Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

В провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , до Першотравневської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обгрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що з 1997 року [PERSON] проживала однією родиною з [PERSON] , [INFO] . Проживала родина за адресою: [ADDRESS] , який належав позивачці. Своїх дітей в [PERSON] не було. Таким чином, вони жили однією родиною як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та бюджет, кохали один одного та ставились завжди з повагою один до одного, завжди разом. Позивач прожила 27 років з [PERSON] , по день його смерті, а саме: по [INFO] . Всі питання по похованню на себе взяла позивачка. За життя [PERSON] заповіту не залишив. Після його смерті до складу спадщини ввійшла земельна ділянка, площею 6.9600 га, цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровим номером 1222985300:01:003:0625, місцем розташування: Дніпропетровська область, Нікопольський район, Південна сільська рада, згідно Державного акта на право приватної власності на землю, серія та номер: ІІ-ДП 016595, виданий 16.12.2002 року, видавник: Нікопольська районна державна адміністрація, та житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , згідно договору дарування житлового будинку від 18.12.2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Гульбандян Л.В., зареєстровано в реєстрі за № 7995. Після смерті свого чоловіка позивач своєчасно звернулась з заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Покровської міської державної нотаріальної контори Юрія Полянського і отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 серпня 2024 року у зв`язку з відсутністю документів, підтверджуючих родинний зв`язок зі спадкодавцем. Тому, на підставі викладеного, як вказує представник, позивачка позбавлена можливості в позасудовому порядку вчинити діє щодо успадкування, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Таким чином, представник позивача просить суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] , [INFO] , з 1997 року до часу відкриття спадщини, а саме: до дня смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 6.9600 га, цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровим номером 1222985300:01:003:0625, місцем розташування: Дніпропетровська область, Нікопольський р-н, Південна сільська рада, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . А також, визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який складається з: житлового будинку (літ.А), загальною площею 50,9 кв.м., житловою площею 31.4 кв.м.; сараю (літ.Д); погрібу (літ.Е), вбиральні (літ.Є), № 1-4, І споруди, розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] викладені в позовній заяві обставини підтримала та на задоволенні позовних вимог наполягала. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, при цьому, надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за їх відсутності та ухвалити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства (а.с.74). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Як встановлено судом та вбачається з довідок, які долучені до позовної заяви, як на підставу звернення до суду з даним позовом, [PERSON] з 1997 року проживала однією родиною з [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.24). [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить актовий запис № 11, складений виконавчим комітетом Першотравневської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області (а.с.15). Після його смерті залишилось майно, яке складається з: - земельної ділянки, площею 6.9600 га, цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровим номером 1222985300:01:003:0625, місцем розташування: Дніпропетровська область, Нікопольський район, Південна сільська рада, згідно Державного акта на право приватної власності на землю, серія та номер ІІ-ДП 016595, виданий 16.12.2002 року, видавник - Нікопольська районна державна адміністрація та житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , згідно договору дарування житлового будинку від 18.12.2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Гульбандян Л.В., зареєстровано в реєстрі за № 7995 (а.с.18-23). Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі, зі спадкової справи, яка була заведена до майна померлого, на підставі заяви позивачки, останній у вчиненні нотаріальної дії постановою від 27 серпня 2024 року було відмовлено з причини недоведення родинних зв`язків з померлим (а.с.9). Судом, з метою повного та всебічного розгляду справи, були досліджені докази, які доводять факт родинних відносин (в даному випадку, факт спільного проживання позивачки з померлим як чоловіка та дружини), та допитані свідки. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивачка йому доводиться тещею, вона спільно проживала тривалий час з померлим. Раніше позивачка по справі була офіційно заміжня, але її чоловік помер, приблизно в 1996-1997 роках. І через якийсь час після смерті свого першого чоловіка його теща почала спільно проживати з [PERSON] як чоловік та дружина. Вони мали спільний бюджет та проживали в будинку, який належить позивачці. Її чоловік хворів, теща його лікувала, ним опікувалась, а коли він помер, всі витрати на його похованню взяла на себе. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знає позивачку як односелець. Крім цього, вони працювали разом на одному підприємстві, позивачка працювала диспетчером в гаражі, а він був водієм. Зазначив, що позивачка по справі мала офіційного чоловіка, але коли він помер (дуже давно), почала проживати з [PERSON] , який був набагато молодшим за неї. Спільних дітей вони не мали. Коли [PERSON] почав хворіти, позивачка піклувалася про нього, доглядала його та лікувала. Вона ж його й ховала. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1\~ст.13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Стаття 78 ЦПК України\~встановлює вимоги, згідно яких доказ вважається допустимим. При цьому, належність доказів\~- правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Статтею 318 ЦПК України\~передбачено, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Отже, суд може встановити юридичний факт у тому разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і виключно за наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту. Таким чином, вислухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що з наданих позивачем та її представником документів, про які було зазначено вище, можливо встановити факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , з 1997 року до часу відкриття спадщини, а саме: до дня смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Тому, зважаючи на вищенаведене, обґрунтованість вимог позивача, шляхом подання відповідних доказів, знайшли своє підтвердження, а також дані обставин були встановленні показаннями свідка, що, в даному випадку, свідчить про той факт, що вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується заявлених вимог щодо визнання права власності, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Таким чином, враховуючи той факт, що з заявою про прийняття спадщини звернулась лише позивачка по справі, інших спадкоємців немає, при цьому, в позасудовому порядку позивач позбавлена можливості успадкувати майно, суд, з урахуванням вищевказаних вимог, які судом задоволено, приходить до висновку, що за позивачем слід визнати право власності на земельну ділянку, площею 6.9600 га, цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровим номером 1222985300:01:003:0625, та на житловий будинок з надвірними будівлями, який складається з: житлового будинку (літ.А), загальною площею 50,9 кв.м., житловою площею 31.4 кв.м.; сараю (літ.Д); погрібу (літ.Е); вбиральні (літ.Є); № 1-4,І споруди, розташований в [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , тим самим задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

Outcome: approved