Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

13.12.2024 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, у якому просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті бабусі позивачки [PERSON] , яка померла [INFO] , терміном три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 21.01.2022 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла своїй онучці - позивачці у справі. [INFO] [PERSON] померла у м. Горлівка Донецької області. Оскільки позивачка не мала можливості виїхати на тимчасово окуповану територію, вона звернулась до Дніпровського ВДРАЦС із заявою про проведення державної реєстрації смерті її бабусі, однак 31.10.2024 року отримала відмову в проведенні реєстрації смерті через неможливість позивачкою надати документи про смерть встановленого зразку. У зв`язку з наведеним позивачка була вимушена звернутись до суду із заявою про встановлення факту смерті її бабусі на тимчасово окупованій території і рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08.11.2024 року у справі №755/19384/24, відповідний факт був встановлений. Лише на підставі вказаного рішення суду позивачка змогла отримати свідоцтво про смерть своєї бабусі і зібравши всі необхідні документи звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою нотаріуса від 11.12.2024 року позивачці було відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії через пропущення строку звернення із заявою до органів нотаріату. Позивачка вважає, що пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки вона не мала свідоцтва про смерть бабусі встановленого зразку, через смерть бабусі на тимчасово окупованій території, що спричинило необхідність звернення до суду за отриманням рішення про встановлення факту смерті, отримання на підставі цього рішення свідоцтва про смерть і тільки потім звернення до нотаріуса. 24.12.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач просить розглядати справу без участі його представника і ухвалити рішення на підставі положень чинного законодавства та матеріалів справи. Ухвалою суду від 20.12.2024 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 18.02.2025 року витребувано у приватного нотаріуса матеріали спадкової справи. Ухвалою суду від 18.02.2025 року виправлено описку в ухвалі суду від 20.12.2024 року. Протокольною ухвалою суду від 18.02.205 року закрите підготовче провадження і призначено справу до розгляду по суті. До початку проведення судового засідання представник позивача звернувся до суду з заявою, у якій просить проводити розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з`явились, в матеріалах справи наявні клопотання зазначених осіб про розгляд справи без їх участі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як убачається з матеріалів справи, 21.01.2022 року [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно заповіла [PERSON] (а.с. 11-12). [INFO] [PERSON] померла на тимчасово окупованій території і окупаційними органами було видане свідоцтво про смерть (а.с. 14). Наявність такого свідоцтва не є підставою для проведення державної реєстрації смерті в Україні, а тому своїм листом від 31.10.2024 року Дніпровський ВДРАЦС відмовив позивачці у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] (а.с. 15). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08.11.2024 року у справі №755/29384/24 встановлено факт смерті [PERSON] [INFO] у м. Горлівка, Донецької області (а.с. 16-20). 03.11.2024 року видано свідоцтво про смерть [PERSON] установленого зразку (а.с. 21). Постановою ПН КМНО Гавриленко А.М. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] , оскільки позивачкою пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини, який сплив 10.10.2024 року (а.с. 22). Із витребуваних судом матеріалів спадкової справи вбачається, що з заявою до приватного нотаріуса позивачка звернулась 11.12.2024 року, будь-які інші особи із заявами про прийняття спадщини за законом чи за заповітом до органів нотаріату не звертались. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ст. 1220 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України). У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа (ст. 1265 ЦК України). За змістом ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Відповідно до ст. 1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України). Статтею 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи. Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини і з урахуванням конкретних фактичних обставин справи такими поважними причинами пропуску строку можуть бути: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалим відрядженням, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Вирішуючи питання поважності причин пропуску позивачем шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд враховує, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 01 червня 2020 року у справі № 185/777/17. Враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, суд надавши правову оцінку наявним у справі доказам та встановленим обставинам, доходить висновку про наявність підстав для визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її бабусі, терміном у три місяці. Позивачка є онукою померлої та спадкоємцем за заповітом і будь-які інші особи із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до органів нотаріату не звертались. Вирішуючи питання про надання позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини суд ураховує, що спадкодавець померла на тимчасово окупованій території, що зумовлює необхідність спадкоємця звернутись до суду та отримати рішення про встановлення факту смерті. Після отримання такого рішення особа має можливість звернутись до ВДРАЦС з заявою про проведення державної реєстрації смерті і отримати свідоцтво про смерть. Відповідно тільки після вчинення зазначених дій спадкоємець має можливість звернутись до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини. Об`єктивно такі обставини є непереборними і впливають на терміни звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини, а тому такі обставини слід визнати поважними. Крім того, суд ураховує нетривалий строк на який було пропущено подання заяви про прийняття спадщини. Ураховуючи все вище викладене суд дійшов висновку, що стороною позивача доведено поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, відтак позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved