Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

1. \~ \~ \~ \~Стислий виклад позовних вимог, пояснень третіх осіб. 07 грудня 2023 року позивач звернулась до суду з позовом до Угринівської сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення від 30.09.2020 року «Про затвердження детального плану території садибної забудови земельних ділянок садового товариства «Механізатор» в с. Клузів Тисменицького району Івано-Франківської області». В позові вказала, що між двома земельними ділянками її сусідів [PERSON] та [PERSON] розташована земельна ділянка, що проходить попри земельну ділянку позивача і з 1993 року використовувалась позивачем та іншими членами садового товариства в якості проїзду та проходу. Проте рішенням Угринівської сільської ради від 30.09.2020 року затверджено детальний план території СТ «Механізатор», на якому зображено спірну земельну ділянку як частину дороги загального користування, хоча фактично вона є проїздом до ділянки позивача. З 2017 року між позивачкою та [PERSON] , також Клузівською сільською радою виникали спори з приводу систематичного вчинення [PERSON] перешкод у користуванні єдиним заїздом позивачки до її земельної ділянки. Також позивач зауважує, що спірна земельна ділянка не може відноситись до земель запасу, оскільки перебуває у користуванні СТ «Механізатор» та є частиною дороги загального користування, підстави для вилучення цієї частини дороги у садового товариства чи зміни її цільового призначення відсутні, окрім цього СТ «Механізатор» не було залучено до вирішення зазначених питань. Окрім того, відповідачем не дотримано процедури розроблення та затвердження детального плану території садибної забудови земельних ділянок СТ «Механізатор», зокрема не проведені громадські слуханн. Таким чином позивач вважає, що оспорюваним рішенням порушено її право користування належною їй земельною ділянкою, оскільки детальних план передбачає зміну передбачає зміну цільового призначення частини дороги, що повністю блокує проїзд та прохід до її земельної ділянки. 17 квітня 2024 року третя особа [PERSON] подала до суду письмові пояснення, в яких вказала, що рішення Угринівської сільської ради від 30.09.2020 року про затвердження детального плану території СТ «Механізатор», на її думку, було прийняте в інтересах [PERSON] , з порушенням вимог законодавства, без публічних обговорень і узгодження меж між земельними ділянками. Враховуючи викладене вважала вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню. 06 червня 2025 року від представника третьої особи [PERSON] адвоката Мушинського В.Т. надійшли письмові пояснення, в яких від просив відмовити в задоволення позову. Він не погоджується із тим що між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] проходить дорога загального користування, оскільки відсутня дорога в правовому розумінні ст.1 ЗУ «Про автомобільні дороги», позивач не надав суду технічної документації із затвердження та проектування дороги між вказаними земельними ділянками, окрім того в Угринівській ОТГ земельна ділянка, розташована між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] числиться як землі запасу, та не межує з земельною ділянкою позивача. Зазначає, що частина ділянки позивача межує із [ADDRESS] і проблем із заїздом до неї немає. Вказує, що відповідно до розробленого детального плану території садибної забудови земельних ділянок СТ «Механізатор» між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] відсутня дорога, а запроектовані дві земельні ділянки сільської ради. 2. \~ \~ \~ \~Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 12 грудня 2023 року суд відкрив провадження у справі та постановив здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою від 07 лютого 2024 року суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Садове товариство «Механізатор». Ухвалою від 13 березня 2024 року суд залучив до участі у справі в якості третіх осіб, які не\~заявляють самостійні\~вимоги щодо\~предмета спору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою від 03 квітня 2024 року суд залучив до участі у справі в якості третіх осіб, які не\~заявляють самостійні\~вимоги щодо\~предмета спору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вилучив зі складу учасників розгляду третіх осіб, які не\~заявляють самостійні\~вимоги щодо\~предмета спору - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою від 08 травня 2024 року судом була задоволена заява про відвід судді Гриньків Д.В. Ухвалою від 13 травня 2024 року після повторного автоматизованого розподілу справи між суддями, вказана справ бла прийнята до провадження суддею Хоминець М.М. та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою від 30 вересня 2024 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. Ухвалою від 06 травня 2025 року після повторного автоматизованого розподілу справи між суддями, вказана справ була прийнята до провадження суддею Олійником М.Ю. та призначене судове засідання по розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позивача [PERSON] просили позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник позивача додатково пояснила, що про факт порушення своїх прав позивач дізналася у 2021 році зі змісту рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду. Оскаржене рішення, на її думку, прийняте органом місцевого самоврядування без дотримання процедури розроблення та затвердження детального плану території, тому підлягає скасуванню. Представник відповідача Стрипа І.С. просив суд відмовити в задоволенні позову, оскільки оспорюване рішення сільської ради прийняте з дотриманням всіх норм законодавства, вказаним рішенням жодним чином не порушуються права позивача. Представник третьої особи [PERSON] адвокат Мушинський В.Т. просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у письмових поясненнях. Інші треті особи в судові засідання не з`явилися. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. 3. \~ \~ \~ \~Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що згідно державного акту на право користування землею серії Б №024590 колективному садівництву «Механізатор» виконавчим комітетом Тисменицької районної ради народних депутатів трудящих видано державний акт про те, що за землекористувачем закріплюються в безстрокове і безплатне користування 4.0 га землі в межах згідно з планом землекористування. Землі надано під створення садівничого товариства «Механізатор» (т. 1 а.с. 22-23). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Садівниче товариство «Механізатор» (код 23926639) станом на дату та час формування витягу 23.01.2024 року перебуває в стані припинення (т. 1 а.с. 134-135). Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії ІФ, виданому 24.03.1994 року [PERSON] , яка мешкає по [ADDRESS] , на підставі рішення Угринівської сільської ради народних депутатів ХVІ сесії від 10.12.1993 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0553 га, яка розташована в с. Клузів Угринівської сільської ради, для садівництва. В тому числі сільськогосподарських угідь (ріллі) 0,0539 га, під будівлями, лісами та іншими угіддями 0,0014 га (т. 1 а.с. 11). Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-260071092013 від 22.03.2013 року на підставі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) зареєстровано за [PERSON] право приватної власності на земельну ділянку розміром 0,0537 га з кадастровим номером 2625881601:02:010:1107 для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, яка розташована на території СТ «Механізатор» в с. Клузів, Тисменицького району Івано-Франківської області (т. 1 а.с. 14). Згідно з додатком до вказаного витягу кадастрового плану земельної ділянки в графі «Опис меж» зазначено: від А до Б землі [PERSON] , від Б до В землі запасу с/ради (дорога), від В до Г землі [PERSON] , від Г до Д землі [PERSON] , від Д до А землі [PERSON] (т. 1 а.с. 15). У листі Клузівської сільської ради №147 від 18.10.2017 року, який був адресований [PERSON] та [PERSON] зазначено, що згідно схеми Садівничого товариства (генплану) Механізатор» передбачена під`їзна дорога до суміжних ділянок. Так як виникло спірне питання під`їзду до земельної ділянки [PERSON] , зміни в генплані можливі тільки після розробки та затвердження детального плану території, де передбачено нові під`їзди до ділянок. До вирішення питання розробки детального плану території все залишається без змін (т. 1, а.с. 41). У листі в/о старости с. Клузів [PERSON] до голови Угринівської сільської ради Вівчаренка М.В. від 12.06.2018 року №218, зокрема, зазначено, що земельною комісією з Інституту землеустрою було запропоновано розробити детальний план території з погодженням усіх межівників, в якому передбачено з центральної дороги два заїзди до земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] . За самочинне будівництво дачного будинку [PERSON] було оштрафовано (т. 1 а.