Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором в розмірі 17156 гривні 26 копійки та судовий збір в розмірі 3028 гривень 00 копійок. Свої вимоги мотивує тим, що 12 жовтня 2020 року [PERSON] уклала з ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» кредитний договір №2124988085 від 12 жовтня 2020 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», Цей договір разом з паспортом кредиту та з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять єдиний кредитний договір. 07 жовтня 2016 року між ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено Договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» передає АТ «ТАСКОМБАНК» за плату, а АТ «ТАСКОМБАНК» приймає належні ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» права грошової вимоги в тому числі за Кредитним договором [PERSON] №2124988085 від 12 жовтня 2020 року. 28 лютого 2024 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №НІ/11/16-Ф, у відповідності до умов АТ «ТАСКОМБАНК» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні АТ «ТАСКОМБАНК» права грошової вимоги в тому числі за Кредитним договором [PERSON] №2124988085 від 12 жовтня 2020 року. Враховуючи, що відповідач свого зобов`язання за кредитними договорами не виконав та право вимоги за ними перейшло до позивача, останній звернувся до суду з даним позовом в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №2124988085 від 12 жовтня 2020 року в розмірі 17156,26 грн. з яких: 8148,28 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту; 0,62 грн. загальна заборгованість по відсоткам; 9007,36 грн. загальна заборгованість по комісії та витрати по сплаті судового збору. В судове засідання представник позивача не з`явився. В позовній заяві зазначив, що підтримує позовні вимоги позивача та просить розглянути справу за його відсутністю. Не заперечує щодо розгляду справи у заочному порядку. Відповідач, який про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом оголошення на сайті Судової влади, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву, суду не надавала. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Так, з матеріалів справи вбачається, що 07 жовтня 2016 року між ПАТ «ТАСКОМБАНК та ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» укладено Договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» передає АТ «ТАСКОМБАНК» за плату, а АТ «ТАСКОМБАНК» приймає належні ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» права грошової вимоги. 12 жовтня 2020 року [PERSON] уклала з ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» кредитний договір №2124988085 від 12 жовтня 2020 року,\~цей договір разом з паспортом кредиту та з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять єдиний кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем, як позичальником. 28 лютого 2024 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №НІ/11/16-Ф, у відповідності до умов АТ «ТАСКОМБАНК» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні АТ «ТАСКОМБАНК» права грошової вимоги в тому числі за Кредитним договором [PERSON] №2124988085 від 12 жовтня 2020 року. Відповідно до Додатку №1 до Договору факторингу №НІ/11/16-Ф від 28 лютого 2024 року, позивачу передано право вимоги в тому числі за Кредитним договором [PERSON] №2124988085 від 12 жовтня 2020 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 ст.\~513\~ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Згідно із ч. 1 ст.\~1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ч. 1 ст.\~1078\~ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Враховуючи вищевикладене, відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Разом з тим, з аналізу вказаних договорів факторингу вбачається, що право вимоги від первісного кредитора - ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» перейшло до нових кредиторів, починаючи ще 07 жовтня 2016 року, тобто з моменту укладення Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 між ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» та АТ «ТАСКОМБАНК». А сам кредитний договір №2124988085 від 12 жовтня 2020 року між ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» та відповідачем [PERSON] був укладений 12 жовтня 2020 року, тобто майже через чотири роки після укладення договору про відступлення права вимоги, що взаємовиключає одне одного, оскільки за договором факторингу права вимоги є похідними від кредитного договору, а отже не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги. В подальшому 28 лютого 2024 р. між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №НІ/11/16-Ф, у відповідності до умов АТ «ТАСКОМБАНК» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні АТ «ТАСКОМБАНК» права грошової вимоги в тому числі за Кредитним договором [PERSON] №2124988085 від 12 жовтня 2020 року. З наведеного слідує, що було здійснено передачу невизначених вимог, оскільки жодної визначеної вимоги, що існувала б у ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» щодо [PERSON] на момент укладення Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року, в останньому не вказано. У зв`язку з наведеним, хоча чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, але це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №914/868/17). Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170 (6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст.514ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст.203\~ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514\~ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги відносно [PERSON] по кредитному договору №2124988085 від 12 жовтня 2020 року від первісного кредитора - ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» до АТ «ТАСКОМБАНК», відповідно, від АТ «ТАСКОМБАНК» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Відтак, із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Крім того, ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні позову позивачу відмовлено, судові витрати стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed