Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Позивачка звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном. Позов обґрунтовано тим, що відповідачка з родиною мешкає поверхом вище безпосередньо над квартирою позивачки. Влітку 20020 року в належній відповідачці квартирі №21 розпочався ремонт, під час якого приблизно в грудні 2020 року відповідачка у своїй квартирі замінила підлогове покриття, а саме, замість лінолеуму, який був постелений по всій квартирі, уклала ламінат, а в кухні - керамічну плитку. Саме недотримання цих вимог при проведенні відповідачкою ремонтних робіт призвело до значного збільшення рівня ударного шуму конструкції міжповерхового перекриття між приміщеннями квартир № 21 та № 17 в будинку [ADDRESS] , які розташовані безпосередньо одна над одною. Внаслідок цього, на даний час, починаючи з січня 2021 року, коли сім`я [PERSON] заїхала в свою квартиру для постійного проживання, рівень ударного шуму, який виникає через недотримання відповідачкою при укладенні підлогового покриття вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, значно перевищує допустимі значення. Таким чином, відповідачка [PERSON] перешкоджає позивачці [PERSON] у безпечному для здоров`я користуванні належним їй нерухомим майном: квартирою [ADDRESS] , чим порушуються її права. Проте, неодноразові звернення з боку [PERSON] до [PERSON] із пропозиціями вжити заходів щодо забезпечення допустимого рівня шуму в квартирі були проігноровані відповідачкою, а відтак позивачка вимушена звертатись до суду за захистом своїх порушених прав. 01.10.2021 від відповідачки на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначила, що викладені позивачкою у поданому позові обставини, не відповідають дійсності. Вона дійсно придбала квартиру [ADDRESS] і вирішивши зробити в ній ремонт, всі необхідні матеріали придбала в торговому центрі «Епіцентр К», якість даної продукції підтверджується висновка державної санітарно-епідеміологічної експертизи. Проведення ремонтних робіт було здійснено у повні відповідності до технічних рекомендацій виробника та з дотриманням всіх норм кваліфікованою бригадою будівельників. Відповідачка зазначила, що стан здоров`я, на погіршення якого скаржиться позивачка, зовсім не пов`язаний з проведеними нею ремонтними роботами, які на думку позивачки є неякісними, та базується виключно на припущеннях позивачки, а відтак просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до розпорядження від 04.11.2021 року у зв`язку з прийняттям 19 жовтня 2021 року Вищою радою правосуддя рішення № 2087/0/15-21 про звільнення судді Деснянського районного суду міста Києва [PERSON] , на виконання рішення Зборів суддів Деснянського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2021 року та відповідно до пункту 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30 (зі змінами), п.2.3.40 Засад використання автоматизованої системи документообігу Деснянського районного суду міста Києва (зі змінами) призначено повторний автоматизований розподіл справи №754/9529/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 04.11.2021 року вище зазначена цивільна справа передана судді Зотько Т.А. Згідно ухвали судді Деснянського районного суду м.Києва від 08.11.2021 справу було прийнято до провадження та призначено підготовче засідання. В ході підготовчого розгляду представник позивачки - адвокат Ліляков О.А. заявив клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи. Відповідачка проти вказаного клопотання категорично заперечувала. Ухвалою судді від 01 лютого 2022 року було задоволено клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи та зупинено провадження в цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном. 05 серпня 2022 року на адресу суду від судового експерта Судової незалежної експертизи України Квірі К.В. надійшло повідомлення № СЕ-1202-1-1297.22 про неможливість надання висновку судової будівельно-технічної експертизи по даній цивільній справі. Згідно ухвали судді від 08.08.2022 було поновлено провадження у справі та призначено дату підготовчого засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 22.08.2022 з метою виконання вимог ухвали суду від 01.02.2022 про часткове задоволення клопотання представника позивачки - адвоката Лілякова О.