Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (далі - ТОВ «Бізнес Позика») звернулося до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 19.02.2024 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] було укладено договір № 490437-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 договору позивач надає позичальнику грошові кошти у розмірі 30000 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. 29.04.2024 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до договору № 490437-КС-001 про надання кредиту, відповідно до умов якої термін дії договору продовжено до 25.11.2024. Відповідач здійснила часткову оплату за договором на загальну суму 27114, 54 грн. У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань відповідачем за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 14.01.2025 становить 95810,78 грн., яка складається з 27458,82 грн. - заборгованість за кредитом, 68351,96 грн. - заборгованість за відсотками. Просив стягнути з відповідача зазначену вище заборгованість та судові витрати. 11.02.2025 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та витребувано докази. 26.02.2025 представник відповідача адвокат Гаврилюк О.С. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила позовні вимоги задовольнити частково у частині стягнення з відповідача заборгованості за договором у розмірі 17885, 46 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. Зазначила, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують заборгованість за кредитним договором, а саме детальний розрахунок заборгованості та первинні документи бухгалтерського обліку. З наданої позивачем довідки про стан заборгованості неможливо з`ясувати та перевірити правильність нарахування процентів, в ній не вказана процентна ставка за якою здійснювались нарахування, період нарахування процентів, не відображені платежі, які здійснював позичальник та як платежі розподілялись в рахунок погашення боргу. Умова п. 2.4 кредитного договору про сплату відсоткової ставки у розмір 2, 00000000 в день (знижена процентна ставка за кредитом - 1,15013259) встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми плати за користування кредитними коштами, що свідчить про дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Позивачем нараховано завищені проценти за користування кредитними коштами, що перевищує п`ятдесят відсотків вартості кредиту (30000 грн.) у розмірі вищому ніж встановлені п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Тобто заборгованість за кредитним договором мала не перевищувати 45000 грн., з яких 30000 грн. - тіло кредиту та 15000 грн. - проценти. Враховуючи, що відповідачем було сплачено за договором грошові кошти у розмірі 27114, 54 грн., що не заперечується позивачем, то відповідач погоджується з наявністю боргу у розмірі 17885, 46 грн. 27.02.2025 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому підтримав позовні вимоги. Зазначив, що ТОВ «Бізнес Позика» не нараховувала та не просить стягнути з відповідача на свою користь пеню чи штрафи. Національне законодавство не наділяє суд правом зменшення суми процентів за користування кредитом, які позичальник зобов`язаний сплатити відповідно до умов кредитного договору та норм Цивільного кодексу України. Всі істотні умови кредитного договору, зокрема тип кредиту, процентна ставка, комісія за надання кредиту (у випадку її встановлення), строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором тощо - встановлені не у Правилах надання кредитів чи Паспорті споживчого кредиту (за споживчими кредитами), а у кредитному договорі, який уклав відповідач шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Кредитним договором встановлюється орієнтований графік платежів за кредитним договором. Тобто, якщо позичальник сплачує заборгованість за кредитним договором згідно встановленого графіку платежів без порушень, йому дійсно потрібно було б сплатити за кредитним договором суму орієнтовної загальної вартості кредиту, яка зазначена у кредитному договорі. При цьому, порушення позичальником графіку платежів закономірно призвело до збільшення загальної вартості кредиту, тому що процентна ставка нараховується за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування кредитом, із урахуванням дня перерахування кредитних коштів та дня повернення кредиту. Встановлення у кредитному договору процентів, які нараховуються на залишок заборгованості за кредитним договором, відповідає принципу свободи договору. Уклавши кредитний договір позичальник добровільно погодився з його умовами. 02.03.2025 представник відповідача адвокат Гаврилюк О.С. подала до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких просила позовні вимоги задовольнити частково у частині стягнення з відповідача заборгованості за договором у розмірі 17885, 46 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 04.03.2025 до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» про визнання недійсним окремого пункту кредитного договору. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19.02.2024 між сторонами було укладено договір №490437-КС-001 про надання кредиту, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 30000 грн. Відповідно до п. 2.4. договору стандартна процентна ставка за кредитом становить 2, 00000000 в день. [PERSON] вважає, що п. 2.4 кредитного договору про сплату відсоткової ставки у розмірі 2, 00000000 в день (знижена процентна ставка за кредитом: 1, 15013259) підлягає визнанню недійсним, оскільки суперечить пункту 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». ТОВ «Бізнес позивача» просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 95810,78 грн., з яких 27458,82 грн. - заборгованість за основною сумою кредиту, 68351,96 грн. - сума процентів, нарахованих відповідно до п. 2.4. договору. Отже, позичальниця за користування кредитом у розмірі 30000 грн., зобов`язана сплатити відсотки в грошовому еквіваленті в розмірі 68351,96 грн., що більше ніж в 2,5 рази перевищує тіло кредиту, що не відповідає імперативним вимогам п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Пункт 2.4. кредитного договору щодо сплати відсоткової ставки у розмірі 2, 00000000 в день (знижена процентна ставка за кредитом: 1, 15013259) є несправедливим та порушує принцип добросовісності, створює істотний дисбаланс у сторін та явно завдають шкоду позичальнику. Просила визнати недійсним п. 2.4. договору №490437-КС-001 про надання кредиту від 19.02.2024, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Бізнес позика», про сплату відсоткової ставки у розмірі 2,00000000 в день (знижена процентна ставка за кредитом: 1, 15013259) та стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. 19.03.2025 постановлено ухвалу про прийняття зустрічного позову та перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 14.04.2025 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. ТОВ «Бізнес позика» своїм правом на подачу відзиву не скористалося. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 19.02.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір №490437-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» з використанням одноразового ідентифікатора UA-6071. Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримала кредит у розмірі 30000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності та зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам- підприємцям. Відповідно до п. 2.3., 2.4., 2.7., 2.8. договору про надання кредиту від 19.02.2024 № 490437-КС-001 строк кредиту складає 24 тижнів, стандартна процентна ставка в день 2,00000000 (фіксована), знижена процентна ставка в день 1, 15013259 (фіксована), комісія за надання кредиту 4500 грн., термін дії договору до 05.08.2024, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 78000 грн. Згідно з п. 3.2. кредитного договору протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом, нараховуються заставкою вказаною у п. 2.4 договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та додатку№1 до договору і розраховується в порядку описаному нижче. Згідно з п. 3.2.1. кредитного договору у разі якщо погашення кредиту здійснюється згідно погодженого сторонами графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та додатку №1 до договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого кредиту, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом розраховуються відповідно до зниженої процентної ставки, що вказана в п. 2.4. договору. Згідно з п. 3.2.2. кредитного договору сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та додатку №1 до договору, (за виключенням дострокового повернення кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та додатку№1 до договору, та до закінчення терміну дії Договору. Відповідно до п. 3.2.3. кредитного договору сторони на момент укладення Договору встановили орієнтований графік платежів, припускаючи, що позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься знижена процентна ставка. Підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодилася на визначені у ньому умови кредитування, взяв на себе відповідні зобов`язання. 29.04.2024 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до договору №490437-КС-001 про надання кредиту від 19.02.2024. Відповідно до п. 1 додаткової угоди позичальник підписання цієї додаткової угоди підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитодавцем за договором, станом на 29.04.2024 в розмірі 32511, 78 грн, що включає суму кредиту - 27458, 82 грн., проценти за користування кредитом - 5052, 96 грн. Відповідно до п. 3 додаткової угоди враховуючи умови п. 2 додаткової угоди заборгованість позичальника перед кредитодавцем за договором станом на 29.04.2024 становить 32511, 78 грн., що включає суму кредиту - 27458, 82 грн., проценти за користування кредитом - 5052, 96 грн. Відповідно до п. 4 додаткової угоди враховуючи умови додаткової угоди: орієнтовна загальна вартість наданого кредиту, в частині заборгованості, що вказана в п. 1 додаткової угоди, становить: 95 511,92 грн.; орієнтовна реальна річна процентна ставка: 5 325,46 процентів. Відповідно до п. 5 додаткової угоди враховуючи п.1-п.3 додаткової угоди сторони домовились внести наступні зміни до Договору: Викласти п. 2.3. Договору в новій редакції, а саме: «2.3. Строк, на який надається Кредит: 41 тижнів.». Викласти п. 2.4. Договору в новій редакції, а саме: «2.4.Процента ставка за Кредитом: з 29.04.2024 року до 24.06.2024 року (включно) діє пільгова ставка 0,8625994% в день, якщо Позичальник протягом вказаного періоду здійснює платежі по графіку платежів вчасно або з максимальною затримкою до трьох днів. У разі, якщо строк прострочення чергового платежу в вказаний вище період становитиме більше трьох днів, то з четвертого дня прострочення платежу і до 24.06.2024 року (включно) процентна ставка становитиме 1,15013259% в день; з 25.06.2024 року 1,15013259% в день, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений Договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено Кредитодавцем в односторонньому порядку.». Викласти п. 2.7. Договору в новій редакції, а саме: «2.7. Термін дії Договору: до 25.11.2024 року.» Викласти п. 3.2. Договору в новій редакції, а саме: «3.2. Протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі - Проценти за користування Кредитом), нараховуються за ставкою вказаною у п. 2.4 Договору на залишок заборгованості по Кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно графіку платежів». 19.02.2024 ТОВ «Бізнес позика» здійснило перерахування 30000 грн. на картковий рахунок № [NUMBER] , призначення платежу: Перерах коштів [PERSON] зг. до кредитного дог. 490437-КС-001 від 19.02.2024. Відповідно відомостей АТ «Універсал банк» від 28.02.2025 на ім`я [PERSON] було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . Згідно з виписки по картці № [NUMBER] , наданої АТ «Універсал банк», 19.02.2024 на вищезазначену картку було зараховано 30000 грн. Відповідно до довідки про стан заборгованості, наданої позивачем, станом на 29.01.2025 загальна заборгованість [PERSON] становить 95810,78 грн., з яких 27458, 82 грн. - заборгованість за кредитом, 68351, 96 грн. - заборгованість по відсотках. Згідно з розрахунку, зробленого позивачем, станом на 29.01.2025 [PERSON] має заборгованість за договором від 19.02.2024 № 490437-КС-001 в сумі 95810, 78 грн., з яких 27458,82 грн. - заборгованість за кредитом, 68351,96 грн. - заборгованість по відсотках. Також з зазначеного розрахунку вбачається, що ТОВ «Бізнес позика» нараховувалися відсотки до 25.11.2024. Всього нараховано відсотків - 88425,32 грн., всього нараховано комісії - 4500 грн. Всього сплачено за кредитом - 2541,18 грн., всього сплачено по відсотках - 20073, 36 грн., всього сплачено по комісії - 4500 грн. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року №3498-IX, який набрав чинності 24.12.2023, внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та статтю 8 цього Закону доповнено частиною п`ятою. Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. У статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 ЗаконуУкраїни «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України). Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина друга статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України). Слід зазначити, що статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Судом встановлено, що 19.02.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір №490437-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», із запропонованими позивачем умовами відповідач ознайомилася та погодилася з ними. Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ «Бізнес позика» надав [PERSON] кредит шляхом перерахування коштів на рахунок останньої, що не заперечується відповідачем. Відповідно до п. 2.3., 2.4., 2.7., 2.8. договору про надання кредиту від 19.02.2024 № 490437-КС-001 строк кредиту складає 24 тижнів, стандартна процентна ставка в день 2,00000000 (фіксована), знижена процентна ставка в день 1, 15013259 (фіксована), комісія за надання кредиту 4500 грн., термін дії договору до 05.08.2024, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 78000 грн. Згідно з п. 3.2. кредитного договору протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом, нараховуються заставкою вказаною у п. 2.4 договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та додатку№1 до договору і розраховується в порядку описаному нижче. 29.04.2024 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до договору №490437-КС-001 про надання кредиту від 19.02.2024, якою термін дії договору продовжено до 25.11.2024 та встановлено відсотки за користування кредитом в розмірі 1,15013259 % в день. [PERSON] свої зобов`язання за укладеним договором не виконала у повному обсязі, у зв`язку з чим має заборгованість, яка за розрахунком позивача становить 95810,78 грн. та складається з 27458,82 грн. - заборгованість за кредитом, 68351,96 грн. - заборгованість за відсотками. Відповідач заперечувала щодо розміру нарахованих позивачем процентів за користування кредитом, посилаючись на п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки позивачем нараховані завищені проценти за користування кредитом, що більше, ніж в 2,5 рази перевищує тіло кредиту та є несправедливими умовами договору в розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Суд не погоджується із доводами [PERSON] , якими вона обґрунтувала свої заперечення проти первісного позову та вимоги зустрічного позову, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами, погоджений сторонами в договорі про надання кредиту від 19.02.2024 №490437-КС-001 та додатковій угоді до нього від 29.04.2024 №1, відповідає вимогам Закону України "Про споживче кредитування" зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року №3498-IX, який набрав чинності 24.12.2023. З огляду на внесені зміни у законодавстві, яким врегульоване споживче кредитування, суд вважає неприйнятним посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 07.10.2020 по справі №132/1006/19, як на правозастосовчу практику, оскільки правовідносини, з яких виник спір, що розглядався судами, були врегульовані нормативними актами до набуття змін вищезазначеним Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року №3498-IX. Таким чином, умови договору №490437-КС-001 про надання кредиту від 19.02.2024, якими передбачено сплату процентів за користування кредитними коштами у встановленому договором розмірі, відповідають вимогам чинного Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про захист прав споживачів». Окрім наведеного, на момент укладення кредитного договору [PERSON] не зверталась до відповідача із заявою про надання роз`яснень незрозумілих їй умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тобто тим самим фактично погодилась зі всіма умовами такого договору. Крім того, [PERSON] , вважаючи, що умови договору є несправедливими, мала можливість згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит могла відмовитися від нього без пояснення причин, у тому числі в разі отримання нею грошових коштів. Однак, як встановлено судом, відповідач таким правом не скористалась. Навпаки, саме відповідач ініціювала укладення договору про надання кредиту, погодивши пропозицію ТОВ "Бізнес позика". На підставі наданих сторонами доказів, судом не встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов. Таким чином, доводи, викладені відповідачем у зустрічному позові не знайшли свого підтвердження, що свідчить про їх необґрунтованість та має наслідком відмову в задоволенні в повному обсязі. Враховуючи обставини, встановлені у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку, що розмір нарахованих відсотків за договором про надання кредиту від 19.02.2024 № 490437-КС-001, наведений в розрахунку заборгованості, узгоджується з умовами кредитного договору, погодженого сторонами. Доказів, які б спростовували правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачем не надано. Вказаний розрахунок заборгованості є належним доказом, з якого вбачається наявність невиконаного грошового зобов`язання [PERSON] , перед кредитодавцем у вигляді боргу по тілу кредиту в розмірі 27458,82 грн. та по відсоткам в розмірі 68351,96 грн. Суд вважає, що первісний позов ТОВ «Бізнес Позика» підлягає задоволенню та з відповідача на користь останнього підлягає стягненню заборгованість за договором №490437-КС-001 про надання кредиту від 19.02.2024 в загальній сумі 95810,78 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь ТОВ "Бізнес позика" підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 грн., оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі. Судові витрати по зустрічному позову щодо сплати судового збору слід віднести за рахунок держави, оскільки позивач звільнена від його сплати відповідно до ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів". Судові витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн. [PERSON] за рахунок ТОВ "Бізнес позика" не відшкодовуються, оскільки в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Outcome: approved