Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

22.04.2025 директор ТОВ «Коллект Центр» Ткаченко М. звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про споживчий кредит, в якій просила стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 3856840 від 12.08.2021 в розмірі 61400,00 грн. Крім того, просила стягнути з відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр» судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2422,40 гривень та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 16000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 12.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 3856840, відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 8000,00 гривень з процентною ставкою 1,25 % за день. Комісія за надання кредиту - 800,00 грн. Первісний кредитор виконав взяті на себе зобов`язання, надавши відповідачу кредит шляхом перерахування коштів, тоді як відповідач порушив умови договору та не повернув кредит. 29.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 29-11-102, за яким ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в томі числі за кредитним договором № 3856840 від 12.08.2021 (боржник [PERSON] ). В свою чергу, відповідно до Договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.03.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Коллект Центр», в тому числі, за кредитним договором № 3856840 від 12.08.2021 (боржник [PERSON] ). Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до відповідача. Відповідач [PERSON] не надав банку кошти для погашення заборгованості за Договором про споживчий кредит, внаслідок чого станом на дату подання позовної заяви заборгованість становить 61400,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 8000,00 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги - 52600,00 грн; заборгованість за комісією - 800,00 грн. Ухвалою суду від 05.05.2025 справу прийнято до провадження та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання. Своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву відповідач, яка повідомлена про розгляд справи, не скористалася, будь-яких клопотань на адресу суду від відповідача не надходило. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. 31.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 3856840, згідно п. 1.1. якого кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 8000,00 грн. Згідно п. 1.3. Договору кредит надається строком на 30 днів з 12.08.2021. Відповідно до п. 1.4. Договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 11.09.2021. Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 3000,00 грн, які нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно з п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Наявні у справі докази свідчать про те, що відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення вказаного вище договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) грошових коштів на сайті позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, позикодавцем було перераховано грошові кошти. На підтвердження підписання відповідачем договору про споживчий кредит № 3856840 від 12.08.2021 до матеріалів позовної заяви додано довідку про ідентифікацію, згідно з якою відповідач здійснив акцепт договору шляхом підписання аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора R44206 12.08.2021, який відправлено на номер телефону [NUMBER] . Також, позивачем була надана відомість про щоденні нарахування та погашення за період з 12.08.2021 по 10.11.2021. Відповідно до розрахунку заборгованості загальна сума станом на 10.11.2021 становить 35800,00 грн; сума кредиту за договором - 8000,00 грн, проценти за користування - 27000,00 грн; заборгованість з комісії - 800,00 грн. Договір надання споживчого кредиту відповідачем було підписано електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором R44206, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем за договором позики виконало та надало йому кредит в сумі 8000,00 грн, шляхом зарахування коштів 12.08.2021 на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , переказавши кошти з рахунку ТОВ «Мілоан», відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», через систему платежів LigPay. 29.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 29-11-102, за яким первісний кредитор відступив ТОВ «Вердикт Капітал» за плату право грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і за договором № 3856840 від 12.08.2021 (боржник [PERSON] ), що вбачається з витягу з Реєстру боржників до Договору № 29-11-102 від 29.11.2021, доданого до позову. 10.01.2023 укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і за договором № 3856840 від 12.08.2021 (боржник [PERSON] ). Відповідно до п.7.1. Договору новий кредитор повинен сплатити первісному кредитору ціну договору в сумі 5312491,59 грн протягом 1065 днів з дати підписання договору. Згідно з Реєстром боржників до договору № 10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.03.2023, за договором № 3856840 від 12.08.2021 (боржник [PERSON] ) загальна сума заборгованості становить 70600,00 грн, з якої: борг за основним зобов`язанням - 8000,00 грн; нараховані проценти - 61800,00 грн; сума заборгованості за нарахованою комісією - 800,00 грн. Також судом досліджено доданий до позову Акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023, укладений між ТОВ «Коллект центр» та ТОВ «Вердикт Капітал». Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.ст. 