Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

У березні 2025 року [PERSON] звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до ПАТ НАСК «Оранта», в якій просила суд стягнути з відповідача на свою користь різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування у розмірі 53 309,06 грн та витрати зі сплати судового збору. Позовна заява обґрунтована тим, що 14.08.2024 о 15-40 год. в м. Світловодськ по вул. Приморській, 70 сталася ДТП за участю автомобіля «Ауді Q5», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Тойота Кемрі», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.09.2024 у справі № 401/2362/24 винним у вчиненні вказаного ДТП визнано [PERSON] . На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ НАСК «Оранта», поліс № 218848672, ліміт відповідальності 160 000,00 грн. Відповідно до звіту № 1106 про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, ринкова вартість автомобіля «Тойота Кемрі», державний номерний знак [NUMBER] , на момент ДТП складає 396 129, 11 грн, вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу на запасні частини складає 161 856,21 грн. 16.09.2024 [PERSON] звернулася до ПАТ НАСК «Оранта» із заявою про виплату страхового відшкодування. 04.10.2024 позивач отримала страхове відшкодування від відповідача у розмірі 89 318,36 грн. 28.11.2024 позивачем була направлена досудова вимога про здійснення страхової виплати у розмірі 161 856,21 грн. 16.01.2025 на рахунок позивача надійшли грошові кошти від страхової компанії у розмірі 17 372,58 грн. Таким чином фактичний розмір завданої шкоди складає 161 856,21 грн, що на 1 856,21 грн перевищує ліміт відповідальності страховика, тому різниця між фактичним розміром завданої шкоди в межах ліміту відповідальності 160 000,00 грн та сумою вже виплаченого страхового відшкодування 106 690,94 грн складає 53 309,06 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 28.03.2025 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. 10.04.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву від НАСК «Оранта», в якому просило відмовити у задоволенні позову посилаючись на наступне. На замовлення страховика 16.12.2024 було проведено автотоварознавче дослідження автомобіля «Тойота Кемрі», державний номерний знак [NUMBER] , відповідно до Звіту про визначення матеріального збитку № 25-D/16/76 від 16.12.2024 вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 120 613,13 грн з ПДВ на вартість матеріалів та складових та 106 690,94 грн без ПДВ. ПАТ НАСК «Оранта» 04.10.2024 та 16.01.2025 було виплачено [PERSON] страхове відшкодування у загальній сумі 106 690,94 грн. У наданому позивачем Звіті № 1106 вартість матеріалів та запасних частин були взяті з врахуванням ПДВ, завищена вартість нормо-годин, що не відповідає нормам підпункту 8.5.6 пункту 8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. У ремонтній калькуляції зазначені пошкодження, які не були зафіксовані у протоколі огляду, зробленого спеціалістом страхової компанії та підписаного позивачем. Крім того відповідач зазначив про те, що у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої шкоди, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. 19.05.2025 представником позивача до суду подано додаткові пояснення у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням візиву на позов, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Вирішуючи даний спір відповідно до встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, чинній на день настання страхового випадку та виникнення права на отримання страхового відшкодування, а також положеннь ст. 22, ч.ч.1, 2, 4 ст. 1166, ч.2 ст. 1192, ч.ч.1,2 ст. 1187, п.1 ч.1 ст. 1188, ст. 1194 ЦК України. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (п.2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до ст. 8 Закону № 85/96-ВР страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, потерпілі (ст.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Положеннями пунктів 7.36-7.41 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року № 1074/8395 встановлені підстави та порядок розрахунку коефіцієнта фізичного зносу. Значення Е (коефіцієнту фізичного зносу) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ. Судом встановлено, що 14.08.2024 о 15-40 год. в м. Світловодськ по вул. Приморській, 70 сталася ДТП за участю автомобіля «Ауді Q5», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Тойота Кемрі», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.09.2024 у справі № 401/2362/24, яка набула чинності, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу у розмірі, визначеному санкцією вказаної статті - 850 грн. 00 коп. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`Язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. ПАТ «НАСК «Оранта» у відповідності до Законів України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», «;Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 20.08.2024 проведено огляд транспортного засобу, під час якого була присутня [PERSON] , здійснено розрахунок страхового відшкодування власникові автомобіля «Тойота Кемрі», державний номерний знак [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, яким визначено вартість матеріального збитку в сумі 106 690,94 грн без ПДВ на запасні частини та матеріали, і вказана сума відшкодування була виплачена позивачу як потертілому вцілому, що визнається позивачем. Позивач, не погоджується з проведеними позивачем виплатами, вказує, що відповідач має виплатити йому різницю між вартістю відновлювального ремонту в межах ліміту відповідальності у розмірі 160 000,00 грн. та сплаченою сумою страхового відшкодування 106 690,94 грн, яка становить 53 309,06 грн, яку просить стягнути з відповідача на її користь. Відповідно положень ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 29 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі N 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Позивач просить стягнути розмір збитків відповідно до реальної вартості втраченого майна, однак не підтверджуючи дані збитки належними та допустимими доказами. А тому у задоволенні позову слід відмовити. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто рішення суду може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом-ч. 6 ст.81 ЦПК України. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження того, що ним здійснено та понесені витрати у заявленому розмірі. За положеннями статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи норми ст. 141 ЦПК , оскільки суд відмовив у задоволенні позову, витрати щодо розгляду покладаються на позивача.

Outcome: dismissed