А. про призначення судової будівельно-технічної експертизи, було призначено будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручити експертам Судової незалежної експертизи України (м.Київ, пр.Степана Бендери,6) з узгодженням всіх питань, що були викладені у клопотанні судового експерта Судової незалежної експертизи України. 12.10.2022 на адресу суду були повернуті матеріали справи з викладенням обставин, що вирішення питання про постановлення судом відповідної ухвали з метою проведення судової будівельно-технічної експертизи. Згідно ухвали суду від 14.10.2022 було поновлено провадження у справі. В підготовчому засіданні 10.11.2022 по клопотанню представника позивачки було оголошено перерву з метою надання часу для погодження експертної установи для проведення будівельно-технічної експертизи. Ухвалою суду від 20 грудня 2022 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 14.02.2023 було призначено комплексну судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Клівак О.В. ( Київська обл., Бучанський р-н, м. Вишневе, вул. Південна, 17 к.67). Постановою Київського апеляційного суду ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 14.02.2023 було залишено без змін. 20.07.2023 судом було направлено матеріали вищевказаної справи судовому експерту Клівак О.В. ( Київська обл., Бучанський р-н, м. Вишневе, вул. Південна, 17 к.67 ). 20.07.2023 судом було направлено матеріали вищевказаної справи судовому експерту Клівак О.В. ( Київська обл., Бучанський р-н, м. Вишневе, вул. Південна, 17 к.67 ). 17.08.2023 року на адресу суду були повернуті матеріали справи з клопотанням судового експерта Клівак О.В. про узгодження додаткового строку проведення експертизи та витребування додаткових матеріалів. Ухвалою судді від 01.09.2023 було поновлено провадження по справі та призначено судове засідання. Згідно ухвали суду від 11.09.2023 було повернуто матеріали цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, судовому експерту Клівак Олені Володимирівні (м.Вишневе Бучанський район Київська область, вул.Південна,17 к.67) для продовження проведення комплексної судової будівельно-технічної експертизи, призначеної згідно ухвали Деснянського районного суду м.Києва від 14.02.2023 за вказаним у даній ухвалі переліком питань. 04.03.2025 року на адресу суду були повернуті матеріали справи з долученим висновком судового експерта. Ухвалою від 05.03.2025 року, поновленепровадження у справі. Призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Інші процесуальні дії по справі не вчинялись. У судовому засіданні представник позивачки - адвокат Ліляков О.А. підтримав заявлені позовні вимоги. Надав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Просив задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі у спосіб, наведений у мотивувальній частині Висновку експерта№069-03/23/с від 21.02.2025. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, надаючи пояснення посилалась на викладені у відзиву на позов обставини. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, ЦПК України, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина 1 статті 3 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частини 1-4 ст. 12 ЦПК України). Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з матеріалів справи, позивачка є власницею квартири [ADDRESS] . Державна реєстрація права власності позивачки підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з датою формування від 31.05.2021. Як вбачається з Довідки КП «Київського міського бюро технічної інвентаризації» від 25.05.2021, квартира [ADDRESS] була перепланована. Аналогічна інформація викладена в технічному паспорті на квартиру та додатках до нього. Відповідачка [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , що розташована поверхом вище над квартирою позивачки. Державна реєстрація права власності відповідачки підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з датою формування від 13.06.2021. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом статті 1 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» від 24.02.1994 № 4004-ХІІ шум відноситься до фізичних факторів середовища життєдіяльності, що впливають або можуть впливати на здоров`я людини чи на здоров`я майбутніх поколінь. Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього Закону громадяни мають право на безпечні для здоров 'я і життя харчові продукти, питну воду, умовипраці, навчання, виховання, побуту, відпочинкута навколишнє природне середовище. Частиною 1 статті 22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» передбачено, що органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності жилі,виробничі, побутові та інші приміщення відповідно до вимог санітарних норм. У частині 1 статті 24 вищевказаного Закону зазначено, що органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни при здійсненні будь-яких видів діяльності з метою відвернення і зменшення шкідливого впливу на здоров`я населення шуму, неіонізуючих випромінювань та інших фізичних факторів зобов`язані здійснювати відповідні організаційні, господарські, технічні, технологічні, архітектурно-будівельні та інші заходи щодо попередження утворення та зниження шуму до рівнів, установлених санітарними нормами. Статтею 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Частина перша статті 8 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 передбачає, що кожен має Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Позивачкою заявлені вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, шляхом зобов`язання [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] належним їй нерухомим майном: квартирою [ADDRESS] шляхом відновлення в квартирі [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві приватної власності, рівня ізоляції ударного шуму конструкції між поверхневого перекриття між приміщеннями вищевказаних квартир. На підтвердження заявлених вимог позивачкою було заявлено клопотання про проведення комплексної судової будівельно-технічної експертизи, 04.03.2025 року на адресу суду були повернуті матеріали справи з долученим висновком судового експерта. Представник позивачки адвокат Ліляков О.А. просив суд зобов`язати відповідачки усунути порушення прав позивачки у спосіб наведений у мотивувальній частині на 46 аркуші Висновку експерта №069-03/23/с, складеному 21.02.2025. Як вбачається з Висновку експерта №069-03/23/с, складеному від 21.02.2025, Фактичний індекс ізоляції ударного шуму конструкції міжповерхового перекриття між кухнями квартир №17 та №21 [ADDRESS] , які розташовані безпосередньо одна над одною, складає 76 дБ, що не відповідає вимогам ДБН В. 1.1- 31:2013 «Захист територій, будинків і споруд від шуму», чинним на теперішній час. Фактичний індекс ізоляції повітряного шуму конструкції міжповерхового перекриття між кухнями квартир №17 та №21 [ADDRESS] , які розташовані безпосередньо одна над одною, складає 51 дБ, що не відповідає вимогам ДБН В. 1.1- 31:2013 «Захист територій, будинків і споруд від шуму», чинним на теперішній час. Фактичний індекс ізоляції ударного шуму конструкції міжповерхового перекриття між житловою кімнатою, площею 14,80 кв.м., квартири [ADDRESS] та житловою кімнатою квартири [ADDRESS] , які розташовані безпосередньо одна над одною, складає 59 дБ, що не відповідає вимогам ДБН В. 1.1-31:2013 «Захист територій, будинків і споруд від шуму», чинним на теперішній час. Фактичний індекс ізоляції повітряного шуму конструкції міжповерхового перекриття між житловою кімнатою, площею 14,80 кв.м., квартири [ADDRESS] та житловою кімнатою квартири [ADDRESS] , які розташовані безпосередньо одна над одною, складає 53 дБ, що відповідає вимогам ДБН В. 1.1-31:2013 «Захист територій, будинків і споруд від шуму», чинним на теперішній час. Між житловою кімнатою, площею 14,80 кв.м., та кухнею квартири [ADDRESS] та житловою кімнатою і кухнею квартири [ADDRESS] , які розташовані безпосередньо одна над одною, наявне порушення звукоізоляції міжповерхового перекриття. Підлога в досліджуваних приміщеннях квартири [ADDRESS] не відповідає вимогам нормативно-правових актів в галузі будівництва щодо шумоізоляції, оскільки не забезпечуються нормативні індекси ізоляції ударного та повітряного шуму. Причинний зв`язок між заміною підлогового покриття (з лінолеуму на ламінат та керамічну плитку - в приміщеннях квартири [ADDRESS] ) та порушенням звукоізоляції міжповерхового перекриття між житловою кімнатою, площею 14,80 кв.