Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

ОПИСОВА ЧАСТИНА І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 1. 08 травня 2025 року до суду надійшла вказана позовна заява [PERSON] згідно якої [INFO] померла [PERSON] , яка на день смерті проживала по [ADDRESS] і після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно до складу якого увійшла земельна ділянка з кадастровим номером 6823085400:04:003:0076, площею 2,163 га, що розташована на території колишньої Снітівської сільської ради Летичівського району Хмельницької області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя [PERSON] заповіту не залишала, в силу ст.ст. 1223, 1265 ЦК України позивач [PERSON] являється спадкоємцем майна померлої [PERSON] , як спадкоємець п`ятої черги за законом, оскільки є її двоюрідною онукою. Така спадковість викликана тим, що померла [PERSON] та рідний дід позивача - [PERSON] були рідним братом та сестрою. Інших спадкоємців та спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині після [PERSON] немає, оскільки власної сім`ї у неї не було. З метою оформлення спадщини [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Летичівської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), проте нотаріусом зазначено, що вона не може оформити спадщину на земельну ділянку кадастровий номер 6823085400:04:003:0076 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку із тим, що відсутній правовстановлюючий документ та не підтверджені родині відносини, зокрема, що позивач є двоюрідною онукою [PERSON] . Позивач [PERSON] зазначає, що оскільки відсутнє свідоцтво про народження її діда [PERSON] , тому неможливо прослідкувати, що [PERSON] була його рідною сестрою і відповідно є для неї двоюрідною бабою у зв`язку із чим й необхідно встановити факт родинних відносин у судовому порядку і ці родинні відносини між позивачем та її двоюрідною бабою [PERSON] підтверджуються: метричною книгою Летичівської римсько-католицької церкви, свідоцтвом про народження [PERSON] , свідоцтвом про народження [PERSON] , свідоцтвом про народження [PERSON] , свідоцтвом про укладення шлюбу між позивачем та її чоловіком, витягами з погосподарських книг по с. Снітівка. Наявними документами підтверджується та обставина, що [PERSON] була [PERSON] рідною сестрою і відповідно для позивача [PERSON] двоюрідною бабою. [PERSON] включена до списку-членів громадян Колективного сільськогосподарського підприємства «Поділля» с. Снітівка, що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ №16, виданого 24 жовтня 1995 року. На підставі розпорядження Летичівської райдержадміністрації №63 від 12 березня 1997 року [PERSON] виготовлений та виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ №058301, зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів 18 березня 1997 року за №241. У книзі реєстрації кадастрових номерів по Снітівській сільській раді [PERSON] зазначена розпайована із земель КСП «Поділля» с. Снітівка земельна ділянка №20 із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка внесена до Державного земельного кадастру та присвоєний кадастровий номер 6823085400:04:003:0076. Державні акти на право приватної власності на землю, право постійного користування землею та на право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Снітівської сільської ради Летичівського району Хмельницької області із земель Колективного сільськогосподарського підприємства «Поділля» взамін сертифікату серії ХМ №058301 на ім`я [PERSON] не видавались. Згідно протоколу розподілу та погодження меж земельних часток (паїв) між громадянами власниками сертифікатів на території Снітівської сільської ради Летичівського району Хмельницької області [PERSON] виділена в натурі земельна ділянка за № [NUMBER] , площею 2,16 га на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ №058301. Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру від 07 травня 2025 року суб`єктом речового права на земельну ділянку з кадастровим номером 6823085400:04:003:0076 зазначена [PERSON] . [PERSON] належала земельна ділянка з кадастровим номером 6823085400:04:003:0076 площею 2,163 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, однак правовстановлюючий документ на зазначене майно відсутній, що унеможливлює оформлення спадщини позивачем [PERSON] . Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ №058301, зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів 18 березня 1997 року за №241, виданий на ім`я [PERSON] на даний час втрачено, тому позивач [PERSON] подала оголошення про його недійсність в місцевому засобі масової інформації «Летичівська газета». У зв`язку із тим, що державний нотаріус відмовила позивачу у оформленні спадщини, оскільки не встановлені родинні відносини та відсутній правовстановлюючий документ щодо належності майна спадкодавцеві, позивач не може скористатись своїми правами як спадкоємця щодо володіння, користування та розпорядження цим майном, гарантованих Конституцією України, тому просить суд: встановити факт, що [PERSON] , уродженка с. Снітівка Хмельницького району Хмельницької області, яка померла [INFO] , була її, [PERSON] , [INFO] , двоюрідною бабою; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6823085400:04:003:0076, площею 2,163 га, розташовану на території колишньої Снітівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, як на спадкове майно після [PERSON] , померлої [INFO] . ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ (основні) 2. 08 травня 2025 року до суду надійшла вказана позовна заява. 3. 09 травня 2025 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено розгляд у порядку загального позовного провадження. 4. Судові засідання призначалися на: 30 травня 2025 року, 18 червня 2025 року, 15 липня 2025 року. 5. 13 травня 2025 року до суду надійшли відомості щодо спадкової справи. 6. 30 травня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. ІІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 7. 15 липня 2025 року після допиту двох свідків представник позивача [PERSON] - адвокат Стецькова-Бондар Л.Ф. подала суду заяву про зміну позовних вимог в якій вказала, що оскільки спадкодавець [PERSON] за життя не набула права на виділену в натурі сформовану земельну ділянку з кадастровим номером та мала лише право на земельну частку (пай), тому просить визнати за позивачем [PERSON] право на земельну частку (пай), як спадкове майно. В іншій частині заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити і встановити факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та її двоюрідною бабою [PERSON] , яка померла [INFO] , адже цей факт підтверджують як надані письмові докази, так і показання двох допитаних у судовому засіданні свідків. 8. 15 липня 2025 року представник Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області Буравець Т.В. не заперечувала проти задоволення позовних вимог (в тому числі, змінених), будь-які обставини, викладені у позові, не оспорює. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА ІV. ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА 9. За змістом п. 3 ч. 2 і ч. 7 ст. 19, ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. 10. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. 11. Як зазначено у ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. 12. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1). Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п. 1 ч. 2). У ч. 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В силу ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У ч. 1 ст. 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5). Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч. 1). Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3). 13. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЗК України 1990 року земельні відносини в Україні регулюються цим Кодексом та іншими актами законодавства України і Республіки Крим, що видаються відповідно до нього. Відповідно до ч. 3 ст. 4 ЗК України 1990 року землі, що перебувають у державній власності, можуть передаватися в колективну або приватну власність і надаватися у користування, у тому числі в оренду, за винятком випадків, передбачених законодавством України і Республіки Крим. В силу ст. 5 ЗК України 1990 року суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств (ч. 2). Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу (ч. 9). Законодавець у ст. 22 ЗК України 1990 року визначив, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право (ч. 1). Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється (ч. 2). Як зазначено у ст. 23 ЗК України 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ч. 1). Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян (ч. 2). Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України (ч. 3). 14. У Законі України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» передбачено, що колективне сільськогосподарське підприємство (надалі - підприємство) є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування (ч. 1 ст. 1). Членство в підприємстві грунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів (ч. 1 ст. 5). Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства (ч. 2 ст. 9). 15. Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року №720/95 встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) (п. 1). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (п. 2). Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією (п. 5). 16. З огляду на зазначене, особа набуває право на земельний пай за наявності, зокрема, таких умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта. 17. У ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» вказано, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай) (абз. 1-4). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку (абз. 6). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства (за наявності) чи нотаріально засвідчена виписка з неї (за наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. 18. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року роз`яснено, що згідно зі статтею 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості) (п. 23). Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України) (абз. 1 п. 24). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі, й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку (абз. 2 п. 24). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність (абз. 3 п. 24). 19. Верховний Суд у постанові від 22 листопада 2023 року у справі №227/277/22 зазначив, що спадкодавці за життя не оформили належним чином у встановленому законом порядку право власності на конкретну земельну ділянку, а лише набули майнові права на її отримання, а отже успадковується це саме право на отримання земельної частки (паю), а не право власності на конкретно визначену земельну ділянку в натурі. 20. В Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай) (п. 11). У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (абз. 3 п. 23). 21. За змістом ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 22. У абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року роз`яснено, що за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України (на теперішній час це ч. 4 ст. 206 ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. V. МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД 23. Так, представник відповідача - Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області Буравець Т.В. як у поданих суду заявах, так і безпосередньо у судовому засіданні, позовні вимоги (в тому числі, змінені) визнала і не заперечувала проти їх задоволення в повному обсязі, не ставила під сумнів наведені позивачем у позовній заяві фактичні обставини, які стосуються як родинних відносин між позивачем [PERSON] та [PERSON] , так і належності [PERSON] права на частку (пай), яке позивач бажає успадкувати. 24. При цьому, у судовому засіданні свідки [PERSON] і [PERSON] підтвердили родинні відносини між [PERSON] і померлою [PERSON] , яка їй була двоюрідною бабою. 25. Отже, представник відповідача позовні вимоги визнала, таке визнання є повним і безумовним, не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. 26. Наведені позивачем у позовній заяві обставини підтверджуються поданими нею доказами, які долучені до позовної заяви, факт родинних відносин підтверджено показаннями свідків. 27. Позивач не може оформити спадщину в нотаріальному порядку, адже нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій відмовлено і рекомендовано звернутись до суду. 28. У зв`язку з тим, що представник відповідача в підготовчому провадженні позовні вимоги визнала повністю, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задоволення позовних вимог у повному обсязі. 29. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач належними і допустимими доказами довела правомірність своїх вимог, тому позов є обґрунтованим. VІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ 30. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У позовній заяві вказано, що позивач судові витрати залишає за собою. Враховуючи засаду (принцип) диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд вважає, що судові витрати необхідно залишити за позивачем.

Outcome: approved