Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

22.02.2024 року позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Шумейко Я.В., звернулася до суду з позовом, в якому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача на корить позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з цим позовом до його повноліття. В обґрунтування позову представник позивача посилався на те, що з 23.06.2012 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 12.12.2023 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з [PERSON] та перебуває на її утриманні. З моменту припинення шлюбних відносин, тривалий час [PERSON] взагалі не бачив сина. При цьому представник позивача вказав, що відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав і не надає по цей час, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, тим самим [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не спілкується з сином, не цікавиться його успіхами, його життям, ніколи не відвідував і не відвідує його ані вдома, ані в дитячому дошкільному закладі, ані в лікарні, що підтверджується відповідними письмовими доказами. Таким чином, позивач вважає, що вищевказане свідчить про ухилення відповідача від батьківських обов`язків і є підставою для позбавлення його батьківських прав. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 29.02.2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 15.07.2024 року витребувано докази. 13.09.2024 року до суду від представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надійшов висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] . Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21.11.2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позивача - адвокат Шумейко Я.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві та просили їх задовольнити, після чого 14.07.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява, якою просив розглядати справу за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просили їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Представник третьої особи - Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради в судове засіданні не з`явився, 13.09.2024 року на адресу суду надійшла заява директора Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради Малько О.П., якою останній просив розглядати справу за відсутності представника департаменту, а також надано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У встановлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи подані докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані: піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.20 ст.4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» служба у справах дітей представляє у разі необхідності інтереси дітей в судах. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 23.06.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 12.12.2023 року було розірвано (справа №642/5404/23) (а.с. 12-13, 35) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] видане повторно 01.03.2018 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.34). Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб малолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 53,65). Зі змісту довідки КЗ «Харківський ліцей №14 ХМР» вих. № 448 від 29 грудня 2023 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається у Харківському ліцеї №14, який є правонаступником Харківської гімназії №14 Харківської міської ради Харківської області, і в даний час є учнем 5-В класу. Мати, [PERSON] , систематично відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням дитини та співпрацює з класним керівником, підтримує сина, приділяє багато уваги навчанню, вихованню та різнобічному розвитку, піклується про його зовнішній вигляд. За період навчання рідний батько учня, [PERSON] , ніколи не з`являвся у школі, не відвідував батьківські збори, класні та загальношкільні виховні заходи і свята, що проводились у ліцеї, та не цікавився успіхами дитини у навчанні й вихованні, зв`язок з адміністрацією ліцею та класним керівником не підтримував (а.с. 21). З відповіді КНП "Міська дитяча поліклініка № 7" ХМР вбачається, що малолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває під наглядом фахівців поліклініки, одним з яких є лікар-педіатр Голосенко Н.М. , яка зазначає, що батько дитини - [PERSON] не звертався до неї з метою з`ясування стану здоров`я дитини, отримання інформації про наявні захворювання. Мати дитини - [PERSON] супроводжувала сина на прийом до лікаря педіатра у разі захворювання дитини або профілактичних заходів. Останній візит був 13.12.2021 року (а.с. 30-31). Відповідно до змісту повідомлення ФОП [PERSON] від 03.01.2024 року, вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] , відвідував ФОП [PERSON] (дитячий садок «Baby Land») з лютого 2016 по травень 2019 року, оформленням дитини у садок та оплату за садок здійснювала [PERSON] . Усі питання, пов`язані із перебуванням дитини у садочку, також вирішувала мати. Батько - [PERSON] дитину в садок не приводив і не збирав, з адміністрацією і вихователями жодного разу не спілкувався, успіхами дитини не цікавився, у спільних з батьками заходах участі не приймав. У спілкуванні із вихователями та дітьми [PERSON] про батька жодного разу не згадував. Всіма питаннями стосовно дитини займалась мати - [PERSON] (а.с. 24). Зі змісту повідомлення Дитячої академії естрадного мистецтва «KINDER MIX SHOW» вих. №01/2024-1 від 11.01.2024 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , у період з 01.09.2019 по 31.01.2022 рік відвідував класи вокалу та хореографії а академії естрадного мистецтва KINDER MIX SHOW. При цьому зауважено, що за період навчання [PERSON] , в академії дитину на заняття приводила і забирала мати або баба (дід). Оплату за навчання, а також змагання, святкові вистави вносила виключно мати [PERSON] . Зв`язок з адміністрацією закладу підтримувала виключно мати. За весь період навчання [PERSON] в академії батько дитини [PERSON] в академії не з`являвся, успіхами сина не цікавився, участі в академічному житті сина не приймав, оплату за навчання не вносив. Зв`язок з керівництвом академії, а також з викладачами батько дитини не підтримував (а.с. 27). Відповідно до довідки про навчання державної початкової шкоди юних архітекторів на ім`я [PERSON] від 09.03.2025 року [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , дата народження: [INFO] , є учнем даної школи з 13.09.2022 по 30.06.2025 р.р. Згідно довідки роботодавця про працевлаштування працівника та розрахункової відомості [PERSON] працює в приватному підприємстві «Шивук-Росман БаАМ». Зі змісту додатку до договору оренди до якого не застосовується положення закону «Про захист прав орендарів» 5732-1972 (комбінована редакція) укладений і підписаний у м.Хайфа в день 20.08.2024 між [PERSON], [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого боку , оскільки 06.09.23 сторони підписали договір оренди квартири на 3 поверсі за адресою [ADDRESS] , згідно з яким квартира передається в оренду до 06.09.24; оскільки сторони мають намір продовжити договір на тих самих умовах; сторони заявляють і підтверджують свою домовленість про наступне: цим термін чинності договору продовжується на період з 07.09.24 до 06.09.25, тобто на 12 місяців. Відповідно до довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивний речовин №361 від 21.03.2024 року у [PERSON] , [INFO] , психіатричні, у тому числі спричинені вживанням психоактивних речовин, протипоказань для виконання обов`язків батьківства відсутні (а.с. 64). Крім того, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується висновком №246 від 03.06.2024 р. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона була класним керівником у малолітнього [PERSON] , який навчався у КЗ «Харківський ліцей №14 ХМР» з 2023-2024 рік. Навчання проводилися онлайн, разом з тим у ліцеї проводилися оф лайн загальношкільні виховні заходи і свята, а також батьківські збори, в яких брала участь [PERSON] . При цьому свідок зазначила, що [PERSON] ніколи не з`являвся у школі, не відвідував батьківські збори, класні та загальношкільні виховні заходи і свята, що проводились у ліцеї, та не цікавився успіхами [PERSON] у навчанні й вихованні. Разом з тим, свідок вказала, що на теперішній час вона спілкується з позивачем [PERSON] і свідку відомо, що [PERSON] не цікавиться та не сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є мамою [PERSON] та бабусею [PERSON] . Зазначила, що [PERSON] останній раз бачила в кінці квітня 2013 року. Разом з тим, наголосила, що відповідач перестав спілкуватися з позивачем з кінця квітня 2013 року, ще до народження [PERSON] . При цьому вказала, що [PERSON] не забирав з пологового будинку [PERSON] з сином, не цікавився розвитком та взагалі не приймав участі у вихованні сина, не сплачував аліменти, не забезпечував ліками, не відводив ані до садочка, ані до школи, тим самим відповідач ухилявся від виконання обов`язків батька. Окремо наголосила, що малолітній [PERSON] взагалі не бачив свого батька [PERSON] . Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд дійшов наступного висновку. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормамиСКУкраїни(статті 164-167). У відповідності дост. 165 Сімейного Кодексу України" Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина…" тап. 18 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 рокуправо на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно дост. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позивач [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно їх сина [PERSON] посилається на те, що підставою для позбавлення батьківських прав є свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню і утриманню дитини. В пункті 15, 16постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ч.5,6ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8ст. 7 СК Українипередбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Доводи позивача, про те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, життям сина не цікавиться, турботи про його виховання та розвиток не проявляє, не спілкується з ним підтверджені відповідними доказами і відповідачем не спростовані. Існування обставин, які перешкоджають участі відповідача у матеріальному утриманні та вихованні сина, у спілкуванні з ним, судом не встановлено. Статтями 12,81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем не надано жодних доказів, які б спростовували вищевказані обставини. За таких обставин суд вважає, що вищевикладені обставини у справі, а саме те, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, не цікавиться його життям, станом здоров`я, інтересами та вподобаннями, не спілкується, є свідченням того, що відповідач не займається вихованням своєї дитини та виконанням своїх батьківських обов`язків щодо неї. Таким чином відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина. Приймаючи до уваги обставини справи, враховуючи свідоме нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками по відношенню до його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , суд прийшов до висновку, що відповідач систематично, свідомо, протягом тривалого часу не виконує батьківських обов`язків, передбачених ст.ст.150,153,180 Сімейного Кодексу України, а тому позбавлення батьківських прав відповідача є доцільним. Щодо вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на малолітнього сина [PERSON] , суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ч. 3 ст. ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються участці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Позивач визначила спосіб стягнення аліментів з відповідача шляхом стягнення їх у частці від доходу батька дитини. Відповідно до ч. 1ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів недоведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідач є працездатним, не надано суду доказів щодо наявності на його утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків та інших осіб, а також будь-яких доказів щодо стану його здоров`я. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитини в матеріалах справи відсутні, заперечень щодо розміру аліментів відповідачем також не надано. Враховуючи всі вищевикладені обставини, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача і визначити розмір аліментів на утримання дитини [PERSON] , який підлягає стягненню з відповідача, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а саме з 22.02.2024 року. Також, представник позивача просить відшкодувати позивачу понесені ним витрати на правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішенн справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 16 вересня 2023 року між адвокатом Шумейко Я.В. та [PERSON] було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги та додаткову угоду №2 до договору про надання правової допомоги від 16.09.2023 року, відповідно до змісту якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу, а Клієнт зобов`язаний оплатити надану правову допомогу у порядку та строки, обумовлені сторонами. Обсяг виконаних робіт визначений актом наданих послуг від 21.03.2024 року та надано правничу (правову) допомогу на загальну суму 15000,00 грн. Під час розгляду справи стороною відповідача не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Таким чином, у відповідності до ст. 141 КПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved