Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

У квітні 2025 року [PERSON] в особі свого представника адвоката Лебедєва Дмитра Володимировича звернулась до суду з позовною заявою, оформленою через підсистему «Електронний суд» до Чугуївської міської ради Харківської області про визнання права власності за набувальною давністю на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що їй на праві приватної власності належить частини вищевказаного житлового будинку на підставі нотаріально посвідченого 17.102012 року свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Раніше весь будинок належав [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого 22.05.1968 договору купівлі- продажу будинку. [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті в порядку спадкування ніхто не прийняв спадщину у вигляді частки вказаного житлового будинку і право власності не оформлював. Тобто на сьогоднішній день власники частки будинку відсутні. Позивачка зверталась до Чугуївської міської ради Харківської області за для набуття права власності на спірне майно, однак отримала відповідь від 18.03.2025 про необхідність звернення до суду з позовом. Оскільки, починаючи з 2001 року позивачка проживала у вказаному житловому будинку, в з 2012 року фактично, добросовісно, відкрито, безперервно володіла та користувалася всією житловою будівлею, в тому числі, чужим майном-1/4 часткою житлової будівлі, що належала [PERSON] , утримувала цю будівлю , оплачувала комунальні послуги, [PERSON] заявляє про застосування ч.2 ст. 344 ЦК України. Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 28.04.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 17.06.2025 року підготовче провадження закрито і справа призначена до розгляду по суті. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Лебедєв Д.В. у судове засідання не з`явились, повідомлені про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України. Представник позивачки просив розглянути справу про проведення судового засідання за його відсутності. До суду 12.05.2025 року через підсистему «Електронний суд» надійшла заява представника Чугуївської міської ради Харківської області про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 22.05.1968\~року державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори, [PERSON] \~ набула\~право власності\~на житловий\~будинок з\~надвірними побудовами , що знаходиться у [ADDRESS] . Право власності на будинок зареєстроване в Чугуївському міжміському бюро технічної інвентаризації за [PERSON] 23.08.1968 р. в книзі № 39. У цьому ж договорі купівлі-продажу будинку міститься запис державного нотаріуса Є.Г. Дідік про те, що 09 червня 2000 року Чугуївською держнотконторою по реєстру № 1164 видано свідоцтво про право на спадщину на частини вказаного житлового будинку на ім`я [PERSON] . Факт смерті власника будинку [PERSON] 22 серпня1998 року підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22.08.1998 Кочетоцькою селищною радою Чугуївського району Харківської області. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області Дідік Є.Г. 17.10.2012 року, спадкоємицею [PERSON] , яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] , яка проживає у [ADDRESS] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого на земельній ділянці Кочетоцької селищної ради площею 2290 кв.м, у [ADDRESS] , які належать спадкодавиці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 09.06.2000 року Чугуївською державною нотаріальною конторою Харківської області по реєстру № 1164 та зареєстрованого у Чугуївському міжміському бюро технічної інвентаризації Харківської області 23.06.2000 року за №39. Право власності на вказані частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого у [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 46266175 від 25.10.2015 року. Позивачка зазначає, що після смерті [INFO] [PERSON] , спадщину у вигляді спірної частки спірного будинку ніхто не прийняв. Позивачка вказує, що вона з 2012 року фактично добросовісно, відкрито, безперервно користується усім будинком , обслуговує його, оплачує комунальні платежі, проживає в ньому, але не має можливості належним чином оформити документи стосовно зміни власника на частину цього будинку. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з частиною першою статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині\~першій\~статті\~344 ЦК\~України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном\~як\~підстави для\~набуття права\~власності за\~набувальною давністю\~відповідно достатті\~344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Зазначені правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2021 року у справі № 607/21758/19, провадження № 61-18513св20, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №\~910/17274/17 (провадження №\~12-291гс18). Як зазначено в постанові Верховного суду \~у справі\~№ 201/12550/16-ц\~від 1\~серпня 2018\~року при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суд повинен враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Окрім того, враховуючи положення частини першої та третьої статті 1277 ЦК України слід дійти висновку, що у\~разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно -\~\~за його місцезнаходженням, у встановленому вказаною статтею порядку. Встановлені судом обставини справи свідчать про те, що [PERSON] була обізнана відносно того, що власником 1/4 частини житлового будинку, яка є предметом спору та на яку вона просить визнати право власності за набувальною давністю, булла [PERSON] , а тому не можна вважати володіння позивачем частиною будинку, яка залишилась після смерті [PERSON] , добросовісним. Смерть [PERSON] та відсутність спадкоємців, які могли б прийняти спадщину після смерті останньої, не давали [PERSON] підстав для того, щоб вважати користування чужим майном правомірним. Крім того, відповідно до статті 555 ЦК УРСР ( в редакції, яка діяла на час смерті [PERSON] ) були передбачені підстави переходу спадщини до держави, в тому числі й відповідно до пункту 2 частини 1 зазначеної статті, відповідно до якого спадкове майно за правом спадкоємця переходить до держави якщо у спадкоємця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини ( пункт 5 частини 1 статті 555 ЦК УРСР). Таким чином, після смерті [PERSON] спадщина відповідно до вищезазначеної норми права перейшла до держави в особі відповідної ради, що виключає застосування до виниклих правовідносин набувальної давності. При цьому посилання позивачки на те, що утримання будинку тощо підтверджує давність та відкритість володіння чужим майном, не дають підстав для висновку, щодо застосування до виниклих правовідносин набувальної давності, оскільки право власності може бути набуте лише на сукупності обставин, зазначених у частині\~першій\~статті\~344 ЦК\~України. Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №\~910/17274/17 , провадження №\~12-291гс18, після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Давність володіння могла вважатись добросовісною, якщо позивач при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав на набуття права власності.

Outcome: dismissed