Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

07.10.2024 року [PERSON] звернулась до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що з листопада 2019 року по 06 травня 2022 року перебувала в цивільному шлюбі з [PERSON] (далі - Відповідач), [INFO] . У цивільному шлюбі народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Під час перебування у цивільному шлюбі сторони проживали в квартирі відповідача за адресою: [ADDRESS] , однак після повномасштабного вторгнення російської федерації змушені були змінити фактичне місце проживання та переїхали в м. Одеса. На початку травня 2022 року відповідач зібрав свої речі та покинув сім`ю. Як зазначає позивачка, під час спільного проживання з відповідачем, останній у присутності доньок дозволяв собі по відношенню до неї зневажливе ставлення, хамські інтонації, нерідко використовував нецензурну лайку, коли був емоційно збуджений і дратівливий. У грудні 2022 року, у зв`язку з постійними обстрілами м. Одеса та хворобою матері, позивачка [PERSON] змушена була переїхати у м. Київ, де без допомоги відповідача самостійно забезпечувала себе з дітьми (від першого шлюбу є донька), сплачувала за оренду квартири, комунальні послуги, доглядала за хворою матір`ю. Починаючи з серпня 2022 року відповідач не приймав матеріальну участь в утриманні доньки, у зв`язку з чим позивачка вимушена була звернутись до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеса від 29.06.2023 на користь [PERSON] винесено рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] з [PERSON] у розмірі 3000 грн, починаючи з 30.09.2022 року. З травня 2022 року донька сторін [PERSON] проживає разом з позивачкою, спочатку у м. Одесі та з грудня 2022 року у м. Києві. Позивачка просить ухвалити рішення виходячи з того, що увесь час дитина проживала з нею, остання займалась її вихованням та піклуванням, водила її до дитячого садочку, займалась лікуванням, оздоровленням, донька прив`язана до неї, відповідач ніколи надовго не залишався з донькою, не виявляв проявів самостійного виховання останньої, навіть в період коли вони проживали разом. Також наголошує, що спілкуванню відповідача з дитиною не перешкоджає, але на сьогоднішній день, часті сварки з відповідачем, його недисциплінованість і безвідповідальність щодо здоров`я дитини та його погрози відібрати дитину, ускладнюють виконання спільного виховання дитини. На погляд позивачки, психологічно донька не готова проживати разом з батьком, оскільки вихованням дитини займалася позивачка самостійно, у зв`язку із чим між ними виник тісний зв`язок матері і дитини. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2024 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. 07.10.2024 року справу передано судді. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 08.10.2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а також зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації як орган опіки і піклування надати письмовий висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дитини. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження, почато підготовче провадження та призначено проведення підготовчого засідання на 07.11.2024 року на 17:00 годин. 13.11.2024 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволені позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] за місцем її реєстрації або проживання та прийняти рішення щодо місця проживання [PERSON] з батьком [PERSON] . В обгрунтування своїх заперечень зазначає, що проживання з відповідачем у власній 2-х кімнатній квартирі більше відповідало б найкращим інтересам дитини, ніж проживання з матір`ю та її чоловіком в орендованій квартирі у м. Києві. Також, відповідач вказує, що позивачка на протязі тривалого часу умисно перешкоджає відповідачу приймати участь у вихованні своєї дитини та приховує від нього доньку, змінюючи адреси проживання, а також приховуючи де і в яких умовах проживає дитина, який дитсадок відвідує та стан здоров`я доньки, внаслідок чого відповідач був змушений звернутися до поліції, прокуратури Заводського району м. Миколаєва, Служби у справах дітей Заводського району м. Миколаєва, Служби у справах дітей Голосіївського району м. Києва та Служби у справах дітей Подільського району м. Києва. Крім того, зазначає, що позивачкою неодноразово порушувались його права, про що свідчить наявність декількох кримінальних проваджень: №12023152020001004 від 26.07.2023 року за ч.3 ст.185 КК України та №1202315203001703 від 16.10.2023 року за ст.126-1 КК України та №120241530030000256 від 12.07.2024 року за ч.4 ст.358 КК України. Відповідач стверджує, що любить свою доньку та завжди приділяв увагу її вихованню, піклувався про свою родину та доньку, у тому числі матеріально і між батьком та донькою склалися люблячі та довірливі відносини, підкреслює, що він би не заперечував проживанню доньки зі своєю матір`ю, якщо б був впевнений в тому, що дитині це на користь та її життю нічого не загрожує. 25.11.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивачки [PERSON] , - [PERSON] , просить задовольнити позов в повному обсязі, взявши до уваги наступне: [PERSON] . З [PERSON] разом з донькою проживають в квартирі, яка на праві приватної власності належить теперішньому чоловіку позивачки у м. Києві, квартира повною мірою відповідає усім потребам проживання родини з чотирьох осіб, натомість квартира відповідача знаходиться в занедбаному стані та має заборгованості по комунальним платежам. Твердження відповідача про перешкоджання позивачкою у вихованні дитини батьком не відповідають дійсності. Усі вказані кримінальні провадження за заявами відповідача не містять жодних даних про вчинення позивачкою будь-якого злочину, що підтверджується відсутністю оголошених підозр в рамках проваджень та наявністю ґрунтовних показань. Відповідач ніколи не цікавився станом здоров`я доньки та не приймав участі у лікуванні та вихованні дитини, жодної допомоги у тому числі фінансової з його боку не надходило у зв`язку з чим позивачка була змушена звернутись до Малиновського районного суду м. Одеса щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.02.2025 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.03.2025 року. В судове засіданні відповідач [PERSON] та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації, не з`явилися. 27.06.2025 року від Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування до суду надійшла заява про проведення судового засідання 01.07.2025 року без участі представника служби та про приєднання до матеріалів справи висновку про доцільність визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, просить прийняти рішення в інтересах дитини. 30.06.2025 року відповідач [PERSON] надав до суду заяву в якій просить перенести розгляд справи призначений на 1.07.2025 року у зв`язку з його хворобою. Суд зазначає, що частиною першою, пунктом 2 частини другої, частиною четвертою статті 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] , вже раніше не з`являвся в судові засідання 24.04.2025 року та 28.05.2025 року та надавав суду заяви про відкладення судового засідання з огляду на захворювання. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та на підставі положень статті 223 ЦПК України у суду відсутні підстави для відкладення судового засідання 1.07.2025 року, а тому справа слухається за відсутності відповідача [PERSON] та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації. При цьому, судом враховано що відповідачем надано відзив на позовну заяву та в судовому засіданні 25.03.2025 року відповідачем висловлено свою позицію щодо позову, яка полягає в тому, що відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, зважаючи на те, що все заявлене представником позивачки не відповідає дійсності, відповідач стверджує, що весь час приймав участь у вихованні дитини, але позивачка переховує від нього дитину, також приймав участь у матреіальному забезпеченні дитини, їздив до Києва, щоб зустрітись з дитиною, але позивачка його ігнорувала. Тому просив зауважити, що позивачка дійсно перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною. На думку відповідача дитині буде краще проживати з ним, так, як позивачка маніпулює дитиною. Також, наголошує, що до нього приходили зі служби у справах дітей м.Миколаєва та перевіряли умови проживання, які, на його думку є комфортними для проживання дитини з ним. Відповідач вказує, що два роки не бачив дитину, та перераховував кошти на утримання дитини, вказує, що дитина ходить в секонд-хенді, позивачка перебуває під впливом релігійної організації та вказав на проблеми в вихованні позивачкою старшої доньки. В судовому засіданні 1.07.2025 року представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі, вказав, що відповідач не брав участі у житті дитини та не забезпечував її, тому позивачка вимушена була звернутись до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеса від 29.06.2023 на користь [PERSON] винесено рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] з [PERSON] у розмірі 3000 грн., починаючи з 30.09.2022 року. З травня 2023 року дитина проживає з матір`ю, яка утримує та виховує її сама. Позивачка не перешкоджає спілкуванню відповідача з дитиною, а також активно займається розвитком доньки. В листопаді 2023 року позивачка одружилась з [PERSON] та переїхала з донькою до нього. Донька дуже прив`язна до матері. Також, відповідачем - [PERSON] подано позов до Подільського районного суду щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Суд заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторонами не заперечується той факт що з листопада 2019 року по 06 травня 2022 року вони проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої зазначені: батько - [PERSON] . мати [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.06.2020 року. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеса від 29.06.2023 стягнуто щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн, починаючи з 30.09.2022 року та до досягнення вісімнадцятирічного віку, тобто до [INFO] . Як вбачається з копії свідоцтва про одруження [NUMBER] від 07.11.2023 року, [PERSON] одружилась з [PERSON] та змінила призвіще на « [PERSON] ». Від першого шлюбу позивачка має дитину - [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.11.2013 року, де батьками вказано [PERSON] та [PERSON] . Факт спільного проживання позивачки з донькою підтверджується довідкою від 14.03.2024 року №3007-7001979797 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та фактично проживає за адресою [ADDRESS] , за цими ж адресами зареєстрована та проживає і її матір - позивачка [PERSON] , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 14.03.2024 року №3007-7001979717. З довідки від 14.03.2024 року №3007-7001979773 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, вбачається що і старша донька позивачки - [PERSON] проживає разом з матір`ю. Відповідно до копії довідки з ДНЗ № 482 від 06.06.2024 № 27, [PERSON] , [INFO] , відвідує дошкільний навчальний заклад № 482 Подільського районну м. Києва. Відповідно до копії психолого-педагогічної характеристики даного ДНЗ від 07.06.2024 № 28, [PERSON] характеризується позитивно, добре розвинена, виховується у повноцінній сім`ї, соціально-побутові навички відповідають віку, мати - [PERSON] активно займається розвитком дитини. Окрім цього, [PERSON] навчається в Київській дитячій школі мистецтв ім. Стефана Турчака на театральному відділі, згідно до копії довідки КДШМ від 17.09.2024 № 77. У серпні 2024 року відповідачем було направлено до служби у справах дітей і сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації заяву щодо перешкоджання позивачкою у спілкуванні з дитиною, встановлення стану здоров`я останньої та необхідності огляду її умов проживання, а також, у даній заяві відповідач посилається на наявні кримінальні провадження за 2023 рік, відкриті ніби-то за фактами крадіжки позивачкою майна з квартири відповідача та домашнього насильства, де останній визнаний потерпілою особою, як вбачається з копії заяви від 04.08.2024 року. На виконання запиту служби у справах дітей і сім`ї позивачкою забезпечено доступ до квартири, де вона з родиною проживають на даний час та надано пояснення щодо складних відносин з відповідачем, що підтверджується копією пояснень від 17.09.2024 року. Згідно з копіями медичних документів, а саме: виписки із медичної картки стаціонарного хворого №2203/250 від 10.09.2021 року, первинних консультацій сімейного лікаря від 08.04.2021 року, консультативного висновку від 21.01.2022 року, довідок про огляд у педіатра від 13.10.2023 року, 28.12.2023 року, 31.01.2024 року та 23.02.2024 року [PERSON] , [INFO] систематично хворіла на захворювання дихальних шляхів, зокрема у 2020-2023 роках на бронхіт, фарингіт, тонзиліт та супутні інфекційні захворювання верхніх дихальних шляхів. Позивачкою забезпечено проходження лікування доньки у дитячому санаторії «Ялинка» у період з 2 по 14 березня 2023 року, згідно копії довідки про лікування від 14.03.2023 року. Як вбачається з доданих до матеріалів справи скриншотів переписки між позивачкою та відповідачем, звернень відповідача до правоохоронних органів, між сторнами дійсно ведеться спілкування щодо їх спільної дитини [PERSON] , [INFO] та існує спір щодо порядку участі батька у вихованні дитини, який не погоджується з відсутністю безперешкодного доступу до дитини та вважає, що з боку позивачки постійно створюються штучні перешкоди для його зустрічей з донькою та маніпуляції. Відповідно до частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно до частини четвертої статті 29 ЦК України та частини першої статті 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до досліджених судом доказів, дитина постійно проживає з матір`ю, яка займається її вихованням та оздоровленням, донька прив`язана до позивачки. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Місце проживання дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Згідно з частиною першою статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У §54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 рку, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, діючи в інтересах дитини, орган опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, вважає за доцільне визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . З вказаного вище висновку вбачається, що підставою для його ухвалення було те, що для проживання дитиниматір`ю та вітчимом створені належні умови, ознаки складних життєвих обставин відсутні. Батько дитини проживає окремо за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження умов проживання від 26.12.2024, спеціалістами Служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради квартира, де проживає батько з усіма зручностями, наявна кухня, санвузол сумісний, всі необхідні комунікації. Для малолітньої дитини облаштовано окрему кімнату. Службою проведено бесіду з дитиною та встановлено, що [PERSON] комунікабельна дівчинка, емоційна, швидко встановлює контакт з психологом, любить бути в центрі уваги, розповідає багато про дружню атмосферу у їх родині. Емоційно-вольова сфера дитини на стадії формування, наразі вона характеризується відсутністю проявів агресії, ознак тривожності та страху, дитина спокійна, емоційно-позитивна, активна. З`ясовано, що у [PERSON] сформована надійна прив`язаність до матері, яка для дівчинки є авторитетом, вона дуже любить маму і прагне бути схожою на неї. Дитина нічого не розповідає про батька, так як досить давно його не бачила, позитивних чи негативних моментів із власного життя пригадати не може. Зустрічі батька з донькою на території МЦД не було, так як мати подала заяву від 14.04.2025 № 0690/10-M-10 про те, що дитина не спілкувалася з батьком з грудня 2022, у неї немає з ним стосунків, так як батько не налагоджує зв`язок з донькою. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам малолітньої дитини. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Також в судовому засіданні 28.05.2025 року суд вислухав думку малолітньої дитини - [PERSON] , яка повідомила, що їй подобається проживати з мамою. У неї є своя кімната, є старша сестра, та ніхто із членів родини її не ображає. Дитина сказала, що хоче проживати з мамою, та звернула увагу на те, що не пам`ятає родичів з Миколаєва , а саме батька - відповідача [PERSON] , своїм батьком дитина називає теперішнього чоловіка своєї матері - [PERSON] . Відповідно до статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Враховуючи, що позивачка займається вихованням дитини, піклується про неї, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням віку дитини, суд вважає, що на даний час проживання доньки з матір`ю, яка фактично проживає з нею, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. Крім того, судом враховано соціалізацію дитини саме за місцем проживання в місті Києві де дитина відвідує дитячий садочок та дитячу школу митецтв, проживає в належних умовах разом зі старшою сестрою. Аргументи позивача щодо відсутності у позивачки власного житла в місті Києві, спростовані дослідженими судом доказами, з яких вбачається, що квартира [ADDRESS] належить чоловіку позивачки - [PERSON] , та в цій квартирі створені всі умови для проживання та виховання дитини. Також, аргументи відповідача, що неналежне виховання позивачкою старшої доньки та певні релігійні практики позивачки негативно впливають на їх спільну доньку, не приймаються судом до уваги, оскільки такі грунтуються на припущеннях відповідача та не підтверджені належними та допустимими доказами. Крім того, суд зазначає, що в основному заперечення відповідача зводяться до констатації недобросовісної (на думку відповідача) поведінки позивачки, яка полягає у створенні перешкод у спілкуванні батька з дитиною. В даному випадку, питання участі батька у вихованні дитини не є предметом даного спору та відповідач не позбавлений можливості ініціювати вирішення спірних питань щодо участі у вихованні дитини в установленому законом порядку. При цьому, визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, не позбавляє батька права на особисте спілкування з дитиною та прийняття участі у її вихованні. Таким чином, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю відповідає інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачений нею при зверненні до суду судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved