Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - відповідач, АТ КБ «ПриватБанк»), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у м. Києві (далі - третя особа, ГСЦ ГСЦ МВС України), у якому просить визнати за ним право власності на транспортний засіб - автомобіль марки Ravon R4, номер кузова (шасі): [NUMBER] , рік випуску - 2019 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що ним набуто право власності на автомобіль марки Ravon R4, номер кузова (шасі): [NUMBER] , рік випуску - 2019 року, у зв`язку із виконанням умов договору фінансового лізингу № К2Н4А 00000238 від 05.12.2019 року, укладеного з АТ КБ «ПриватБанк». Позивач зазначає, що після складання та підписання акту звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу було оформлено акт № К2Н4А 00000238 від 26.07.2024 року прийому-передачі транспортного засобу, а також надано пакет документів для переоформлення автомобіля на ім`я позивачки. Позивачка зазначає, що звернувся до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС м. Києві (філія ГСЦ МВС) з питання перереєстрації автомобіля на своє ім`я, проте отримав відмову з посиланням на те, що в Єдиному реєстрі боржників міститься запис про боржника - АТ КБ «ПриватБанк» (попереднього власника). Таким чином, вказаний автомобіль перебуває у користуванні і володінні позивача, оскільки був переданий йому за умовами договору фінансового лізингу після його підписання, але розпоряджатись цим майном, незважаючи на виконання своїх зобов`язань за вказаним договором, він не може через реєстрацію цього майна за лізингодавцем - АТ КБ «ПриватБанк». Тому позивач просить визнати за ним право власності на вказаний автомобіль, оскільки іншим чином набути таке право він не може. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 09.12.2024 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, розгляд справи призначено на 27.03.2025 року. У лютому 2025 року від представника третьої особи до суду надійшли пояснення по справі, в яких остання просила прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства. У березні 2025 року представник АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував. В обґрунтування своїх заперечень проти позову сторона відповідача зазначає, що лізингоодержувач вже є власником транспортного засобу і перереєстрація права власності на автомобіль не здійснюється Банком з метою уникнення відповідальності та невиконання будь-якого рішення суду. Указує на те, що банк не порушує та не оспорює права власності позивачки на предмет лізингу. Крім того, враховуючи той факт, що відповідно до закону позивач вже є власником транспортного засобу починаючи з 26.07.2024 року, звертаємо увагу суду, що такий спосіб захисту прав не є ефективним. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.03.2025 року відкладено судове засідання на 15.07.2025 року. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, до суду подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій просила відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до наступного висновку . Суд установив, що 05.12.2019 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір фінансового лізингу № К2Н4А 00000238, за яким відповідачем на користь позивача на умовах лізингу було передано автомобіль марки Ravon R4, номер кузова (шасі): [NUMBER] , рік випуску - 2019 року. Відповідно до пункту 2.2. Договору лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплатити лізингові платежі та платежі з відшкодування витрат лізингодавця з виконанням договору, на умовах цього Договору. По закінченню строку лізингу, до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно умов договору. 26.07.2024 року АТ КБ «ПриватБанк» складено Акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу № К2Н4А 00000238, який підписано позивачем та довіреною особою Банку. Даним актом підтверджено, що всі зобов`язання сторін по Договору фінансового лізингу № К2Н4А 00000238 від 05.12.2019 року були виконані належним чином, претензії у сторін відсутні, лізингоодержувач повністю сплати Лізингодавцю всі платежі за договором Лізингу, а предмет лізингу - автомобіль марки Ravon R4, номер кузова (шасі): [NUMBER] , рік випуску - 2019 року разом з відповідними документами передано у власність Лізингоодержувачу. 26.07.2024 року, складено акт приймання-передачі транспортного засобу марки Ravon R4, номер кузова (шасі): [NUMBER] , рік випуску - 2019 року. Позивач звернувся із заявою до територіального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (філія ГСЦ МВС) з питання перереєстрації автомобіля на своє ім`я, проте отримала відмову з посиланням на те, що в Єдиному реєстрі боржників міститься запис про боржника - АТ КБ «ПриватБанк» (попереднього власника). Судом встановлено, що відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини другої статті 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Частиною першою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Згідно із положеннями статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - вид правових відносин, за якими лізингодавцець зобов`язується відповідно до договору лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 5 цього Закону. Судом встановлено, що сторонами виконано умови Договору фінансового лізингу, складено і підписано акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу, оформлено акт прийому-передачі транспортного засобу, а відтак право власності на автомобіль марки Ravon R4, номер кузова (шасі): [NUMBER] , рік випуску - 2019 року мало перейти до позивача з 29.07.2023 року, проте перереєструвати вказаний автомобіль на ім`я позивача не виявилось можливим через те, що в Єдиному реєстрі боржників міститься запис про боржника - АТ КБ «ПриватБанк» (попереднього власника). Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України врегульовано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тому суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання за позивачкою права власності на вказаний автомобіль, з метою захисту її прав як споживача. Зважаючи на встановлені судом фактичні обставини справи, та правовідносини, що виникли між сторонами, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 211,20 грн, що підтверджується квитанцією про сплату № 410110243 від 01.11.2024 року. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 211,20 грн у відшкодування судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved