Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача [PERSON] звернулася 13 серпня 2024 року з позовом до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Литвиненко Ігор Вікторович, Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції «м. Одеси», [PERSON] про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження, в якому просила суд: -Встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , є батьком [PERSON] , [INFO] , яка народилася у місті Дніпро, та матір?ю якої є [PERSON] , [INFO] . -Внести зміни Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до актового запису № 2404 від 05.11.1982 року, про народження [PERSON] , [INFO] , яка народилася у місті Дніпро, та матір?ю якого є [PERSON] , [INFO] , зазначити батьком дитини [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , громадянина України. В обґрунтування своєї заяви заявник посилається на те, що її мати, [PERSON] , [INFO], у продовж з 1980 року по 1983 рік проживала однією сім?єю з [PERSON] , 1952 року народження, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] у квартирі матері. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася донька, [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27 серпня 2024 року. Згідно до свідоцтва про її народження батьком зазначений [PERSON] , матір?ю [PERSON] . Проте у зв?язку з тим, що її мати [PERSON] з батьком [PERSON] , хоча жили спільно однією сім?єю та вели спільне господарство, але не перебували у зареєстрованому шлюбі, то мати прийняла рішення дати дитині - прізвище « [PERSON] », а у графі «по батькові» зазначено « [PERSON] » тому при реєстрації народження дитини, відомості про батька [PERSON] - були записані з її слів в порядку ч. 1 ст. 135 СК України. У березні 1983 року їх сім?я переїхала проживати за адресою: [ADDRESS] , де мешкала мати батька - її бабуся [PERSON] , але через декілька місяців мати разом із нею повернулася до своїх батьків за адресою: [ADDRESS] . Не зважаючи на те, що батьки разом не проживали, але виховували її спільно, частіше за все разом возили влітку на відпочинок. Така традиція - разом їздити на відпочинок тривала довгі роки і зберіглася навіть коли батько став їздити на відпочинок вже з її дітьми. Хоча її батьки розійшлись, у них залишились нормальні дружні відносини, та протягом усього часу вони продовжували спілкувались та бачились із батьком, підтримувати одне одного, тим більше, що у батька інших дітей окрім неї, не було. Отже батько приймав участь в її житті та у вихованні, цікавився її успіхами, спілкувався та дуже любив її дітей - своїх онуків. Вони часто зустрічались з батьком, та спілкувалися по телефону. Підтвердженням цьому є наявність фотографій з зустрічей, святкувань, відпочинку, а також є свідки що можуть підтвердити все вищевказане. У зв?язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, постійними ракетними обстрілами, у тому числі в районі, де вона мешкала з дітьми, вона змушена була шукати прихисток в Західній Україні, тому їх спілкування з батьком стало не таким частим та тісним. На восьме березня 2024 року її батько вперше за сорок років не привітав її зі святом весни. Проте вона подумала, що це пов?язано з війною і не приділила великої уваги цьому факту. Але коли на протязі тривалого часу батько так і не зателефонував, вона почала телефонувати йому сама. На день народження батька - [INFO] , він також не взяв слухавку, хоча його телефон не був вимкненим. Однак якщо спочатку телефон був ввімкнений, але слухавку не брали, то потім зв?язок з абонентом взагалі став вимкненим. Тому вона разом з дітьми повернулася у м. Дніпро та пішла до батька додому за адресою: [ADDRESS] , але їй ніхто не відчинив. Тоді вона пішла за адресою, де мешкала бабуся - мати її батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Там їй відчинила двері соціальний робітник та провела до бабусі, яка повідомила їй про смерть батька. На питання, чому її не сповістили про смерть батька, вказала, що всіма питаннями займався її другий син і вона нічого з цього приводу не знає, навіть не знає, де батько похований. Батько [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса), про що мається актовий запис № 881 від 11.03.2024року. Звернувшись до Першої Дніпровської державної нотаріальної контори з питанням, чи була відкрита спадкова справа після смерті батька, оскільки у нього на праві власності були об?єкти нерухомості, а також транспортні засоби. В нотаріальній конторі вона дізналася, що після смерті батька була заведена спадкова справа № 19/2024 у Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Литвиненка І.В. по заяві іншого спадкоємця. Тому 22.08.2024 року вона звернулася до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Литвиненка I.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, що підтверджується копією заяви, зареєстрованої в реєстрі за № 51 від 22.08.2024року. Цього ж дня нею подана до вказаного нотаріуса заява про призупинення видачі свідоцтва, оскільки їй стало відомо, що її право на спадкування не визнають інші спадкоємці - мати і брат її померлого батька. У зв`язку з невизнанням іншими спадкоємцями її права на спадкування та її родинні відносини з померлим батьком вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 вересня 2024 року справа за указаної заявою передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.31-32). Ухвалою судді від 16 вересня 2024 року позовну заяву залишено без руху (а.с.33-34). Відповідно до ч. 8 ст.187 ЦПК України, суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру. 30 вересня 2024 року згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Єдиного державного демографічного реєстру, щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. (а.с.47). 30 вересня 2024 року надійшла відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру за вказаними параметрами особу не знайдено (а.с. 47). 30 вересня 2024 року суддя звернувся до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с. 48). 05 листопада 2024 року надійшла відповідь з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про зареєстроване в законом порядку місце проживання відповідача (а.с. 50). 05 листопада 2024 року ухвалою судді відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Литвиненко Ігор Вікторович, Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції «м. Одеси», [PERSON] про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження (а.с.51-53). 04 грудня 2024 року ухвалою суду призначено у справі проведення судової молекулярно - генетичної експертизу (а.с.79-81) 28 січня 2025 року справу було повернуто без виконання оскільки у зв`язку з тим що встановлення родинних зв`язків між онуком та бабусею по батьківській лінії не проводяться (а.с. 85). Ухвалою судді від 29 січня 2025 провадження у справі було поновлено (а.с. 89). 19 лютого 2025 року ухвалою суду призначено проведення судової молекулярно - генетичної експертизи (а.с. 111-114). 13 травня 2025 року на адресу суду надійшов висновок експерта відповідно до якого [PERSON] [INFO] може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженої громадянкою [PERSON] , [INFO] . Вірогідність того, що [PERSON] , дійсно є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9% (а.с. 128-130). Ухвалою суду від 13 травня 2025 року провадження у справі поновлено (а.с. 132). 25 червня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 145-146). Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі. Представ відповідача визнав позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Литвиненко І.В. в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу за його відсутності. Представник Соборного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції «м. Одеси» та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день та час повідомлялися належним чином, причин неявки в судове засідання не повідомили. Фактичні обставини встановленні судом [INFO] народилася [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27 серпня 2024 року, виданим Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що мається актовий запис № 2404 від 05.11.1982 року, вчинений у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції. Згідно до свідоцтва про її народження батьком зазначений [PERSON] , матір?ю [PERSON] (а.с. 11). [INFO] помер [PERSON] , про що видано свідоцтво про смерть серія № [NUMBER] , виданим Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса), про що мається актовий запис № 881 від 11.03.2024року (а.с. 12). 22 серпня 2024 року [PERSON] звернулася до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Литвиненка I.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, що підтверджується копією заяви, зареєстрованої в реєстрі за № 51 від 22.08.2024року (а.с. 13). Цього ж дня [PERSON] подана заява нотаріусу про призупинення видачі свідоцтва, оскільки їй стало відомо, що її право на спадкування не визнають інші спадкоємці - мати і брат її померлого батька (а.с. 14) 13 травня 2025 року на адресу суду надійшов висновок експерта відповідно до якого [PERSON] [INFO] може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженої громадянкою [PERSON] , [INFO] . Вірогідність того, що [PERSON] , дійсно є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9% (а.с. 128-130). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Частина перша статті 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 206 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки визнання відповідачем позов у даному випадку не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб, тому суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно п. 4 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо: дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1ст. 135 СК України). Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини (п. 3). Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01.01.2004 року необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Відповідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах, що мають юридичне значення» суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад , відповідно до ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Враховуючи що [PERSON] , народилася [INFO] , тобто до 01 січня 2004 року, отже при розгляді даної заяви необхідно застосовувати норму ст. 53 КпШС. Відповідно до частини 2 статті 53 КпШС України у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. Частина 3 статті 53 КпШС України передбачала чотири юридично значимі обставини, які суд бере до уваги при встановленні батьківства: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 55 КпШС при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою Як зазначено в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка була діючою на час дії КпШС України, згідно зі ст. 53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. За змістом частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). У частині 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Матеріли справи містять докази які у відповідності до частини 3 статті 53 КпШС України підтверджують спільне виховання батьками дитини, а саме надані фото позивачем. Частиною 4 статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Реагуючи на зміну законодавчого регулювання, судової практики та суспільних відносин, Верховний Суд України у пункті 24 постанови Пленуму № 3 від 15 травня 2006 року визнав такими, що втратили чинність, пункти 13 - 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України». Однак, навіть у постанові Пленуму від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» (пункт 13) Верховний Суд України не заперечував можливість у необхідних випадках для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, призначення з урахуванням обставин справи відповідної судової експертизи. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 29 квітня 2019 року у справі «Міфсуд проти Мальти» («Mifsud v. Malta», заява № 62257/15) зазначено, що ДНК-тест - це науковий метод, наявний (у той час - на початку 2000-х і донині) для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства. Таким чином, висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин 2, 3 статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Так судом 19 лютого 2025 року за клопотанням позивача було призначено проведення судової молекулярно - генетичної експертизи (а.с. 111-114). 13 травня 2025 року на адресу суду надійшов висновок експерта відповідно до якого [PERSON] [INFO] може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженої громадянкою [PERSON] , [INFO] . Вірогідність того, що [PERSON] , дійсно є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9% (а.с. 128-130). Отже, судом з`ясовано, що між [PERSON] та [PERSON] склалися стосунки, від яких народилася [PERSON] . В свідоцтві про народження відомості про батька були записані зі слів матері. Крім того, встановлено, що й після народження батько приймав участь у житті позивачки на підтвердження чого надано фотографії, а тому позовні вимоги в частині визнання батьківства підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Частиною 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Пунктом 1.1 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року за № 96/5 передбачено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. Пунктами 2.13, 2.13.1 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5», встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. В пункті 2.16.7 Правил зазначається, що на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Зі змісту п. 2.8 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства Юстиції України № 96/5 від 12.01.2011 року слідує, що внесення змін до актового запису про народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану України після вирішення судом питання щодо виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька. Статтею 134 СК України визначено, що на підставі, зокрема рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. У п. 9 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 роз`яснено, що відповідно до ст. ст. 213, 215 ЦПК України 2004 року рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Враховуючи вищенаведене суд вважає за можливе внести зміни Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до актового запису № 2404 від 05.11.1982 року, про народження [PERSON] , [INFO] , яка народилася у місті Дніпро, та матір?ю якого є [PERSON] , [INFO] , зазначити батьком дитини [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , громадянина України. Оцінюючи усі докази які було досліджені судом у ході судового засідання в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості даної позовної заяви, у зв`язку з чим вважає за можливе задовольнити її у повному обсязі. Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). На підставі викладеного,

Outcome: approved