Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

Позивач в особі ТОВ «Євро-Реконструкція» у березні 2025 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послугиз постачання гарячої води, з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Посилаючи на те, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] є зареєстрованими мешканцами квартири [ADDRESS] , отримують житлово-комунальні послуги з постачання гарячої води, й у тому числі з 12.12.2018 року відповідно до укладеного з [PERSON] . Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, при цьому не виконують зобов`язання по їх оплаті, чим спричинили позивачу, який є організацією, що обслуговує даний будинок в частині надання вказаних послуг, матеріальні збитки у вигляді недоотримання у повному обсязі плати за постачання гарячої води станом на 31.01.2025 року, яка становить 10 702 грн. 34 коп. Окрім того, ТОВ «Євро-Реконструкція» ставиться вимога про стягнення 3 732 грн. 22 коп. - індексу інфляції та 1 137 грн. 43 коп. - трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, а всього - 15 571 грн. 99 коп. В судовому засіданні представник позивача Серенков Д.Ю., діючий на підставі довіденості від 15.04.2025 року, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити відповідно до наданих до письмовим пояснень до поданого відзиву на позов розрахунку заборгованості, із яких вбачається зменшення позовних вимог: 8 802 грн. 33 коп. - заборгованості за надані послуги гарячого водопостачання, індексу інфляції - 3 675 грн. 92 коп., 1 113 грн. 75 коп. - трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, всього - 13 592 грн. 00 коп., посилаючись на вимоги закону про належне виконання зобов`язань по сплаті зареєстрованими мешканцями квартири житлово-комунальних послуг. В судовому засіданні відповідачі [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги не визнали уцілому, просили відмовити у задоволенні, зважаючи на те, що у квартирі встановлений бойлер й вони не користувались гарячою водою, а тому вимоги позову вважають необґрунтованими. Відповідачами подав відзив на позов від 09.06.2025 року, у якому просили відмовити позивачу у позові з підстав необгрунтованості та недоведеності вимог. Зокрема вказали про те, що не погоджуються із проведеним позивачем розрахунком заборгованості, який не є бухгалтерським документом, оскільки він не підтверджується посиланням на договір, розрахунок не є достовірним, має озаки хибності, є сумнівним, тому не доводить заборгованість, визначену позивачем. Ввважають, що між сторонами існує спір про право - відсутність документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права у заявника, документів, що підтверджують право вимоги. Фактів приєднання мешканців квартири до умов індивідуального договору запропонованого через рекламу в газеті «Хрещатик» № 103 від 23.07.2014 року не відбулось, оскільки з вересня 2014 року відпала потреба в централізованому постачанні гарячої води у зв`язку із установкою в квартирі бойлера. Укладений [PERSON] з позивачем договір від 12.12.2018 року передбачав тільки послуги теплопостачання, гаряча вода по договору не постачалась. Не конкретизований термір порушення права може свідчити про пропуск позовної давності, що можливо застосувати, та взяти до уваги факт нерозгляду акту - претензії споживача у визначений термін. [PERSON] звернув увагу, щоміж сторонами не укладено договору на надання житлово-комунальних послуг в частині гарячого водопостачання, а тому будь-які договірні/зобов`язальні відносини між ними не існують, тому у відповідачів не виникають зобов`язання сплачувати на користь позивача кошти щодо гарячого водопостачання в багатоквартирному будинку. Позивачем подано відповідь на відзив від 17.06.2025 року, у якому не погоджується із доводами та твердженнями відповідачів, викладеними у відзиві на позов, й спростовує умовами укладеного між сторонами Договору від 12.12.2018 року, та вказує на те, що у Договорі від 12.12.2018 року зазначено, що квартира [ADDRESS] обладнана квартирним засобом обліку гарчої води, заводський 6360746, показник - 0,73 кум м, а відповідно до Акта розпломбування засобу обліку від 31.10.2023 року індивідуальний засіб обліку гарчої води, заводський 6360746, було розпломбовано та знято з обліку 31.10.2023 року, а відповідно до Акта пломбування у відключеному положенні запірної арматури від 13.11.2023 року, в квартирі відповідачів встановлено арматуру (заглушку) на постачання гарчої води з 13.11.2023 року. Таким чином з грудня 2018 року по жовтнеь 2023 року нарахування коштів за послугу гарячої води здійснюввалось на підставі показників індивідуального засобу обліку гарчої води, заводський 6360746, а в разі не передавання таких показників (не фіксування їх), за встановленою нормою споживання відповідно до користувачів послуг (кількості споживачів), їх кількість зафіксована у договорі від 12.12.2018 року (3/три), з подальшии здійсненням перерахунку вартості наданих послуг постачання гарячої води після отримання показників індивідуального засобу обліку гарчої води. Як вбачається із розрахунку заборгованість за постачання гарячої води з урахуванням троків позовної давності та здійсненого перерахунку в лютому 2025 року, спірна заборгованість за послуги з постачання гарчоїх води складається з нарахування коштів за нормою споживання послуг постачання гарчої води за період з 12.03.2017 року по 30.11.2018 в розмірі 8 638 грн. 92 коп., нарахувань поштів ФГВ за первод 01.02.2022 - 31.01.2025 в розмірі 555 грн. 21 коп.., що разом становить 9 194 грн. 13 коп., а з урахуванням здійснених оплат за особовим рахунком 391 грн. 80 коп. - несплачений залишок боргу (без урахуванням 3% річних та інфляційної складаої боргу) за послугу становить 8 802 грн. 33 коп. (9 194 грн. 13 коп. - 391 грн. 80 коп. = 8 802 грн. 33 коп.). Заперечення на відповідь на відзив не подано. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України) Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України). Вислухавши пояснення сторін, її доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням відзиву на позов, відповіді на відзив, яким позивачем подано новий розрахунок заборгованості, із якого вбачається зменшення ціни позову, проте позов відповідно до вимог ЦПК України про зменшення позовних вимог не подано, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим, ст. 4 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Статтею 162 ЖК України визначено, що плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно з частиною 2 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] є зареєстрованими мешканцами квартири [ADDRESS] , отримують житлово-комунальні послуги з постачання гарячої води, й у тому числі з 12.12.2028 року відповідно до укладеного з [PERSON] . Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, при цьому не виконують зобов`язання по їх оплаті, чим спричинили позивачу, який є організацією, що обслуговує даний будинок в частині надання вказаних послуг, матеріальні збитки у вигляді недоотримання у повному обсязі плати за постачання гарячої води станом на 31.01.2025 року, яка становить 10 702 грн. 34 коп. Окрім того, ТОВ «Євро-Реконструкція» ставиться вимога про стягнення 3 732 грн. 22 коп. - індексу інфляції та 1 137 грн. 43 коп. - трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, а всього - 15 571 грн. 99 коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити відповідно до наданих до письмовим пояснень до поданого відзиву на позов розрахунку заборгованості, із яких вбачається зменшення позовних вимог: 8 802 грн. 33 коп. - заборгованості за надані послуги гарячого водопостачання, індексу інфляції - 3 675 грн. 92 коп., 1 113 грн. 75 коп. - трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, всього - 13 592 грн. 00 коп.(а.с.7- 9, 10-11, 12, 13-14, 15-25, 35-43, 44-49). Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за електроносії" від 10.04.2014 року виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для суб"єктів усіх форм власності з 01 липня 2014 року є суб"єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку[ADDRESS] здійснюється ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ». Положення ст.ст. 66-68 ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і положення підзаконних актів у сфері житлово-комунальних послуг покладають на користувачів житла (власників) обов`язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, визначені законом або договором. За період проживання відповідача у вказаній квартирі позивачем, як обслуговуючою організацією, в указаний період щоденно надавались послуги з центрального опалення та постачання гарячої води. Відповідач щомісяця отримував від позивача рахунки на оплату вказаних комунальних послуг із зазначенням суми, однак платежі здійснювалися не регулярно, що призвело до утворення заборгованості за вказаний період. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Так, необхідність укладення договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов`язок, а не право сторін, і відмова споживача від укладення договору у такому разі суперечить вимогам ч.3 ст. ст. 627, 630 ЦК України, ст.ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Разом із тим за змістом наведених норм закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користується ними, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, що й відповідає спірним правовідносинам. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 10 жовтня 2012 року у справі 6-110цс12. Окрім того, позивачем ставиться вимога про стягнення індексу інфляції - 3 675 грн. 92 коп., 1 113 грн. 75 коп. - трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, всього - 13 592 грн. 00 коп.(а.с.41-43), яка підлягає задоволенню із таких правових підстав. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підставою виникнення зобов`язань є юридичний факт або юридична сукупність (фактичний склад), які породжують зобов`язання. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Доводи відповідача про невизнання позовних вимог, які не небгруновані й не забезпечені належними й допустимими доказами, суд відхиляє. Суд вважає обґрунтованими доводи позивача про заборгованість за надані послуги з постачання гарячої води відповідно до проведеного розрахунку заборгованості (а.с.41-43), із якого вбачається, що у Договорі від 12.12.2018 року зазначено, що квартира [ADDRESS] обладнана квартирним засобом обліку гарчої води, заводський 6360746, показник - 0,73 кум м, а відповідно до Акта розпломбування засобу обліку від 31.10.2023 року, індивідуальний засіб обліку гарчої води, заводський 6360746, було розпломбовано та знято з обліку 31.10.2023 року, а відповідно до Акта пломбування у відключеному положенні запірної арматури від 13.11.2023 року, в квартирі відповідачів встановлено арматуру (заглушку) на постачання гарчої води з 13.11.2023 року. Таким чином з грудня 2018 року по жовтнеь 2023 року нарахування коштів за послугу гарячої води здійснювалось на підставі показників індивідуального засобу обліку гарчої води, заводський 6360746, а в разі не передавання таких показників (не фіксування їх), за встановленою нормою споживання відповідно до користувачів послуг (кількості споживачів) (3), їх кількість зафіксована у договорі від 12.12.2018 року (3/три), з подальшии здійсненням перерахунку вартості наданих послуг постачання гарячої води після отримання показників індивідуального засобу обліку гарчої води. Як вбачається із розрахунку, заборгованість за постачання гарячої води з урахуванням троків позовної давності та здійсненого перерахунку в лютому 2025 року, спірна заборгованість за послуги з постачання гарчоїх води складається з нарахування коштів за нормою споживання послуг постачання гарчої води за період з 12.03.2017 року по 30.11.2018 в розмірі 8 638 грн. 92 коп., нарахувань поштів ФГВ за первод 01.02.2022 - 31.01.2025 в розмірі 555 грн. 21 коп.., що разом становить 9 194 грн. 13 коп., а з урахуванням здійснених оплат за особовим рахунком 391 грн. 80 коп. - несплачений залишок боргу (без урахуванням 3% річних та інфляційної складаої боргу) за послугу становить 8 802 грн. 33 коп. (9 194 грн. 13 коп. - 391 грн. 80 коп. = 8 802 грн. 33 коп.). Підстав для застосування строку позовної давності за заявою відповідачів немає відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, тобто часу введення в Україні карантину від 12.03.2020 року, дія якого неодноразово продовжувалась постановими КМ України до 30.03.2023 року, воєнного стану від 24.02.2022 року. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом надана оцінка заперечень відповідача проти позову, викладених у відзиві на позов, та вважає, що вони не заслуговують на увагу, оскільки докази на спростування позовних вимог відповідачем не надані, тому не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами, наданими позивачем по справі. Й зазначає про таке. Дієздатні особи, відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Так, за відсутності доказів на спростування позовних вимог, наявність заборгованості за надані послуги станом на 01.03.2025 року становить 8 802 грн. 33 коп., які визначені позивачем у розрахунку, їх розрахунок (сума) відповідачем не спростовується належними, достатніми та допустими доказами, а саме лише посилання відповідача на непогодження із позовом, не є доказом на спростування позовних вимог, адже обов`язок доказування покладається на сторін, й вказаного процесуального обов`язку по доказуванню відповідачем у відзиві на позов не досягнуто. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України), адже обов`язок доказування покладається на сторони. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Ч.2 ст. 78 ЦПК України визначені критерії допустимості доказів. Так, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (ст. 89 ЦПК України) Відповідно, відповідачем до суду не надано належних, достатніх та допустимих доказів про спростування позовних вимог. Інші доводи позивача, які наведені у позові, відзиві на позов, відповіді на відзив, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст. 141 та ч.2 ст. 141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 3 028 грн. 00 коп., який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача по 1 514 грн. 00 коп. з кожного (3 028 грн. 00 коп. / 2 = 1 514 грн. 00 коп.). На підставі вищевикладеного, ст.ст. 64, 66-68, 162 ЖК України, ст.ст. 526, 610, 625, 627, 630 Цивільного кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 137, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

Outcome: partial