Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. Хотинська міська рада Дністровського району Чернівецької області як орган опіки та піклування звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Дана позовна заява пред`явлена в інтересах малолітньої [PERSON] [INFO] , яка внаслідок малолітства не може захищати свої права, тому потребує стороннього захисту. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що [PERSON] [INFO] одинока мати, що опинилася в складних життєвих обставинах. З 15.03.2023 року по 26.09.2023 року разом із малолітньою [PERSON] [INFO] тимчасово проживала в обласній комунальній установі «Соціальний центр матері і дитини», а 27.09.2023 року відповідачка згідно заяви залишила заклад заради вирішення сімейних проблем. З часу повернення мати з дитиною з центру, дитина по акту проведення оцінки рівня безпеки дитини вилучалася двічі, основні причина - залишення малолітньої дитини на бабусю і дідуся, які постійно перебувають у стані алкогольного сп`яніння. Зазначають, що 19.10.2023 року питання про влаштування малолітньої [PERSON] розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Хотинської міської ради, де мати [PERSON] просила повернути їй дитину і пообіцяла в подальшому належним чином виконувати свої батьківські обов`язки. Комісією було прийнято рішення надати матері шанс на виправлення та влаштувати її разом з дитиною до «Чернівецького центру соціального психологічної допомоги», і в період з 01.10.2023 року по 19.10.2023 року сім`я отримувала послугу соціального супроводу, та за вказаний період [PERSON] неодноразово наголошувалось про відповідний догляд за малолітньою донькою, однак з моменту народження доньки, відповідачка із за своєї необізнаності та неналежного розвитку не виконувала свої батьківські обов`язки. За період перебування у центрі [PERSON] , а саме до 28.12.2023 року, часто вживала спиртні напої, що спричиняло її неадекватну поведінку та важкий і збуджений стан, неодноразово порушувала правила внутрішнього розпорядку, до порад та рекомендацій працівників не прислуховувалася. За результатами акта проведення оцінки рівня безпеки дитини обставини в яких перебувала малолітня [PERSON] визнані дуже небезпечними та прийнято розпорядження №234-р від 29.12.2023 року про негайне відібрання дитини, та відповідно до розпорядження №1-р від 01.01.2024 року малолітню дитину влаштовано до ОКНП «Чернівецький обласний будинок дитини». 12.03.2024 року рішенням Хотинського районного суду відібрано малолітню [PERSON] 2023 року народження без позбавлення батьківських прав [PERSON] , та 15.04.2024 року розпорядженням за №73-р першого заступника Хотинського міського голови Д.Білецького, [PERSON] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. 10.05.2024 року рішенням виконавчого комітету Хотинської міської ради №763/54 «Про призначення опікуна над дитиною, позбавленою батьківського піклування» [PERSON] призначено опікунів. У відповідності до чинного законодавства [PERSON] надавалась можливість змінити своє становлення щодо належного виховання малолітньої доньки, знайти житло, працевлаштуватися, не вживати спиртні напої, однак остання своє ставлення до виховання доньки не змінила, а навпаки продовжила вести безладний і неправильний спосіб життя. З моменту відібрання дитини відповідачка не виявила бажання зустрітися із донькою, жодного разу не поцікавилася де вона знаходиться, в яких умовах проживає, який у неї стан здоров`я. Враховуючи вищевикладене просили суд, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] , та стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття на особистий рахунок дитини, відкритий у банківській установі. Вирішити питання розподілу судових витрат. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Хотинського районного суду від 15 квітня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, проведення підготовчого засідання призначено на 07 травня 2025 року о 10:00 годині. У зв`язку із клопотаннями відповідача розгляд справи було відкладено. 23.06.2025 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Боднарюка В.І., надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідачка заявлені вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Посилається на те, що наявний у матеріалах справи висновок щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав не є достатнім доказом у цій справі, який беззаперечно підтверджує наявність підстав для позбавлення батьківських прав, так як дитина має особливе право на піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків, оскільки позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу та захисту прав дитини. Просить критично віднестися до необґрунтованого, на їхню думку, висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, оскільки сама відповідачка хоче приймати безпосередню участь у вихованні доньки, яку вона народила, незважаючи на важке матеріальне становище, у подальшому має намір влаштуватися на роботу і змінити своє ставлення до виховання дитини, яку вона досі дуже любить. Відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 07 липня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду на 11 липня 2025 року на 10:00 годину. Представник позивача Кузик А.М. в судовому засіданні 11.07.2025 року, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, та просив їх задовольнити, оскільки відповідачка свого ставлення до доньки не змінила, дитиною не займається і не має наміру в подальшому її належним чином виховувати та доглядати за нею. Також зазначив, що представниками служби у справах дітей неодноразово надавалися [PERSON] поради, настанови, наголошували про зміну поведінки щодо малолітньої дитини, яка потребує належного догляду, спокою. Будучи на засіданні комісії, відповідачка неодноразово надавала обіцянки щодо належної поведінки, що створить всі належні умови для розвитку дитини, однак жодних покращень не відбулося. Усі методи, які б могли привести відповідачку як мати, до почуття відповідальності вичерпалися, тому просить позбавити [PERSON] батьківських прав, що буде відповідати як найкращим інтересам дитини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 11.07.2025 року пояснила, що вона любить свою дитину і обіцяє перед судом змінити свою поведінку та ставлення до доньки, просить не позбавляти її батьківських прав. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Боднарюк В.І. в судовому засіданні 11.07.2025 року, підтримав пояснення надані відповідачкою, та просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, відповідачка хоче спілкуватися з донькою та має намір змінити свій стиль життя . Свідок [PERSON] в судовому засіданні, 11.07.2025 року, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ст.384,385 КК України, пояснила суду, що являється надавачем соціальної роботи КНП «ЦНСП» Хотинської міської ради, та вказана сім`я перебувала у них під соціальним супроводом як сім`я що опинилася в складних життєвих обставинах. При складанні акту оцінки потреб дитини [PERSON] проживала із донькою в умовах непридатних для проживання із немовлям, тому їх було направлено до центру соціально-психологічної допомоги для отримання послуги тимчасового проживання, однак відповідачка там не мала бажання знаходитися і повернулася додому, де за результатами акта проведення оцінки рівня безпеки дитини в яких перебувала малолітня [PERSON] визнані дуже небезпечними тому дитину негайно відібрали від матері. З моменту відібрання дитини [PERSON] не виявила бажання зустрітися із донькою, жодного разу не проявила цікавості де дитина, в яких умовах проживає. Крім того, відповідачка зловживає спиртними напоями та неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності. Фактичні обставини встановлені судом. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши пояснення сторін, заслухавши свідка, а також всебічно перевіривши обставини заявлених вимог, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , батьками якої вказані [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.05.2023 року (а.с.10). Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану сформованого 04.05.2023 року за №00039536861 підтверджено, що відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері) (а.с.14). З акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 02.10.2023 року вбачається, що малолітня дитина [PERSON] під час перевірки знаходилася із бабусею [PERSON] [INFO] , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, мати немовля відсутня біля доби та уповноваженими особами визначено дуже небезпечний рівень безпеки дитини із вилученням дитини до медичного закладу на обстеження (а.с.15-19). З акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 11.10.2023 року вбачається, що малолітня дитина [PERSON] під час перевірки знаходилася із бабусею [PERSON] [INFO] , та дідусем [PERSON] , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, та уповноваженими особами визначено дуже небезпечний рівень безпеки дитини із вилученням дитини до медичного закладу на обстеження (а.с.20-24). Також з акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 28.12.2023 року вбачається, що малолітня дитина [PERSON] під час перевірки знаходилася із бабусею [PERSON] [INFO] , та матір`ю [PERSON] , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, та уповноваженими особами визначено дуже небезпечний рівень безпеки дитини із вилученням дитини до медичного закладу на обстеження, та проведено підготовку щодо видачі розпорядження про негайне вилучення дитини (а.с.25-29). Розпорядженням Хотинської міської ради за №234-р від 29.12.2023 року про негайне відібрання малолітньої дитини від матері, зобов`язано негайно відібрати малолітню [PERSON] 2023 р.н. від матері [PERSON] (а.с.30). Розпорядженням Хотинської міської ради за №1-р від 01.01.2024 року Про влаштування малолітньої дитини [PERSON] до ОКНП «Чернівецький обласний будинок дитини» направлено малолітню дитину [PERSON] до ОКНП «Чернівецький обласний будинок дитини» (а.с.31). Висновком КНП «Хотинська багатопрофільна лікарня» від 07.03.2025 року підтверджено, що [PERSON] [INFO] соматично здорова (а.с.32). Як вбачається із висновку Хотинської міської ради за №02-13-16-32 від 10.01.2024 року про доцільність відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, вирішено відібрати малолітню [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав (а.с.33-34). З листа ОКУ «Соціальний центр матері та дитини» адресованому Хотинській міській раді, наявна інформація, що [PERSON] потребує постійної підтримки та допомоги, не усвідомлює наслідки, їй складно адаптуватися до життєвих випробувань, відповідальності, самостійного прийняття рішень. Мати самостійно не зможе виховати, забезпечити та захистити свою дитину (а.с.35). Довідкою ОКУ «Соціальний центр матері та дитини» за вих..№268/01-05 від 26.09.2023 року підтверджено, що [PERSON] одинока мати, що опинилася в складних життєвих обставинах перебувала у закладі з 15.03.2023 року а її донька з 01.05.2023 року (після народження) (а.с.36). З листа ОКУ «Чернівецький обласний центр соціально-психологічної допомоги» адресованому Хотинській міській раді, наявна інформація, що [PERSON] за період перебування у центрі неодноразово порушувала правила внутрішнього розпорядку центру, до порад та рекомендацій працівників прислухається, але не виконує їх, щовечора вживала спирті напої, що спричиняло неадекватну поведінку та важкий та збуджений стан особи. Залишає дитину одну в кімнаті без догляду на тривалий час (а.с.37). Судом досліджені постанови суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП та ч.2 ст.184 КУпАП (а.с.40-42). Довідкою виданою Дністровським РВП ВП №2 (м. Хотин) від 21.03.2025 року підтверджено, що [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності, а саме29.01.2024 року за ч.2 ст.184 КУпАП, 18.10.2023 року за ч.1 ст.184 КУпАП, 29.02.2024 року за ст.175-1 КУпАП, та 21.09.2024 року за ст.178 ч. 1 КУпАП (а.с.43). Згідно листа наданого КНП «Центр надання соціальних послуг Хотинської міської ради» за №128 від 18.03.2025 року, сім`я [PERSON] перебувала під соціальним супроводом, як сім`я, яка опинилася в складних життєвих обставинах, і їй було запропоновано отримувати підтримку фахівців, проте [PERSON] відмовилася від отримання будь яких соціальних послуг (а.с.44). З довідки №1050 про зареєстрованих у житловому приміщенні вбачається, що за адресо. [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.46). Висновком про доцільність позбавлення батьківських прав, від 31.03. 2025 року за № 02-13-15-507, вважають за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO] , щодо її малолітньої доньки [PERSON] [INFO] (а.с.47-50). Довідкою-характеристикою Хотинської міської ради підтверджено, що [PERSON] з місця постійного проживання характеризується із негативної сторони, зловживає спиртними напоями, поступали непоодинокі скарги на її протиправну поведінку, не займається вихованням дитини (а.с.51). Враховуючи вищевикладене судом достовірно встановлено, що відповідачка не здійснює належного догляду відносно своєї малолітньої доньки [PERSON] , не турбується про неї та не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що свідчить про не належне виконання та ухилення [PERSON] від своїх батьківських обов`язків. Застосовані норми права. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно з ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Так, ст. 164 СК України визначено підстави для позбавлення батьківських прав батьків, а саме: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. При цьому відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як роз`яснено у п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Таким чином, відповідно до положень п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення мати, батька батьківських прав в судовому порядку є їх ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Аналізуючи встановлені факти, у контексті позбавлення батьківських прав на дитину, вбачається, що це несе у собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід слід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року по справі № 203/3505/19 зроблено висновок про те, що відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків/одного з батьків батьківських прав. Згідно з ч.2 ст.166 СК України особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з ч.3 ст.166 СК України при задоволення позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, у відповідності до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Мотиви та висновки суду. З аналізу добутих у судовому засіданні доказів судом встановлено, що відповідачка свідомо не належним чином виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання та утримання своєї малолітньої дитини, матеріально її не утримує, не піклується про її духовний та фізичний розвиток, не забезпечує базових потреб дитини. [PERSON] , незважаючи на всі заходи вжиті відповідними соціальними службами, не зробила для себе висновків, щодо належного виховання малолітньої доньки та утримання її у відповідних умовах, які б забезпечили нормальний фізичний розвиток дитини, не здійснює належного догляду за донькою, з часу відібрання дитини, не вчинила жодних дій для налагодження відносин із нею, не спілкувалася з донькою, не проявляла жодної зацікавленості у її подальшій долі, не приймає участі у вихованні доньки, тому всі ці дії негативно позначаються на психологічному розвитку дитини, що не відповідає принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам ст. ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Вихованням є процес залучення особистості до засвоєння вироблених людством цінностей, створення сприятливих умов для реалізації нею свого природного потенціалу та творчого ставлення до життя, спрямований на утвердження суспільно значущих норм і правил поведінки особистості. Процес виховання є двостороннім (обов`язкова взаємодія вихователя і вихованця) та виявляється у піклуванні про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, наданні дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, створенні умов для отримання дитиною освіти, тощо. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідачка дійсно свідомо не виконує свого батьківського обов`язку по утриманню та вихованню її дитини, а тому позовні вимоги щодо позбавлення відповідачки батьківських прав підлягають задоволенню. Наявність заперечення з боку матері, та посилання на те, що остання має намір спілкуватися із донькою, бажає працевлаштуватися, без надання конкретних доказів, свого наміру, жодної ініціативи не проявила, для можливості налагодження контакту з донькою, тому вказані заперечення вказаних висновків суду не спростовують. Позивачем надані беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування [PERSON] своїми обов`язками, які свідчать про злісне ухилення нею від виховання своєї дитини і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, суд вважає доведеним той факт, що відповідач не здійснювала жодних дій, які б могли свідчити про виявлення материнського піклування до дитини; після відібрання дитини, відповідачка так і не проявила уваги до дитини, не вчинила будь-яких дій щодо піклування про фізичний і духовний розвиток малолітньої доньки, її виховання, тобто продовжує злісно ухилятись від виконання своїх обов`язків по вихованню до дитини. На думку суду, вказана поведінка матері негативно впливає на розвиток дитини, оскільки вона свідомо позбавила дитину своєї уваги, піклування тощо. Таким чином, відповідачка свідомо ухиляється від будь-якої участі у вихованні дитини, а тому наявні підстави для задоволення позову про позбавлення батьківських прав. Крім того,особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки аліментів на утримання малолітньої доньки також підлягають задоволенню. З позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду і просить стягнути аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд виходить з того, що 1/4 частина заробітку (доходу) щомісячно є мінімальним гарантом захисту прав дитини, при цьому не становитиме надмірного тягаря для відповідача. Враховуючи вищезазначені обставини, а також обов`язок батьків утримувати дитину та те, що відповідач працездатна особа, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини, підлягає задоволенню та вважає за необхідне стягнути з відповідачки аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, і в разі, якщо змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, суд може постановити рішення і поновити зазначену особу в батьківських правах. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача, що у разі зміни обставин, що слугували підставами для позбавлення її батьківських прав, вона не позбавлена права звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Розподіл судових витрат. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що при зверненні до суду за позовною вимогою про позбавлення батьківських прав позивачем було сплачено судовий збір, тому суд вважає, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 3028 гривень. Крім того, оскільки позивач за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору у відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1211,20 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved