Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

Адвокат Кугутюк О.В. в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що сторони з 24.05.2022 по 29.11.2024 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 29.10.2024 в справі № 148/2226/24 розірвано. Від даного шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] . У 2024 році [PERSON] залишила Позивача із сином і створила нову сім`ю, в м.Київ, точну адресу нікому не повідомила. [PERSON] з того часу самостійно виховує сина, піклується ним та займається його розвитком. Відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина, не приділяє дитині уваги, не утримує матеріально, нехтує своїми материнськими обов`язками, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, обставини невиконання нею своїх батьківських обов`язків внаслідок душевної хвороби; тривалого відрядження, відсутні. Вказаний факт підтверджується Висновком, який затверджений рішенням Виконкому від 19.02.2025 № 54, згідно якого мати дитини жодним чином не приймає участі (ухиляється) у вихованні та розвитку [PERSON] а цим займається батько - [PERSON] . З огляду на вказане вище позивач просить суд позбавити [PERSON] [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з неї на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі заяви до суду та до досягнення сином повноліття. В судовому засіданні позивач та його представник позовну заяву підтримали, посилаючись на викладені в ній обставини. Зазначили, що відповідачка протягом тривалого часу вживає наркотичні речовини, якийсь період вона проходила лікування від наркотичної залежності в лікарні, однак до кінця його не пройшла та не вилікувалася. В жовтні 2024 року шлюб між сторонами було розірвано, до цього вони біля чотирьох місяців разом не проживали. З того часу дитина постійно знаходиться та проживає з позивачем. Він безпосередньо буре участь в житті сина, коли дитина хворіла, преебував з сином в лікарні, відповідачка навіть не намагалась його змінити. Крім того, відповідачка не доглядає і не дбає також за дочкою від першого шлюбу. Вона не прала дитячий одяг, діти тез неодноразово були брудні, періодично їх залишала без нагляду. Останній раз вона бачила сина 21.03.2025. Після того, не цікавиться ним, де проживає нікому не повідомляє. Про даний позов їй відомо, однак вона своєї заінтересованості щодо дитини не вислова і під час знаходження справи в суді. Просили позов задовольнити. Представник Служби у справах дітей Тульчинської міської ради в судовому засіданні повністю підтримав висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Зазначив, що відповідачка не займається вихованням та утриманням сина тривалий час, проживає окремо в м. Києві. Зауважив, що про відсутність інтересу відповідачки до сина свідчить, зокрема, той факт, що вона не з`являється в судові засідання. Також повідомив, що коли вирішувалось питання про надання висновку, на засідання комісії [PERSON] не зявилась, хоча була поінформована про суть заяви, з якою звернувся її колишній чоловік. Вважає, що позбавлення відповідачки батьківських прав відповідатиме інтересам дитини. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце судового засідання, про причину своєї неявки суд не повідомила, у встановлений судом строк відзив не подала. За таких обставин, у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України суд розглянув справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки позивач не заперечила проти такого порядку вирішення спору. Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника Служби у справах дітей Тульчинської міської ради, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] . [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Тульчинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 01.02.2023 (а.с. 21). Згідно копії паспорту серії [NUMBER] , виданого 30.10.2012 Тульчинським РВ УМВС України у Вінницькій області, судом встановлено, що [PERSON] , є громадянином України (а.с. 17). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 30.10.2025 (а.с. 10). Відповідно до копії рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 29.10.2024 №148/2226/24 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 19-20). З копії довідки № 1006, виданої 24.12.2024 виконкомом Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області [PERSON] , 1996 р. н. жителю [ADDRESS] , встановлено, що він проживає без реєстрації та склад його сім`ї наступний: син - [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). З копії довідки-характеристики № 1007, виданої 24.12.2024 виконкомом Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації в [ADDRESS] . Скарги і заяви від жителів села до виконавчого комітету на [PERSON] не надходили. Іншими даними виконком Тульчинської міської ради на [PERSON] не володіє (а.с. 14). Відповідно до копії декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу № 0001-4Х34-А110 від 16.01.2025, пацієнт - [PERSON] , [INFO] , лікар, який надає ПМД - [PERSON] , надавач ПМД - КНП «Тульчинський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тульчинської міської ради, законний представник пацієнта - [PERSON] (а.с. 11). Згідно копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] є ФОП з 16.12.2024, види економічної діяльності: 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель (основний); 16.23 виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів; 43.12 підготовчі роботи на будівельному майданчику; 4 3.21 електромонтажні роботи; 43.31 штукатурні роботи; 43.32 установлення столярних виробів; 43.33 покриття підлоги й облицювання стін; 43.39 інші роботи із завершення будівництва; 43.91 покрівельні роботи; 43.99 інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у.; 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (а.с. 6). Відповідно до копії довідки №67 від 11.12.2004, виданої директором Тульчинського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №3 Тульчинської міської ради Вінницької області, виданої [PERSON] , дитина [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідує Тульчинський ЗДО(ясла-садок) №3 з 15.07.2024 по даний час. З 01.09.2024 дитину приводить в заклад дошкільної освіти та забирає батько [PERSON] . Мати, [PERSON] , в даний період часу дитиною не опікується.(а.с. 10). Згідно копії висновку органу опіки та піклування Тульчинської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тульчинсько їміської ради № 116 від 1902.2025 №54, вбачається, що після проведеної в телефонному режимі бесіди працівниками ССД Тульчинської міської ради з [PERSON] , було встановлено, що мати дитини проживає окремо. Зі слів [PERSON] вона періодично спілкується з дитиною та проінформована про суть заяви з якою звернувся її колишній чоловік [PERSON] , [INFO] . На засідання комісії з`явився заявник [PERSON] та підтримав свою заяву, мати дитини [PERSON] на засідання не з`явилася, хоча завчасно була попереджена в телефонному режимі. Під час засідання комісії була спроба зв`язатися з матір`ю дітей, але на зв`язок [PERSON] не вийшла. Виконавчий комітет Тульчинської міської ради, як орган опіки та піклування Тульчинської міської ради, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-9, 18). Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] , [INFO] , проведеного службою у справах дітей Тульчинської міської ради, Вінницької області 13.06.2025 за адресою: [ADDRESS] , житло розміщене на 1 поверсі 1 поверхового будинку, складається з 2 кімнат, кухні, санвузла, коридору. Будинок на праві власності належить [PERSON] , дідові дитини. В будинку прибрано, чисто, виконано якісний капітальний ремонт, наявні усі нові меблі. Опалення в будинку пічне та газове, запас дров наявний. Санітарно-гігієнічні умові проживання задовільні. [PERSON] проживає в одній кімнаті з батьком, у дитини наявне окреме спальні місце, наявне місце для ігор. В наявності є дитячі речі та взуття, які відповідають віку, статі та сезону. Дохід сім`ї складає 30 000 грн. в місяць. Обставини які створюють загрозу життю та здоров`ю дитини, її фізичному та моральному розвитку або порушення її прав не виявлено. Фактичний догляд за дитиною виконує батько. В сім`ї панують гарні відносини, дитина дуже прив`язана до батька. Матір дитини, [PERSON] , у вихованні сина, зі слів батька, участі не приймає. Фактів зневажливого, жорстокого поводження, яке принижує гідність дитини, образи або експлуатації дитини не виявлено (а.с. 86). Вирішуючи даний спір, суд виходить із такого. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готуватиїї до самостійного життя та праці. Згідно із ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути судом позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Згідно п. 15 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У пункті 16 вказаної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З аналізу досліджених в ході судового розгляду доказів, суд доходить висновку, що з 2024 року відповідачка не проживає з дитиною, самоусунулася від виховання та утримання сина, участі в його житті не приймає. Жодних об`єктивних причин для такої поведінки відповідачки в судовому засіданні не встановлено. Вказане свідчить про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків. Крім того, неявка відповідачки в судові засідання, не висловлення своїх заперечень щодо позову, свідчать про незацікавленість та небажання змінити свою поведінку для відновлення зв`язку з сином. Враховуючи наведені обставини, оскільки відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав малолітньої дитини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про позбавлення відповідачку батьківських прав та про існування правових підстав для їх задоволення. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить із такого. Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Виходячи з положень вищевказаної статті утримання дитини є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. А тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дитини. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. За змістом частини 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВСУ № 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Мінімальний прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років у 2025 році становить 2 563 грн., 50% від якого становить 1281,5 грн. З огляду на викладене, виходячи із принципу рівності обов`язку батьків щодо утримання дитини, законодавчо встановленого мінімального розміру аліментів для дитини відповідного віку, а також враховуючи матеріальне становище сторін: позивача, на утриманні якого перебуває малолітня дитина, який є ФОП та відповідачки, щодо якої відсутні відомості про її доходи чи непрацездатність, стан здоров`я, наявність в неї на праві власності нерухомого майна, суд вважає можливим стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно, до досягнення сином повноліття. Розмір аліментів, який просить стягнути позивач в позовній заяві в сумі 5000 грн., суд вважає занадто завищеним, оскільки ним необґрунтовано та не доведено належними і допустимими доказами змогу відповідачки сплачувати аліменти в такому розмірі. За таких обставин, на переконання суду, позов підлягає частковому задоволенню Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, оскільки позовну заяву пред`явлено до суду 28.02.2025, саме з цієї дати суд і присуджує аліменти. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 1211,20 судового збору, оскільки позивач звільнений від його сплати, також з відповідачки підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 968,96 грн.

Outcome: partial