с. 36). В Акті від 31.08.2018 року, складеному комісією Угринівської сільської ради ОТГ, зазначено, що комісія розглянула заяви громадянки [PERSON] та [PERSON] щодо вирішення спору між власниками суміжних земельних ділянок, що розташовані в СТ «Механізатор» в с. Клузів Тисменицького району Івано-Франківської області, оскільки [PERSON] , яка є суміжним користувачем із вище зазначеними особами, побудувала будинок впритул до загального заїзду та вирила на ньому заїзд до гаражу, яким обмежила користування дорогою загального призначення, а саме унеможливила заїзд до земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] . Комісія встановила, що згідно схеми розміщення земельних ділянок оспорюваний заїзд належить до загального користування. Також при виїзді безпосередньо на місце комісія встановила факт побудови [PERSON] будинку впритул до вищезгаданого заїзду та наявність на ньому виритого індивідуального заїзду до гаражу, що знаходиться в підвальному приміщенні будинку (т. 1 а.с. 37). У відповідь на звернення [PERSON] . Угринівська сільська рада ОТГ в листі від 06.09.2018 року №217 зазначила, що після здійснення виїзного засідання для детального вивчення і розгляду звернення, постійна комісія з питань регулювання земельних відносин, екології, архітектури та адміністративно-територіального устрою рекомендує [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернутися до Інституту землеустрою для винесення меж земельних ділянок в натурі та побудувати огорожі на своїх земельних ділянках згідно державних актів, а також окремо рекомендує [PERSON] відновити заїзд, який відноситься до земель загального користування (т. 1 а.с. 38-39). Відповідно до Акту Угринівської сільської ради ОТГ від 26.06.2018 року, складеного комісією з питань регулювання земельних відносин, екології, архітектури та адміністративно-територіального устрою було розглянуто лист слідчого СВ Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 11.06.2018 року №4370/108/47/02-2018 про встановлення законності розташування септиків у зв`язку із тим, що у ході досудового розслідування було встановлено, що подружжя [PERSON] та [PERSON] умисно здійснено захоплення частини земельної ділянки, під`їзної дороги шляхом розміщення на ній двох септиків. У ході здійснення огляду комісія встановила, що при візуальному огляді земельної ділянки наявності септиків не було виявлено. Проте комісія припустила, що септики можуть бути присипані щебенем (т. 1 а.с. 40). Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2021 року у справі №300/2379/19 зобов`язано [PERSON] знести самочинно збудований об`єкт будівництва - житловий будинок, який розташований у Садівничому товаристві «Механізатор» в с. Клузів Тисменицького району Івано-Франківської області (т. 1 а.с. 48-52). Згідно Висновку експерта за результатами проведеної земельно-технічної експертизи від 14.12.2020 року №218/2825-2827/2862/20-28 у кримінальному провадженні №12017090250000413, зокрема, встановлено, що частина об`єкта незавершеного будівництва (споруда), яка виходить за межі земельної ділянки з кадастровим номером 2525881601:02:010:0074, розташована на дорозі загального користування у зв`язку із чим має місце обмеження і перешкоджання у користуванні даної дороги в частині місця знаходження цієї споруди. Розритої ями на дорозі загального користування при проведенні обстеження не виявлено (т. 1 а.с. 53). Рішенням Угринівської сільської ради об`єднаної територіальної громади від 30.09.2020 року затверджено детальний план території садибної забудови земельних ділянок СТ «Механізатор» в с. Клузів (т. 1 а.с. 67-75). На схемі детального плану території садибної забудови земельних ділянок СТ «Механізатор» в с. Клузів, Тисменицького району Івано-Франківської області земельна ділянка, про користування якою стверджує позивачка, згідно умовних позначень зазначена як межі земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється. Позначення «дороги, вулиці» на вказаній ділянці відсутні (т. 1 а.с. 66). У відповіді Угринівської сільської ради на адвокатський запит №8 від 03.01.2024 року вказано, що станом на 03.01.2024 року на балансі Угринівської сільської ради Угринівської ТГ заїзд (проїзд) між земельною ділянкою [PERSON] (кадастровий номер 2625881601:02:010:1105) та земельною ділянкою [PERSON] (кадастровий номер 2625881601:02:010:0074) на території СТ «Механізатор», зазначений у позовній заяві [PERSON] від 04.12.2023 року як дорога загального користування, не перебуває. Проектно-технічна документація в Угринівській сільській раді відсутня. В генеральному плані с. Угринів Івано-Франківського району відсутня інформація про внутрішнє розміщення доріг та проїздів на території СТ «Механізатор» (т. 3 а.с. 8). Згідно копії відповіді Угринівської сільської ради №454 від 15.05.2024 року на адвокатський запит між земельною ділянкою [PERSON] (кадастровий номер 2625881601:02:010:1105) та земельною ділянкою [PERSON] (кадастровий номер 2625881601:02:010:0074) на балансі сільської ради станом на 02.08.2018 року не перебував (т. 3 а.с. 9). В акті № 91 від 18.09.2020 вказано, що комісія з земельних відносин встановила, що «Детальний план території садибної забудови земельних ділянок садового товариства «Механізатор» виготовлений згідно чинного законодавства, тому рекомендувала його затвердити (т. 3 а.с. 91). Відповідно до протоколу громадських слухань № 1 від 05.06.2020 збори погодили переставлений для обговорення детальний план території (т. 3 а.с. 92-93). Згідно з витягом з протоколу №8 п. 5 засідання архітектурно-містобудівної ради управління містобудування та архітектури департаменту розвитку громад та території, дорожнього, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури облдержадміністрації від 28.08.2020, рада вирішила рекомендувати до затвердження у встановленому чинним законодавством порядку проект містобудівної документації (т. 3 а.с. 95-113). 4. \~ \~ \~ \~ Релевантні норми права та висновки суду. У частині першій та другій\~статті 2 ЦПК України\~закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. У частині першій\~статті 11 ЦПК України\~передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Згідно частини першої статті\~15, частини першої статті\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. А застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17). Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту. Визначаючи належність обраного позивачем способу захисту, слід оцінювати його ефективність для захисту того права чи інтересу, за захистом якого позивач звернувся до суду. Вимога про захист цивільного права або інтересу має відповідати змісту цього права чи інтересу, характеру його порушення, оспорювання або невизнання і повинна забезпечувати поновлення права чи інтересу, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати отримання відповідного відшкодування (пункти 69 та 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц). Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно зі\~статтею 12 ЗК України\~до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст з поміж іншого належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього\~Кодексу. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (частина перша\~статті 116 ЗК України). Відповідно до\~статті 152 ЗК України\~держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Статтею 21 ЦК України\~визначено, що суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності\~Конституції\~або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина 10\~статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Згідно ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про автомобільні дороги» вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться (ст. 17 даного Закону). Частиною 4 статті 35 ЗК України передбачено, що до земель загального користування садівницького товариства належать земельні ділянки, зайняті захисними смугами, дорогами, проїздами, будівлями і спорудами загального користування. Землі загального користування садівницького товариства безоплатно передаються йому у власність за клопотанням вищого органу управління товариства до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування на підставі документації із землеустрою, за якою здійснювалося формування земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Як було зазначено вище, позовні вимоги у даній справі мотивовано тим, що спірним рішенням Угринівської сільської ради від 30.09.2020 року, зокрема порушено право користування належною позивачу [PERSON] земельною ділянкою, а саме змінено правовий статус єдиного проходу і заїзду на її земельну ділянку, що розташований між двома земельними ділянками [PERSON] та земельними ділянками [PERSON] . Натомість, згідно з кадастрового плану земельної ділянки [PERSON] площею 0,0537 га з кадастровим номером 2625881601:02:010:1107 така межує: від А до Б землі [PERSON] , від Б до В землі запасу с/ради (дорога) (вул. Набережна), від В до Г землі [PERSON] , від Г до Д землі [PERSON] , від Д до А землі [PERSON] (т. 1 а.с. 15). Тобто, земельна ділянка, розташована між двома земельними ділянками [PERSON] та земельними ділянками [PERSON] , виходить на [ADDRESS] і до земельної ділянки [PERSON] не примикає, що окрім іншого підтверджується інженерно-геодезичним вишувкуванням території земельної ділянки [ADDRESS] (т. 3 а.