Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 23607,97 грн матеріальної шкоди в порядку суброгації, а також суму сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 10.06.2024 року у о 19:01 в с. Козлове по вул. Зеленій Березівського району Одеської області відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю двох транспортних засобів: автомобіля марки ВАЗ д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки Volkswagen д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Іванівського районного суду Одеської області від 30.09.2024 року по справі №499/1044/24 [PERSON] визнано винною у вчиненні ДТП. Внаслідок зазначеної ДТП автомобіль потерпілої особи отримав механічні пошкодження. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, власник пошкодженого ТЗ звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди та заявою про виплату страхового відшкодування. Фактичні витрати МТСБУ на виплату потерпілій страхового відшкодування та витрати на встановлення розміру збитку по справі склали 23670,97 грн. Позивач/представник позивача намагалися вирішити даний спір з відповідачем в досудовому порядку, шляхом звернення з листами по даному випадку та щодо сплати боргу, однак звернення позивача залишились без задоволення, в добровільному порядку витрати не компенсовані МТСБУ. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, проте надала заяву про розгляд справи без їх участі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач надала до суду заяву, згідно якої вказала, що заперечує проти позовних вимог позивача в повному обсязі, у зв`язку з тим що в позові дата ДТП вказана не вірно і є сумніви що до її справи долучені ще документи іншої транспортної пригоди, по друге номер автомобіля вказано не вірно, пошкодження які вона завдала іншому транспортному засобу не є тими, що зафіксував оцінювач. При цьому в скоєні ДТП свої вини відповідач не заперечує, але суму яку позивач просить стягнути з неї є нереальною для виплати, так як відповідач наразі знаходиться в декреті та окрім цього має на утриманні 3 неповнолітніх дітей, одна з яких її сестра, що має інвалідність та над якою їй призначено опіку. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 04.08.2024 року о 15:00 год. за межами с. Козлове водій [PERSON] , керуючи т/з ВАЗ21063 д.н.з. [NUMBER] не вибрала безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримавшись безпечної дистанції, здійснила зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN PASSAT д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушила вимоги п. 12.1 ПДР України, про що свідчить постанова Іванівського районного суду Одеської області від 30.09.2024 року по справі №499/1044/24, та якою [PERSON] визнано винною у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Згідно ч. 4 ст.82ЦПК\~України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль [PERSON] отримав механічні пошкодження, що підтверджується вищезазначеною постановою суду. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, власник пошкодженого транспортного засобу звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди та заявою про виплату страхового відшкодування, що підтверджується перевіркою чинності полісу та відповідними заявами потерпілої сторони. Встановлення вартості відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ по справі, МТСБУ доручило оцінювачу [PERSON] , яким у звіті від 09.07.2024 року було визначено, що розмір відновлювального ремонту пошкодженого VW Passat д/н [NUMBER] з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 19980,97 грн., що підтверджується копією звіту та розрахунку розміру регламентної виплати від 15.09.2024 року. За виконання експертного дослідження по встановленню розміру відшкодування потерпілій особі, оцінювачу [PERSON] було виплачено 3690,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №926703 від 16.09.2024 року. Згідно заяви потерпілого про напрям виплати, на підставі Наказу №3.1/20441 від 16.10.2024 року з Довідкою №1 від 14.10.2024 року, МТСБУ здійснило регламентну виплату на рахунок потерпілої особи в розмірі 19980,97 грн. Таким чином, фактичні витрати МТСБУ на виплату потерпілій страхового відшкодування та витрати на встановлення розміру збитку по справі складають 3690,00 + 19980,97 = 23670,97 грн. 04.03.2025 року позивач направив відповідачу претензію, яка залишена [PERSON] без належного реагування, що підтверджується її копією та копією поштового повідомлення. Докази повної чи частково оплати відповідачем вимог МТСТ в матеріалах справи відсутні. За змістом ст. 33.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо - транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБ України), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспорт-ного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Відповідно ст.\~990\~ЦК України та ч. 1ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно положень ст.993\~ЦК України та ст.27\~Закону України\~«Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно наведених положень до страховика, в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Відповідно п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 ЦК), а також відповідальності власників наземних транспортних засобів; нормативно-правовий акт №1961-IV від 01 липня 2004 року, ст. 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно положень ст. 993 ЦК ст.27Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Частиною 1ст.1166\~ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно ст.1187ЦК\~України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст.1188ЦК\~України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1191ЦК\~України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Вимогами ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено заборону експлуатації транспортного засобу на території України без чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Разом з тим, вказаним Законом передбачені випадки виплати відшкодування шкоди потерпілим у разі використання транспортного засобу власником, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно ст.\~41\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» МТСБ України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно положень ч. 1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБ України, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Підпунктом 38.2.1. пункту 38.2.статті 38Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що МТСБ України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1статті 13 цього Закону. Як роз`яснено у пунктах 26, 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (МТСБ України), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно п. 36.2.ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБ України) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ними вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхових відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Враховуючи, що винуватцем ДТП визнано [PERSON] , яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а також відсутня інформація про наявність у відповідача статусу особи, яка згідно з п. 13.1 ст. 13 Закону №1961 звільнена від обов`язкового страхування, то остання зобов`язана відшкодувати позивачу шкоду в порядку суброгації у розмірі 23670,97 грн. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані представником позивача докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, відповідач, яка вказувала на недостовірність та невідповідність реальній вартості відновлювального ремонту тій сумі яка вказана в позові, під час розгляду справи судом своїм процесуальним правом на заявлення клопотання про призначення судової експертизи з метою спростування розміру шкоди, заявленого позивачем, не скористалася і такий розмір не спростувала іншими належними та допустимими доказами. Тож, суд задовольняє позовні вимоги. Що стосується вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат, то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору, що складає 3028,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved