Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилається на те, що на обліку служби перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] , як дитина, позбавлена батьківського піклування. 27.05.2024 року матір`ю дитини [PERSON] до КП «Нікопольська міська лікарня №4» Нікопольської міської ради» подано заяву про відмову забрати дитину з пологового будинку у зв`язку з важкими матеріальними умовами. Лікарнею складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки відмовилися забрати з пологового будинку. За час перебування дитиною ні мати, ніхто з близьких родичів не цікався. Дитина переведена 27.05.2024 року у ВАРІТ КП «РМЦ РЗ» ДОР». Згідно заяви [PERSON] , яка надійшла до служби 31.05.2024 року, остання не має наміру забирати на виховання свою новонароджену дитину у зв`язку з відсутністю бажання виховувати дитину та скрутним становищем. За рішенням виконкому від 25.06.2024 року проведено державну реєстрацію народження малолітнього [PERSON] . За рішенням виконкому від 28.08.2024 року малолітнього [PERSON] влаштовано в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] строком з 02.09.2024 року по 01.12.2024 року. 18.09.2024 року, 17.10.2024 року [PERSON] на засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі не з`явилась, про причини відсутності не повідомила. З цих підстав просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] . В судове засідання представник позивача не з`явився, надала заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з`явилась, надала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, проти позовних вимог представника позивача не заперечує. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину іі дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний тa моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Аналіз всіх поданих позивачем письмових доказів свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. До такого висновку суд дійшов, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно заяви батьків (матері або батька), інших родичів або законного представника про відмову забрати дитину з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я №1078 від 27.05.2024 року, [PERSON] 27.05.2024 року подала до КП «Нікопольська міська лікарня №4» Нікопольської міської ради» заяву про відмову забрати дитину з пологового будинку у зв`язку з важкими матеріальними умовами (а.с.7). Згідно Акту закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я від 27.05.2024 року, складеного працівниками КП «Нікопольська міська лікарня №4» НМР», 25.05.2024 року о 23.45 годині мати [PERSON] відмовилася забрати свою новонароджену дитину. Дитина поступила до закладу 26.05.2024 року о 00.35 год. до акушерського відділення КП «Нікопольська міська лікарня №4» НМР». Стан здоров`я дитини середньої важкості (а.с.8). Згідно Акту від 27.05.2024 року, складеного КП «Нікопольська міська лікарня №4» НМР», з 26.05.2024 року дитина [PERSON] , хлопчик [INFO] , знаходилась у відділенні новонароджених та недоношених КП «Нікопольська міська лікарня №4» НМР». За час перебування дитиною ні мати, ніхто з близьких родичів не цікавився. Дитина переведена 27.05.2024 року у ВАРІТ КП «РМЦ РЗ» ДОР» (а.с.9). Відповідно Витягу з реєстру Покровської територіальної громади за №2024/002555637 від 13.03.2024 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.9об). Згідно Рішення виконкому Покровської міської ради Дніпропетровської області про реєстрацію народження дитини, покинутої в пологовому будинку від 25.06.2024 року, вирішено зареєструвати народження дитини чоловічої статі, покинутої в пологовому будинку (а.с.10). Згідно заяви [PERSON] , яка надійшла до Служби у справах дітей 31.05.2024 року, остання не має наміру забирати на виховання свою новонароджену дитину у зв`язку з відсутністю бажання виховувати дитину та скрутним становищем (а.с.11). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00045754197 від 28.06.2024 року, на підставі заяви [PERSON] за №51/31.17-45 від 28.06.2024 року батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] . Відомості про батьків записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.13). Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] малолітнього [PERSON] , [INFO] , батьками є: [PERSON] та мати - [PERSON] (а.с.11об). Згідно Рішення виконкому Покровської міської ради Дніпропетровської області малолітньому [PERSON] , [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.14). Згідно Рішення виконкому Покровської міської ради Дніпропетровської області малолітнього [PERSON] , [INFO] , влаштовано в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] за адресою: [ADDRESS] строком з 02.09.2024 року по 01.12.2024 року (а.с.15). Частиною 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року визначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно висновку органу опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області №716/06-53-24 від 24.10.2024 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , служба вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] (а.с.18-20). На підставі досліджених та оцінених в сукупності доказів судом встановлено, що відповідачі не виконують покладених на них ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язків щодо піклування про здоров`я свого малолітнього сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Крім того, відповідачі є асоціальними батьками з алкогольною залежністю, постійного місця роботи не мають, в Центрі зайнятості на обліку не перебувають, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування сина, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, не створюють умов для отримання ним освіти, що є підставою для позбавлення їх батьківських прав і за наведених обставин таке позбавлення батьківських прав є необхідним та відповідає найвищім інтересам дитини. Суд погоджується з позивачем, що така поведінка та бездіяльність відповідача, як матері, суперечить інтересам дитини, порушує її права, гарантовані міжнародним та національним законодавством та приходить до висновку, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання та розвитку дитини, а тому позовні вимоги щодо позбавлення її батьківських прав є підставними та підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved