Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. 17.03.2007 між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, від якого сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] .13.12.2011 року шлюб було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Києва. 07.06.2018 Шевченківським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини в розмірі частини заробітку (доходу) , але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.05.2018 і до досягнення дитиною повноліття.28.11.2018 головним державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження на примусове виконання судового наказу. Оскільки відповідач не сплачував аліменти на виконання судового наказу, то за період з 25.05.2018 по 28.02.2023 утворилась заборгованість у розмірі 186 116,52 грн. Разом з тим, в матеріалах виконавчого провадження наявні відомості Державної фіскальної служби про джерела доходів відповідача. За таких обставин позивач має право отримати пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі не більше 100% заборгованості. З огляду на викладене представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 25.05.2018 по 28.02.2023 в розмірі 186 116,52 грн. Провадження у справі відкрито 08.05.2023, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. [PERSON] подано відзив на позов, де зазначено наступне. Так, на підставі судового наказу, виданого Шевченківським районним судом м. Києва державним виконавцем 28.11.2028 року відкрито виконавче провадження. Відповідач, розуміючи свій обов`язок щодо утримання дитини, домовився з позивачем про укладання нотаріально посвідченого договору про виховання та утримання дитини. Такий договір було укладено 27.06.2019 . Відповідно до п. 1 цього договору сторони встановили розмір, строки та порядок виплати аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] до досягнення ним повноліття. За домовленістю сторін аліменти сплачуються відповідачем щомісяця у розмірі 3 000,00 грн. з 01.07.2019. Сума аліментів, сплачених відповідачем з липня 2019 по 29.06.2023 становить - 125 909,00 грн. 04.07.2022 відповідач звернувся до керівника Шевченківського відділу ДВС у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ) з заявою про долучення документів до виконавчого провадження, а саме копії квитанцій про оплату аліментів за договором та саму угоду. Разом з тим, державний виконавець не приймає до розгляду подані докази. Проте, сторони виконавчого провадження фактично уклали мирову угоду, шляхом підписання договору про утримання дитини. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] фактично просить не лише стягнути суму заборгованості по аліментів за судовим наказом з нарахуванням пені, а і змінити їх розмір. Ухвалення судом рішення на задоволення вимог позивача створило б подвійне зобов`язання відповідача - за договором та рішенням суду. Крім того, відповідач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги, просила задовольнити. Відповідач, представник відповідача просили відмовити у задоволенні позову з огляду на укладення сторонами відповідного договору та відсутності вини боржника в утворенні заборгованості. Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши наявні докази, суд приходить до наступних висновків. Встановлено, і не оспорюється сторонами, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народилась спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13.12.2011 . Також, як свідчать матеріали справи, 07.06.2018 Шевченківським районним судом м. Києва задоволено заяву [PERSON] про видачу судового наказу щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини. Видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача, аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання судового наказу відкрито головним державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Лисенко О.В. 28.11.2018. Представник позивача вказує, що станом на 28.02.2023 заборгованість по аліментам складає 186 116,52 грн., а тому з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постановах від 25.04.2018 у справі № 572/1762/15-, від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц, [PERSON] має право отримати пеню, яке не перевищує розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, як це визначено ст. 180 СК України.. За приписами ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Разом з тим, як свідчать матеріали справи, і дана обставина не спростовується стороною позивача, 27.06.2019 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про виховання та утримання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бабич В.І. За положеннями ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За умовами вищезазначеного договору сторони встановили розмір, строки та порядок виплати аліментів на утримання спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] до досягнення ним повноліття. Відповідно до п. 3 Договору, у зв`язку із тим, що син зареєстрований і проживає із матір`ю - [PERSON] , у відповідності зі ст.ст. 180,181,182 Сімейного кодексу України, Батько/Платник надає Матері/Одержувачу утримання (аліменти) для дитини. За домовленістю сторін Аліменти сплачуються Платником щомісяця в твердій грошовій сумі , у розмірі 3 000,00 грн. До вказаної суми сторони договору включають кошти на утримання дитини (аліменти, стаття 181,184 СК України) та кошти на додаткові витрати на дитину (стаття 183 СК України), п. 4 Договору. Також позивач та відповідач домовились (п. 5 Договору), що у випадку зміни життєвих обставин Сторін Договору, умови даного договору можуть бути переглянуті, за домовленістю Сторін у вигляді Договору про внесення змін до даного Договору. Як свідчить п. 27 Договору, останній набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до моменту виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що договір у встановленому законом порядку був розірваний, змінений, визнаний недійсним тощо. Як свідчать долучені до матеріалів справи квитанції [PERSON] виконує взяті на себе зобов`язання за договором про виховання та утримання дитини від 27.06.2019. Доказів того, що [PERSON] не отримувались грошові кошти, сплачені відповідачем в якості аліментів на [PERSON] на виконання умов укладеної сторонами угоди також не було отримано в ході розгляду справи. Також слід зазначити, що розрахунок заборгованості, складений державним виконавцем Лисенко О.В. у виконавчому провадженні № [NUMBER] станом на 23.05.2024 заборгованість становить 1 932,00 грн. Грошові кошти, сплачені платником на виконання умов договору, укладеного з одержувачем з метою утримання дитини (аліменти), були враховані дежравним виконавцем. За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України. За положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14 616цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного правового висновку. Передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Верховний Суд у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61 16670сво19) зазначив наступне. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Разом з тим, обставини, встановлені під час розгляду справи не свідчать про ухилення відповідача від виконання свої батьківських обов`язків, [PERSON] сплачував і продовжує сплачувати аліменти на утримання спільної з позивачем дитини з урахуванням домовленостей сторін, у зв`язку із укладенням відповідного договору. За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення вимог заявлених [PERSON] відсутні. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed