Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

У квітні 2025 року до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області надійшла позовна заява акціонерного товариства «Акцент Банк» (далі - АТ «А-Банк»), представник позивача Шкапенко Олександр Віталійович до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № АВНОСТ155101714729392598 від 03.05.2024. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 03.05.2024 [PERSON] , будучи клієнтом банку, звернувся до банку щодо отримання банківських послуг, підписав Анкету-Заяву про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банк», уклав Заяву про надання послуги «Швидка готівка» № АВНОСТ155101714729392598 від 03.05.2024 шляхом його підписання електронним підписом (далі Договір № АВНОСТ155101714729392598 від 03.05.2024, кредитний договір). Згідно з умовами кредитного договору відповідачу надано кредит в розмірі 20000 грн строком на 36 місяців до 02.05.2027. Станом на 16.04.2025 заборгованість відповідача за кредитним договором непогашена та складає в розмірі 35535,11 грн, що включає: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 19895,68 грн, загальний залишок заборгованості за процентами -14238,55 грн, загальний залишок заборгованості за комісією 0 грн, загальний залишок заборгованості за пенею 1400,88 грн. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] умов Договору № АВНОСТ155101714729392598 від 03.05.2024 позивач з метою захисту своїх прав та інтересів просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 35535,11 грн та судові витрати. Ухвалою судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23.04.2025 цивільну справу передано до Хорольського районного суду Полтавської області за підсудністю. Ухвалою Хорольського районного суду від 19 травня 2025 року за позовною заявою АТ «Акцент-Банк» відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Представник позивача Шкапенко О. В. у судове засідання не з`явився, до суду надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності та незаперечення прийняття заочного рішення за умов, передбачених статтею 280 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, належно був повідомлений про дату, час та місце слухання справи. Правом на відзив відповідач не скористався, будь-яких клопотань до суду не подавав. Ураховуючи викладене, беручи до уваги незаперечення позивача щодо ухвалення заочного рішення, суд постановив провести заочний розгляд справи на підставі статей 280-281 ЦПК України. Відповідно до частини другої статті 247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 16.04.2024 [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг шляхом заповнення Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», а також Заяви про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком (далі Заява) та Паспорту споживчого кредиту «Швидка готівка». Вказані документи відповідачем були підписані з використанням цифрового власноручного (на екрані телефону/термінала) підпису (а. с. 7-10). 03.05.2024 між [PERSON] та АТ «А-Банк» укладено Заяву про надання послуги «Швидка готівка» № АВНОСТ155101714729392598 шляхом його підписання електронним підписом на умовах надання банком строкового кредиту на 36 місяців з 03.05.2024 до 02.05.2027 у розмірі 20000 грн, із застосуванням фіксованої процентної ставки 85% на рік, денна процентна ставка 0,17%. Згідно з пунктом 12 кредитного договору у випадку порушення клієнтом забов`язань із погашенням заборгованості клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,07% (не менше 1 грн) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, при цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу (а.с. 12 -13). Положенням пункту 6 Паспорту споживчого кредиту «Швидка готівка», що є невід`ємною частиною кредитного договору, встановлено відповідальність клієнта у разі наявності заборгованості зі сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів, що полягає у праві банку достроково розірвати кредитний договір та здійснити дії, направлені на погашення залишку заборгованості, що виникла при користування клієнтом послугою «Швидка готівка» (а.с. 11). Банк на картковий рахунок [PERSON] [NUMBER] перерахував кошти у сумі 20 000 грн, що підтверджується меморіальним ордером № TR.36616554.37168.65455 від 03.05.2024 із призначенням платежу: згідно з Договором № АВНОСТ155101714729392598 від 03.05.2024 (а.с. 16). З наданої позивачем виписки з картки [PERSON] вбачається, що станом на 15.04.2025 у відповідача існує заборгованість у сумі 35 492,7 грн (а. с. 11). Згідно з розрахунком заборгованості за Договором № АВНОСТ155101714729392598 від 03.05.2024, станом на 16.04.2025 становить 35535,11 грн, яка складається із: загального залишку заборгованості за тілом кредиту 19895,68 грн (17 965,41 грн заборгованість за тілом кредиту та 1930,27 грн - прострочена заборгованість за тілом); загальної заборгованості за процентами 14 238,55 грн (13686,56 грн прострочена заборгованість за процентами та 551,99 грн поточна заборгованість за процентами), заборгованості за пенею 1400,88 грн (а. с. зворот 15). Вимога банка\~про дострокове\~повернення кредиту\~в матеріалах\~справи відсутня. Відповідно до пункту 1 частини другої\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За змістом статей\~526,\~530 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання повинно виконуватися відповідно до умов договору у встановлені строки. Відповідно до положень\~статті 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі\~статтею 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою\~статті 634 ЦК України\~передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша\~статті 1055 ЦК України). Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується\~Законом України «Про споживче кредитування»\~та\~Законом України «Про електронну комерцію». У\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини першої\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів. Відповідно до частини 2\~статті 627 ЦК України\~у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина 3\~статті 1054 ЦК України, у редакції\~Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини 1\~статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»). 10 червня 2017 року набрав чинності\~Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні.\~Закон України «Про захист прав споживачів»\~застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування»\~(стаття 11Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів\~Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється\~Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також\~Закон України «Про захист прав споживачів». Згідно з пунктом 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до правової позиції, викладеної у пунктах 20 - 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц, частина десята\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Положення частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, втратили чинність, проте аналогічним чином обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту передбачено частиною 4\~статті 16 Закону України «Про споживче кредитування». З матеріалів справи вбачається, що 03.05.2024 між сторонами укладено договір, за яким відповідачу надано споживчий кредит з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом 85% річних з датою остаточного повернення кредиту 02.05.2027. Отже, кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, а відтак на спірні правовідносини розповсюджується\~Закон України «Про споживче кредитування». Враховуючи, що кредитні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з укладенням договору, то спірні правовідносини, що стосуються дострокового повернення кредиту, врегульовані положеннями частини 4\~статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», якою визначено, що уразі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла -щонайменше натри календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Тобто, якщо кредитор за вищевказаними наслідками бажає дострокового повернення всього кредиту, то повинен направити вимогу клієнту та повідомити його, що у випадку не погашення прострочки протягом 30 днів (60 днів за іпотекою) настане момент сплати всієї суми виданих коштів. Протягом вказаного строку позичальник може погасити вказану суму, що призведе до втрати чинності вимоги кредитора та, як наслідок, до повернення у графік платежів. За відсутності факту належного направлення кредитором вимоги позичальнику про усунення порушень кредитного договору, суд може стягнути лише прострочену суму боргу, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у Постанові Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 409/1398/18. У позовній заяві позивач визнав, що досудову вимогу про дострокове погашення кредитної заборгованості [PERSON] не надсилав, обґрунтовуючи тим, що у договорі такої умови не було встановлено та сторонами не погоджувалося. Отже, позивачем не дотримано порядок дострокового повернення кредиту за вимогою банку, а тому термін повернення кредиту в повному обсязі не настав. Враховуючи те, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, а позичальник, отримавши кредитні кошти, не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання щодо їх повернення, суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за щомісячним платежем, строк сплати якого настав, за Договором № АВНОСТ155101714729392598 від 03.05.2025 у розмірі 551 гривню 99 копійок як залишок заборгованості за процентами на поточну заборгованість та 1930,27 грн як залишок заборгованості за тілом кредиту (прострочений), 13 686,56 грн як залишок заборгованості за процентами на прострочену заборгованість, а всього 16 168,82 грн. Щодо стягнення заборгованості за пенею. Суд відхиляє доводи позивача у необхідності застосування спеціального законодавства, що регулює відносини споживчого кредитування, в частині стягнення суми заборгованості за пенею в розмірі 1400,88 грн з огляду на таке. Кредитний договір укладено під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Верховний Суд у Постанові від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22(61-14740св23) зазначив тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості регулювання наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань у період існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Зокрема, щодо договорів позики, кредитних договорів, і в тому числі договорів про споживчий кредит. Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625\~ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, у задоволенні вимоги позивача в частині стягнення пені за Договором № АВНОСТ155101714729392598 від 03.05.2024 в розмірі 1400,88 грн слід відмовити. Оскільки вимоги позивача задоволені частково 46%, на підставі\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1114,30 грн.

Outcome: partial