуговування житлового будинку 0,25 га; для ведення особистого підсобного господарства 0,29 га. Рішенням Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за № 4836 від 25.11.2022 (а.с. 22) [ADDRESS] . Згідно витягу від 13.11.2024 (а.с. 23) земельна ділянка площею 0,2500 га із кадастровим номером 0522481300:03:001:0315 розташована по [ADDRESS] , призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд. Згідно витягу від 11.11.2024 (а.с. 24) земельна ділянка площею 0,1100 га із кадастровим номером 0522481300:03:001:0314 розташована по [ADDRESS] . Призначення для ведення особистого селянського господарства. Згідно виписки з погосподарської книги за № 193 від 12.05.2025 (а.с. 36) згідно записів погосподарської книги № б за 2025 рік, власником житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] являється [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Окрім того, позивач не може нотаріально оформити свої спадкові права, тому суд вважає, що позов в цій частині слід задовольнити у повному обсязі та визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] та [PERSON] , та складається з житлового будинку із погосподарськими спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] та рахується за [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину після смерті якого прийняла [PERSON] , але не оформила своїх спадкових прав. Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.05.2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до абз. 2 п.1 розділу Х Перехідні положення Земельного Кодексу України (2001 року), рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Державний акт (сертифікат) на земельні ділянки спадкодавцями за життя не виготовлений, що є перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на право на земельні ділянки. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI).Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК). Оскільки [PERSON] за життя не отримала державного акту на земельні ділянки, хоча земельні ділянки і передані останній у приватну власність, відтак позивач в порядку спадкування після смерті [PERSON] вправі порушувати питання про успадкування права власності на ці земельні ділянки. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON] , яка померла [INFO] належало право приватної власності на земельні ділянки на території с. Вербівка Вінницького (Літинського) району Вінницької області, а позивач [PERSON] має намір успадкувати майно [PERSON] , (яка у свою чергу прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав після смерті [INFO] [PERSON] ), проте успадкувати майно не має можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, тому з метою захисту майнових прав позивача, враховуючи визнання позову відповідачем, за останнім слід визнати право власності на зазначені земельні ділянки які належали [PERSON] , у свою чергу після смерті якої 29.01.2022 спадщину прийняв спадкоємець [PERSON] (позивач у справі). Згідно ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати, за клопотанням представника позивача (а.с. 70) слід залишити за позивачем [PERSON] .

Outcome: approved