м., та кухнею квартири [ADDRESS] та житловою кімнатою і кухнею квартири [ADDRESS] , які розташовані безпосередньо одна над одною, існує. В мотивувальній частині вищевказаного висновку, зазначено, що порушення звукоізоляції міжповерхового перекриття стало наслідком невиконання або неналежного виконання робіт із звукоізоляції ударного та повітряного шуму, які на час проведення робіт по заміні підлогового покриття з лінолеуму на ламінат та керамічну плитку були передбачені вимогами законодавства та повинні були бути виконані при влаштуванні підлогового покриття з керамічної плитки та ламінату в приміщеннях квартири [ADDRESS] . Для приведення до нормативних рівнів індексів звукоізоляції ударного та повітряного шуму міжповерхового перекриття (у відповідність до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва щодо шумоізоляції) має бути виконано належним чином наступне: -забезпечення наявності на міжповерховому перекритті окремих для кожного питання плаваючих підлог (монолітна цементно-піщана, наливна або бетонна стяжка, збірні плити, дерев`яна підлога на лагах, укладених на звукоізоляційному шарі чи на спеціальних віброізоляторах); -у конструкціях плаваючих підлог застосовано звукоізоляційні матеріали, для яких відомі характеристика довговічності (збереження пружних властивостей під дією навантажень протягом строку експлуатації), динамічні (динамічний модуль пружності і відносне стиснення матеріалу під навантаженням) і акустичні (поліпшення ізоляції ударного шуму) характеристики, підтверджені результатами лабораторних випробувань; як звукоізоляційні матеріали в конструкціях плаваючих підлог застосувати мінераловатні плити із скляного і базальтового волокна, рулонні скловолокнисті полотна, в тому числі з одностороннім бітумним покриттям, неткані голкопробивні полотна з органічних і неорганічних волокон з полімерним або бітумним покриттям, м`які деревноволокнисті плити на різних в`яжучих, пористогуб часті полотна із хімічно або фізично зшитого пінополіетилену, плити із пінополістиролу, полотна із мінеральної повсті або зернисті сипкі матеріали (пропечений пісок, спучений керамзит, перліт, вермикуліт тощо); як звукоізоляційні рулонні покриття підлоги можна також застосувати полівінілхлоридні лінолеуми на теплозвукоізолювальній підоснові, ворсові синтетичні килимові покриття тощо; -при улаштуванні плаваючої підлоги усунення будь-яких жорстких зв`язків плити підлоги (стяжки) або дерев`яної підлоги з несучою плитою перекриття, стінами по периметру приміщення, трубопроводами опалення і водопостачання та іншими комунікаціями; для цього по периметру стін і навкруги комунікаційних елементів забезпечити влаштування роздільних швів шириною (10-20) мм, заповнених пружним звукоізоляційним матеріалом (наприклад, матеріалом звукоізоляційного шару) з подальшою герметизацією шва еластичним нетвердіючим герметиком; -заміна способу влаштування плінтусів, а саме, кріплення їх або тільки до підлоги з проміжком від стін або тільки до стін з проміжком від підлоги для уникнення утворення звукових містків, із заповненням при цьому вказаних проміжків смугами пружного звукоізоляційного матеріалу; -укладання шару гідроізоляційного матеріалу з достатньою міцністю від механічних пошкоджень для запобігання проникненню вологи в матеріал звукоізоляційного шару між ним і стяжкою. Доказів на спростування, викладених у Висновку експерта висновків, відповідачкою суду не надано. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Оскільки виконані відповідачкою у належній їй на праві власності квартирі, ремонті роботи не відповідають вимогам нормативно-правових актів в галузі будівництва щодо шумоізоляції, оскільки не забезпечуються нормативні індекси ізоляції ударного та повітряного шуму та встановлено, що існує причинний зв`язок між заміною підлогового покриття (з лінолеуму на ламінат та керамічну плитку - в приміщеннях квартири [ADDRESS] ) та порушенням звукоізоляції міжповерхового перекриття між житловою кімнатою, площею 14,80 кв.м., та кухнею квартири [ADDRESS] та житловою кімнатою і кухнею квартири [ADDRESS] , які розташовані безпосередньо одна над одною, відтак суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. При поданні позовної заяви позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 908 грн., та понесені витрати по оплаті експертизи у розмірі 33 050,00 грн., фото друк копіювання необхідних для проведення експертизи архівних документів у загальному розмірі 12 058,40 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню понесені судові витрати у загальному розмірі 46 016,40 гривень.

Outcome: approved