Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

18.06.2025 позивач [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що 19.08.2016 він уклав шлюб з [PERSON] у Таращанському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Подружжя має двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що підставою для розірвання шлюбу є те, що сумісне життя з відповідачкою не склалося, вони не зійшлися характерами через різні погляди на сімейне життя, внаслідок чого між ними зникла взаємоповага та почуття один до одного, тобто шлюб став носити формальний характер. З початку весни 2025 року сімейно шлюбні відносини між ними припинені. Спільний сімейний бюджет ними також не ведеться протягом тривалого часу. Подальше сумісне життя, примирення з відповідачкою та збереження сім`ї позивач вважає неможливим. Спору щодо спільного майна подружжя між сторонами на даний час немає. Оскільки збереження шлюбу суперечить його інтересам, позивач просив суд розірвати шлюб укладений між ним і [PERSON] .. 23.06.2025 суд постановив ухвалу, якою прийняв указану позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначив судове засідання на 15.07.2025 (а.с.20, 21). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належно. 15.07.2025 від позивача [PERSON] до суду надійшла заява з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги він підтримує повністю та просить їх задовольнити (а.с.26). Відповідачка [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належно. 15.07.2025 від відповідачки [PERSON] до суду надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги вона визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « [PERSON] » (а.с.27). Частиною 1 статті 206 ЦПК України передбачено право позивача відмовитися від позову, а відповідача визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК). За положенням ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка належним чином повідомлених учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті. З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч.2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши позовну заяву, перевіривши викладені у ній обставини, дослідивши надані докази, суд встановив наступні фактичні обставини та визначив зміст спірних правовідносин. Суд установив, що 19 серпня 2016 року позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] зареєстрували шлюб у Таращанському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 70, що вбачається з наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19.08.2016 (а.с.9). Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копії свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.10, 11). Сторони зареєстровані і проживають за різними адресами (а.с.5, 17). Відповідно до ст.\~1\~Сімейного Кодексу\~України (далі - СК України) побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, що визначено положеннями ст. 24 СК України. За змістом ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст.\~19\~ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 3 ст.\~105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя. За вимогами ч. 1 ст. 110, ст. 112\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачкою. Відповідно до ст.\~111\~Сімейного кодексу\~України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Сторони не виявили бажання примиритись, відповідних заяв суду не подавали. Згідно з положеннями частин третьої та четвертої ст.\~56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З матеріалів справи та позицій сторін суд установив, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що спільне життя сторін не склалось та припинене. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами слід припинити шляхом його розірвання. Згідно з ч. 2 ст.\~114\~Сімейного Кодексу\~України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За ч. 3 ст.\~115\~Сімейного кодексу\~України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.\~113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу і у поданій 15.07.2025 заяві просила залишити їй прізвище « [PERSON] », а тому суд вважає за можливе залишити їй вказане прізвище. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із наступного. Частиною 1 статті 133\~ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору. Таким чином, розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 та ст. 142 ЦПК України. Оскільки відповідачка визнала позов, а позивач був звільнений від сплати судового збору, то 50% судових витрат підлягають стягненню з відповідачки в дохід держави. Враховуючи наведене та

Outcome: approved