с. 113). Таким чином, вказана земельна ділянка не передбачена для проходу чи проїзду саме до земельної ділянки позивача [PERSON] . У випадку проходу такою до своєї земельної ділянки [PERSON] виходила б на [ADDRESS] , з якою її ділянка і так межує (від Б до В землі запасу с/ради (дорога)), або ж переходила через земельну ділянку [PERSON] . Однак, позов не містить вимог про встановлення сервітуту щодо земельної ділянки [PERSON] . Вказані обставини також були встановленні постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 26 серпня 2024 року у справі № 352/3003/23 за позовом [PERSON] до Угринівської сільської ради об`єднаної територіальної громади, [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Садівниче товариство «Механізатор», про визнання протиправним та скасування рішення Клузівської сільської ради від 02.08.2017 року (т. 3 а.с. 129 - 146) Водночас згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Що стосується тверджень сторони позивача про те, що для влаштування індивідуального заїзду на вулицю Набережна їй необхідно було б погоджувати з користувачем земельної ділянки - СТ «Механізатор» реконструкцію загальної огорожі, влаштування виїзду на автомобільну дорогу, а вчинення таких дій не відповідає інтересам [PERSON] , то такі не можуть бути підставою для задоволення даного позову. Тобто, позивачем не доведено, що спірним рішенням Угринівської сільської ради порушуються саме її законні права на користування належною їй земельною ділянкою в СТ «Механізатор». Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що на місці між двома земельними ділянками [PERSON] та земельними ділянками [PERSON] будь-коли проектувалася та затверджувалася будь-яким документом місцева дорога. Щодо посилань позивача на листи Клузівської сільської ради, комісії від 18.10.2017 року №147, від 06.09.2018 року №217, акти Угринівської сільської ради ОТГ від 26.06.2018 року та від 31.08.2018 року, то такі не є допустимими доказами, які підтверджують факт проходження через спірну ділянку дороги загального користування, а тому не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог. Також не приймається судом посилання позивача, як на доказ доведеності позову, на Висновок експерта за результатами проведеної земельно-технічної експертизи від 14.12.2020 року №218/2825-2827/2862/20-28 у кримінальному провадженні №12017090250000413, відкритому за заявою [PERSON] за ст. 197-1 КК України - самовільне зайняття земельної ділянки та самовільне будівництво, в якому мова йде про земельну ділянку площею 0,0100 га, на яку рішенням сесії Клузівської сільської ради від 02.08.2017 року надано дозвіл [PERSON] на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зазначений висновок містить відомості лише про фактичне розташування дороги на території спірної земельної ділянки, але не підтверджує правовий статус такого проходу та проїзду як дороги саме до земельної ділянки [PERSON] . Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 05 березня 2018 року у справі №340/219/16 (провадження №61-6213св18), від 20 жовтня 2021 року у справі №340/236/17 (провадження №61-13820св20). Натомість, ні в Генеральному плані с. Угринів, ні в Детальному плані території садибної забудови земельних ділянок СТ «Механізатор» в с. Клузів, затвердженого рішенням Угринівської сільської ради Угринівської ТГ від 30.09.2020 року, наявність такої дороги не передбачена і не підтверджена. Посилання позивача, що оспорюваним рішення порушуються окрім її прав, також права інших власників земельних ділянок СТ «Механізатор», не приймаються судом, оскільки у Петракової О.І. відсутні повноваження на представництво інтересів вказаних осіб. Щодо посилань представника позивача на порушення прядку ухвалення відповідного рішення Угринівської сільської ради через відсутність громадських слухань, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами про відповідні оголошення про проведення громадських слухають і протоколами (т. 3 а.с. 92-93, 106-107). Суд також звертає увагу на вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVINANDOTHERSv.UKRAINE,№ 4909/04,§ 58,ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Підсумовуючи все вище викладене, суд дійшов загального висновку про те, що в ході судового розгляду не було встановлено невідповідність вимогам законодавства рішення Угринівської сільсокї ради від 30 вересня 2020 року, а також порушення у зв`язку з прийняттям вказаного рішення прав та охоронюваних законом інтересів саме позивача [PERSON] , тому відсутні підстави для визнання рішення незаконним і відповідно в задоволенні позову слід відмовити. Окрім того, вирішуючи заяву представника відповідача про застосування позовної давності, суд звертає увагу на таке: Виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Таким чином, враховуючи відмову в задоволенні позову у зв`язку відсутністю порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача, відсутні підстави для застосування позовної давності.

Outcome: dismissed