Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Позивач 10.06.2025 звернулася до суду та просила постановити рішення, яким зняти обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме: заборону на відчуження нерухомого майна, реєстраційний № 3023232, зареєстрованого 28.03.2006 реєстратором Герасимчук Мариною Володимирівною, Брониківська сільська рада, Житомирська область на підставі повідомлення б/н, видавник: ОСБ 2943, № реєстру 33 внутрішній № 77012Е3D2AED27316633, об`єкт обтяження: житловий будинок садибного типу [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] . Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] . Маючи намір подарувати даний будинок сину позивач звернулася до нотаріальної контори та дізналася, що згідно з реєстром Новоград-Волинської нотаріальної контори для реєстрації заборони (арештів) на будинки з 1990 року до 28 липня 2002 наявний запис № 33 від 13.06.1991 про накладення обтяження на майно, власником якого є позивач, [PERSON] на підставі повідомлення Нов-Волинський сбербанк. Позивач у 1991 році оформила кредит на будівництво будинку, але він повністю погашений. Звернувшись з відповідною заявою до АТ «Державний ощадний банк України», як правонаступника Новоград-Волинського сбербанка, отримала відповідь, що про відсутність будь-якої заборгованості за кредитами у ТВБВ № 10005/057 філії Житомирське обласне управління АТ «Ощадбанк». З метою захисту своїх прав змушена звернутися до суду. Ухвалою суду від 11.06.2025 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У відзиві представник АТ «Державний ощадний банк України» просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, оскільки заборону на відчуження нерухомого майна знімає саме нотаріус, тому позивач звернувся до суду з позовом до банку, який є неналежним відповідачем у даному випадку. Учасники справи в судове засідання 03.07.2025 не з`явилися. Оскільки сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, представники позивача та відповідача клопотали провести судове засідання без їх присутності, з метою економії процесуальних строків суд вважає за доцільне згідно з положеннями ст. 223 ЦПК України провести розгляд справи без участі учасників справи на підставі наявних доказів. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд виснує наступне. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав позивач, [PERSON] , є одноособовим власником житлового будинку садибного типу за адресою: [ADDRESS] з 16.08.2024 (а.с. 10). Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна житлового будинку садибного типу за адресою: [ADDRESS] зазначено, що власником майна є [PERSON] та наявна інформація про державну реєстрацію обтяжень відповідно до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 3023232, 28.03.2006, додаткові відомості про обтяження: № реєстру 33, внутрішній № 77012Е3D2AED27316633 (а. с. 13). Від Звягельської державної нотаріальної контори надійшло повідомлення, що згідно з перевіркою даних алфавітної книги обліку реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, а також арештів, накладених на таке майно судами, слідчими органами, і реєстрації зняття таких заборон та арештів з 1977 року до 2010 роки та згідно з реєстром Новоград-Волинської державної нотаріальної контори для реєстрації заборони (арештів) на будинки з 1990 року до 28 липня 2002 року наявний запис № 33 від 13.06.1991 року про накладення обтяження на майно, власником якого є [PERSON] , [ADDRESS] на підставі повідомлення Нов-Волинский сбербанк. Більше інформації надати не має можливості, оскільки матеріали за 1991 рік знищені за спливом термінів зберігання (а.с. 11). Відповідно до копії зобов`язання від 11.06.1991 року [PERSON] отримала позику у розмірі 9000 руб. у Новоград-Волинському відділенні ощадбанку на строк 27 років на будівництво будинку по [ADDRESS] та зобов`язалася з 14.06.1993 року сплачувати відсотки у розмірі 3 % річних за графіком до 2018 року (а. с. 14-18). Від АТ «Державний ощадний банк України» філія - Житомирське обласне управління ТВБВ № 10005/057 від 31.03.2025 надійшло повідомлення, що кредитна чи будь-яка заборгованість на ім`я [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) у АТ «Ощадбанк» станом на 31.03.2025 відсутня (а. с. 12). При вирішенні справи по суті суд керується наступними нормами права. Відповідно до\~ст.\~1\~Протоколу N1 до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 16 ЦК України\~способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. У п. 2 постанови Пленуму ВССУ "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" від 3 червня 2016 року N 5 роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). За частиною 2 статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили. Згідно з ст.\~26\~Закону України\~"Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Суд звертає уваги на те, що правова природа у забороні на майно полягає у реальному забезпеченні зобов`язання, тоді як в дійсній справі відсутні відомості про те, що зобов`язання щодо наданої позики державним ощадним банком продовжує діяти зі спливом вже більше 30 років з моменту її надання З урахуванням відсутності відомостей про здійснення будь-яких виконавчих дій щодо відповідних боргових зобов`язань чи інших дій, які б були направлені на забезпечення погашення боргу чи навіть наявності будь-якого боргу свідчить про те, що наявна спірна заборона не виконує свою основну роль й не направлена на реальне забезпечення зобов`язання. Обтяження у Державному реєстрі речових прав формально залишає право власності за позивачем, однак порушує охоронювані законом майнові права, обмежує його право у розпорядженні цим майном, а відтак порушене право позивача розпорядження своїм майном підлягає відновленню. Оскільки з відповіді нотаріуса вбачається, що заборона на майно позивача накладена на підставі повідомлення Нов-Волинский сбербанк, у АТ «Державний ощадний банк України» боргові зобов`язання [PERSON] перед банком відсутні, тому суд приходить до переконання про підставність вимог позивача до АТ «Державний ощадний банк України». Заперечення відповідача, що він є неналежним відповідачем у справі суд сприймає критично, оскільки у даному випадку відповідачем у справі має бути боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, оскільки вирішення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Позивач повідомляє, що саме АТ «Державний ощадний банк України» є правонаступником Сбербанку. Вказані обставини відповідачем не спростовані. Загальновідомою обставиною є той факт, що на території Української РСР діяли відділення, філії та каси Ощадбанку СРСР, які входили до складу мережі установ та організацій Українського Республіканського Банку Ощадного банку СРСР. Відповідно до положень Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 20 березня 1991 року N 872-XII Україна самостійно організовує банківську систему. Банківська система є дворівневою і складається з Національного банку України та комерційних банків, у тому числі Зовнішньоекономічного банку України, Ощадного банку України, республіканських та інших комерційних банків різних видів і форм власності. Також визначено, що ощадну справу в Україні здійснює Ощадний банк України та інші комерційні банки. Ощадний банк України є спеціалізованим комерційним банком. Ощадний банк України - юридична особа. Постановою КМУ від 21 травня 1999 року за № 876 "Про деякі питання управління Державним спеціалізованим комерційним ощадним банком України" на виконання розпорядження Президента України від 20 травня 1999 року №106 та з метою удосконалення структури і організації управління Державним спеціалізованим комерційним ощадним банком України, створення умов для більш ефективної реалізації державою прав власника вирішено перетворити Державний спеціалізований комерційний Ощадний банк України (Ощадбанк України) у відкрите акціонерне товариство „Державний ощадний банк України". Установити, що Банк є правонаступником прав і обов`язків Ощадбанку. Отже, АТ «Державний ощадний банк України» є правонаступником прав і обов`язків Українського Республіканського Банку Ощадного банку СРСР, перетвореного в Державний спеціалізований комерційний Ощадний банк України, до структури якого входило Новоград-Волинське відділення ощадного банку, на підставі повідомлення якого й була накладена заборона на нерухоме майно, яка є предметом спору. Відтак, посилання АТ «Державний ощадний банк України» з приводу того, що останній не являється правонаступником ні Українського Республіканського Банку Ощадного банку СРСР, а ні Державного спеціалізованого комерційного Ощадного банку України, суперечить вищенаведеним нормативно-правовим актам. Отже, АТ «Державний ощадний банк України» є належним відповідачем у справі, який несе матеріально правову відповідальність перед позивачем. Оскільки судом не встановлено наявності на даний момент відповідного зобов`язання щодо позики наданої позивачу, в забезпечення виконання якої було накладено заборону відчуження на нерухомого майна, а також суб`єкт, в інтересах якого зареєстровані заборони на відчуження, не здійснював протягом більше ніж 30 років будь-яких дій направлених на забезпечення погашення боргу й саме відповідачем заявлено про відсутність перед ним боргу зі сторони позивача, наявна заборона не направлена на реальне забезпечення зобов`язання, тому існування такого обтяження, на думку суду, є суттєвим втручанням у здійснення позивачем його права власності на нерухоме майно, яке порушує баланс між публічним й приватним інтересом, у зв`язку з чим необхідно припинити відповідне обтяження. Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved