Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

Заявник [PERSON] через свого представника звернулася до суду із заявою про встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. Свої вимоги заявник обгрунтовує тим, що [PERSON] , [INFO] народився у місті Києві, Україна, де постійно проживав, навчався, працював, мав паспорт громадянина України, який був втрачений 28.05.2016 року. За фактом втрати паспорту [PERSON] звернувся до Шевченківського УП ГУ НП м.Києва. За результатами розгляду заяви серії ЖЄО № 64081 від 10.08.2016 про втрату паспорта громадянина України [PERSON] , прийнято рішення про відмову внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, у зв`язку з відсутності відносно нього протиправних дій. В органи поліції Іванов Ю.О. звернувся для фіксації події. В ході проведених розшукових дій Шевченківським УП ГУ НП в м.Києві знайти втрачений документ не виявилось можливим. На даний час [PERSON] не має паспорта громадянина України. 21 лютого 2025 Заявник звернувся до Шевченківського відділу ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області із заявою за № і-11/8036-25 про видачу [PERSON] паспорта громадянина України. За результатами розгляду заяви, Шевченківський відділ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області виявлено в ІП «Заяви про видачу паспорту колишнього СРСР» ЄІАС УМП ДМС України заяву форми-1 на паспорт громадянина СРСР Серії [NUMBER] , виданий 14.08.1976 року Дніпровським ВВС в м. Києві на [PERSON] , [INFO] . У видачі паспорта громадянина України [PERSON] . Шевченківський відділ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відмовив 04.03.2025 р. обґрунтовуючи тим, що не підтверджено факт постійного проживання [PERSON] на території України у 1991 році, у тому числі станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року. [PERSON] , народився [INFO] у м. Київ, протягом всього часу проживав на території України, зокрема в м. Києві. Станом на 1991 рік, у тому числі 24.08.1991 року та 13.11.1991 року Заявник мешкав на території України. Паспорт громадянина СРСР на ім`я [PERSON] було втрачено у зв`язку з чим Заявник не має змоги надати його як доказ свого постійного проживання в Україні станом на 1991 рік. Водночас у заявника наявні інші документи, що безпосередньо підтверджують факт його проживання на території України станом на 1991 рік, у тому числі 24.08.1991 року та 13.11.1991 року, зокрема: Атестат про середню освіту серії [NUMBER] виданий 27.06.1968 року, у якому зазначено, що [PERSON] , який народився в м. Києві 25.04.1951 року, закінчив повний курс середньої загальноосвітньої трудової політехнічної школи № 85 Московського району м. Києва. Диплом про вищу освіту серії [NUMBER] виданий 29.06.1974 року, у якому зазначено, що [PERSON] закінчив повний курс Київського інженерно-будівельного інституту. Військовий квиток серії [NUMBER] , виданий 20.02.1975 року Дніпровським райвійськкоматом м. Києва, який підтверджує перебування [PERSON] на військовому обліку в період з 02.09.1974, знятий з військового обліку 21.04.1994 року. - Профспілковий квиток № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , виданий 10.01.1985 року, у якому зазначено1968 рік вступу в спілку працівників культури КДІК ім. О.Є. Корнійчука. Трудова книжка [PERSON] , видана 14.10.1974 року, якою підтверджується, що [PERSON] в період з 07.10.1974 по 06.05.1988 роки працював на різних підприємствах на території України. Трудова книжка [PERSON] , видана 10.10.1970 року, якою підтверджується, що [PERSON] в період з 10.10.1970 по 31.12.1998 роки працював на різних підприємствах на території України. Довідка № 59 видана 18.04.2023 року ДУ «Національного інституту серцево-судинної хірургії ім. М.М.Амосова Національної Академії медичних наук України», якою підтверджується факт його працевлаштування у період 1986-1987 роки. Свідоцтво про розірвання шлюбу Ватутинського відділу ЗАГС м. Києва серії [NUMBER] видане 02.12.1993 року, якою підтверджується факт розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] 15.10.1991 року. Висновок ДОП Шевченківського УП ГУ НП м. Києва від 13.08.2016 року, у якому зазначено, що [PERSON] звернувся із заявою серії ЖЄО № 64081 від 10.08.2016 про втрату паспорта громадянина України, виданого на власне ім`я. В ході проведених розшукових дій Шевченківському УП ГУ НП в м. Києві знайти втрачений документ не виявилось можливим. Встановлення факту постійного проживання на території України станом на 1991 рік, у тому числі 24.08.1991 року та 13.11.1991 року, необхідне Заявнику для подання до ДМС України заяви з метою оформлення паспорта громадянина України та підтвердження належності до громадянства України відповідно до Закону України «Про громадянство України». Факт постійного проживання на території України заявнику потрібен для прийняття заінтересованою особою рішення про встановлення належності заявника до громадянства України та отримання паспорта громадянина України. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року відкрито провадження у даній справі та справу призначено до судового розгляду. Представник заявника [PERSON] та заявник в судовому засіданні підтримали заяву та просили її задовольнити з обставин викладених вище, додатково вказуючи, що на заявник постійно проживає в м.Києві та місце свого місця проживання не змінював на даний час працює за трудовим договором. Представник заінтересованої особи Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області в судовому засіданні підтримала заяву [PERSON] , вказуючи на те, що заявником надано до суду достатньо доказів, що підтверджують факт її проживання на території України станом на 1991 р.. Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного. Заявник народився [INFO] у м. Київ Факт народження та проживання заявника в м. Києві підтверджується наданими до суду копіями документів, оригінали яких були досліджені в ході судового розгляду, а саме: Атестатом про середню освіту серії [NUMBER] виданий 27.06.1968 року, у якому зазначено, що [PERSON] , який народився в м. Києві 25.04.1951 року, закінчив повний курс середньої загальноосвітньої трудової політехнічної школи № 85 Московського району м. Києва. Дипломом про вищу освіту серії [NUMBER] виданий 29.06.1974 року, у якому зазначено, що [PERSON] закінчив повний курс Київського інженерно-будівельного інституту. Військовим квитоком серії [NUMBER] , виданий 20.02.1975 року Дніпровським райвійськкоматом м. Києва, який підтверджує перебування [PERSON] на військовому обліку в період з 02.09.1974, знятий з військового обліку 21.04.1994 року. Профспілковим квитком № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , виданий 10.01.1985 року, у якому зазначено1968 рік вступу в спілку працівників культури КДІК ім. О.Є. Корнійчука. Трудовою книжкою [PERSON] , видана 14.10.1974 року, якою підтверджується, що [PERSON] в період з 07.10.1974 по 06.05.1988 роки працював на різних підприємствах на території України. Трудовою книжкою [PERSON] , видана 10.10.1970 року, якою підтверджується, що [PERSON] в період з 10.10.1970 по 31.12.1998 роки працював на різних підприємствах на території України. Довідкою № 59 виданою 18.04.2023 року ДУ «Національного інституту серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова Національної Академії медичних наук України», якою підтверджується факт його працевлаштування у період 1986-1987 роки. Свідоцтвом про розірвання шлюбу Ватутинського відділу ЗАГС м. Києва серії [NUMBER] видане 02.12.1993 року, якою підтверджується факт розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] 15.10.1991 року. Висновоком ДОП Шевченківського УП ГУ НП м. Києва від 13.08.2016 року, у якому зазначено, що [PERSON] звернувся із заявою серії ЖЄО № 64081 від 10.08.2016 про втрату паспорта громадянина України, виданого на власне ім`я. В ході проведених розшукових дій Шевченківському УП ГУ НП в м. Києві знайти втрачений документ не виявилось можливим. У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України. Відповідно до частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Пунктом 3 частини другої статті 9 Закону України «Про громадянство України» визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Отже, на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюється набуття громадянства України. Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду). Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20), від 19 травня 2021 року у справі № 496/818/19. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 Цивільного процесуального кодексу України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частин першої та шостої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для встановлення юридичного факту постійного проживання заявни [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України», оскільки даний факт є доведеним наявними в матеріалах справи доказами, дата 24 серпня 1991 року пов`язана із датою проголошення незалежності України та надає право особам, що проживали на цей період на території України, право отримання громадянства України, тому встановлення юридичного факту постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року необхідно заявнику для звернення до підрозділу Державної міграційної служби України або Центру надання адміністративних послуг за місцем фактичного проживання у м. Києві із заявою про видачу паспорта громадянина України замість втраченого або викраденого та подальшої перевірки даних про її особу вказаним органом. Оскільки метою встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року є отримання заявником паспорта громадянина України, суд дійшов висновку про відсутність спору про право та наявність підстав для розгляду заяви в порядку окремого провадження. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05 листопада 2020 року в справі № 521/21665/18 (провадження № 61-23379св19), у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 496/818/19. При цьому, встановлення одночасно факту постійного проживання заявника на території України станом 13 листопада 1991 року законом не передбачено. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на вищевикладене, заява [PERSON] , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області, про встановлення факту постійного проживання на території України є обґрунтованою та такою, що підлягає до часткового задоволення. Враховуючи викладене та

Outcome: partial