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Таким чином, суд приходить до висновку, що сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строки та умови надання грошових коштів у позику, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Дослідженими судом матеріалами справами встановлено, що сторони досягли згоди, щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Такий договір є чинними, та у встановленому законом порядку оскаржений не був, та докази зворотному в матеріалах справи відсутні. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору. Статтями 1046, 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 1 Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. Також відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, факт укладення договору про споживчий кредит № 3856840 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] позивачем доведено дослідженими судом доказами. Також сторонами в належній формі було погоджено умови кредитування. Виконання кредитором своїх договірних зобов`язань підтверджується Квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» від 12.08.2021. Однак, відповідач взяті не себе зобов`язання не виконав у передбачений в договорі строк, грошові кошти та нараховані проценти за користування позикою, а також комісію за надання кредиту не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. Як слідує з відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 3856840 ( [PERSON] ) 12.08.2021 [PERSON] первісним кредитором ТОВ «Мілоан» було надано кредит у розмірі 8000 грн. Жодних оплат в рахунок погашення кредиту [PERSON] з 12.08.2021 по 10.11.2021 не вносив. Відсутні дані про оплату основного зобов`язання за кредитом також і після відступлення прав вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр». Отже, вимога про стягнення суми заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 8000 грн., є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Щодо розміру відсотків, які позивач просить стягнути з [PERSON] за кредитним договором, слід відзначити наступне. Відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як неодноразово зазначав у своїх постановах Верховний Суд (постанови: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17), після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За умовами укладеного між сторонами договору, строк дії договору становить 30 днів, кінцева дата платіжного періоду - 11.09.2021. Згідно з п.2.3.1.2. Договору, якщо позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після визначеного строку кредитування, позичальник може збільшити строк кредитування, який загалом не може перевищувати 60 днів. Долучена до позовної заяви відомість про щоденні нарахування та погашення за договором № 3856840 щодо [PERSON] сформована станом на 10.11.2021, тобто включає період, обумовлений сторонами договору як строк кредитування та період пролонгації строку кредитування на стандартних умовах, визначений п.2.3.1.2. Згідно з даними відомості заборгованість [PERSON] станом на 10.11.2021 становить 35 800,00 грн та складається із заборгованості за тілом кредиту - 8 000 грн та заборгованості за процентами - 27 000 грн. Розрахований розмір заборгованості за відсотками ТОВ «Мілоан» у розмірі 27 000 грн узгоджується з умовами договору щодо строку кредитування та щодо застосовуваних в цей період відсоткових ставок. Саме таку суму заборгованості, а саме 27 000 грн первісний кредитор ТОВ «Мілоан» відступило за договором відступлення права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал». Враховуючи, що ТОВ «Вердикт Капітал» продовжив нараховувати відсотки поза межами строку укладеного кредитного договору, вимога про їх стягнення задоволенню не підлягає, оскільки за період такого прострочення кредитор має право на стягнення грошової суми відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України. Отже, ТОВ «Коллект Центр» має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у кредитодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Таким чином до стягнення підлягає заборгованість по процентах за користування кредитом в межах строку кредитування у розмірі 27 000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» підлягає стягненню 1 424 грн в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору, виходячи з розрахунку: 35 800 грн (розмір задоволених позовних вимог) х 2 442,40 грн (сума сплаченого судового збору)/61 400 грн (розмір заявлених позовних вимог) = 1 424 грн. На підтвердження понесених судових витрат у вигляді професійної правової допомоги позивачем подано: договір № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024; витяг з акта № 6 про надання юридичної правової допомоги; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс»; заявку про надання юридичної допомоги № 407 від 01.03.2025, відповідно до якої між ТОВ «Коллект центр» та АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» погоджено надання наступних послуг АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] , а саме: надання усної консультації з вивченням документів 2 години - 4 000,00 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 4 години - 12 000,00 грн. Отже, пропорційно задоволеним позовним вимогам, які становлять 9 328 грн витрат на правову допомогу, що складає 58,3% (відсоток задоволених позовних вимог) від заявленої відповідачем суми в 61 400 грн, суд задовольняє вимоги про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» витрат на правову допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: partial