Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

05.10.2022 за допомогою засобів поштового листування позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, яку уточнив 19.11.2022, за змістом якої просить визнати його батьком дитини [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №661 від 06.08.2020, складений Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро); виключити відомості з вказаного актового запису про народження дитини про батька [PERSON] та, відповідно, внести відомості про позивача, зазначивши його батьком дитини, змінити прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », по батькові дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », дату та місце народження дитини залишивши без змін. За змістом позову з січня 2019 року позивач перебуває у фактичних шлюбних стосунках з [PERSON] , [INFO] , проживає з нею однією сім?єю. В офіційному шлюбі з [PERSON] позивач не перебував, оскільки на момент спільного проживання вона знаходилась у шлюбі з [PERSON] . Шлюб розірваний в судовому порядку відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 07.12.2021, яке набрало законної сили 07.01.2022. Під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] народилась дитина - донька [PERSON] , [INFO] , але у свідоцтві про народження дитини батьком вказаний саме [PERSON] , позаяк на час народження дитини шлюб не було розірвано в установленому законом порядку. 28.09.2022 за ініціативою (заявою) позивача для підтвердження факту батьківства відносно дитини проведено генотипоскопічне дослідження, на вирішення якого поставлене питання, чи є [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком [PERSON] , [INFO] .? Згідно з даними висновку генотипоскопічного дослідження N36006 від 28.09.2022, вірогідність біологічного батьківства позивача відносно дитини - [PERSON] , [INFO] складає - 99,999993%. Тобто, [PERSON] не є біологічним батьком дитини. Враховуючи наведене, неможливість позасудового врегулювання спору, з підстав, передбачених ст.51 Конституції України, ст.7, 121, 122, 129 СК України, позивач просить задовольнити позов. Ухвалою судді від 05.12.2022 позовну заяву прийнято до провадження, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, визначено дату, час і місце проведення підготовчого засідання, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). Визначено відповідачам строк із дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). Крім того, роз`яснено, що згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідачка має право пред`явити зустрічний позов. Ухвалою суду від 01.02.2023 в порядку витребування доказів зобов`язано Шевченківський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надати копію актового запису про народження, складеного відносно [PERSON] , [INFO] , місце народження: Україна, Запорізька область, Шевченківський район, м. Запоріжжя. Також постановлено витребувати з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, відомості про перетин державного кордону України [PERSON] , [INFO] , громадянина Грузії, остання відома адреса проживання: [ADDRESS] , в період з 01.02.2018 по час надання відповіді. Підготовче засідання відкладено. Ухвалою суду від 01.03.2023, з урахуванням відповіді уповноваженої на виконання попередньої ухвали особи, в порядку витребування доказів зобов`язано Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надати до суду відомості про перетин державного кордону України [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , громадянина Грузії, остання відома адреса проживання: [ADDRESS] , в період з 01.02.2018 по час надання відповіді. Постановлено відкласти підготовче засідання. Так, на виконання вказаної вище ухвали суду до суду надійшла відповідь від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за вх. №91-10122/18/23-Вих від 09.03.2023, за змістом якої громадянин Грузії [PERSON] 14.08.2021 перетнув державний кордон України в напрямку: Тбілісі-Київ, а 22.08.2021 в зворотному напрямку: Київ-Тбілісі. Вказані дані зазначені за період з 08.03.2018 по 08.03.2023. Відповідно до ухвали суду від 10.04.2023, враховуючи, що [PERSON] є громадянином Грузії, бере участь у справі як відповідач, перебуває за межами України, суд вважає за необхідне звернутися з судовим дорученням до іноземного суду про вручення виклику відповідачу та вручення документів по цивільній справі й вбачає необхідність для зупинення провадження до надходження відповіді від іноземного суду на судове доручення Даною ухвалою також зупинено провадження у справі. Відповідно до матеріалів справи 23.06.2023 судом до Головного територіального управління юстиції в Запорізької області направлено доручення про вручення документів, доручення про виконання окремих процесуальних дій, підтвердження про вручення документів для подальшого надіслання компетентному органу для виконання. Судом неодноразово здійснено запити до органу юстиції щодо надання відомостей про стан виконання вказаного судового доручення. Станом на час подання клопотання представника позивача про поновлення провадження відомостей щодо виконання доручення до суду не надходило, остання відповідь Південного міжрегіонального управління МЮ (м.Одеса) від 21.02.2025. В свою чергу, управлінням також неодноразово скеровані запити щодо стану виконання судового доручення. Так, враховуючи наведені обставини та строки перебування зазначеної справи у суді, суд вважає за доцільне поновити провадження по справі. Відповідно, ухвалою суду від 07.04.2025 постановлено поновити провадження у цивільній справі, призначити підготовче засідання. Ухвалою суду від 23.05.2025 постановлено закрити підготовче провадження у цивільній справі та призначити її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Згідно з заявою представника позивача адвокатки Петрової М.О., вх.№ від 14.07.2025, представниця просить здійснювати розгляд за відсутності сторони позивача, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] у судовому засідання присутня не була, 22.12.2022 засобами поштового листування скерувала заяву про визнання позовних вимог, вх.№ від 26.12.2022, просить провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. За змістом заяви відповідачка не зазначила про свою обізнаність із процесуальними наслідками визнання позовних вимог, крім того, у даній справі у суб`єктному складі учасників позивачем визначено двох відповідачів, відповідно, оскільки прийняття судом визнання позову може порушити законні права та інтереси [PERSON] , суд не приймає дане визнання позовних вимог, разом з цим, враховує позицію [PERSON] під час розгляду справи відповідно до загального порядку судового розгляду та із дотриманням визначеного судом порядку дослідження доказів. Відповідач [PERSON] не з`явився, відомостей щодо його обізнаність про дату, час та місце розгляду справи немає, дані щодо виконання судового доручення у справі відсутні, натомість, повідомлення відповідача в інший спосіб не видається за можливе, судом вжито всіх необхідних та вичерпних дій щодо забезпечення участі відповідача під час розгляду справи. Крім того, 04.01.2023 представник Шевченківського відділу ДРАЦС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) скерував лист, за змістом якого повідомив, що не заперечує проти позовних вимог, просить розглядати справу без участі їх представника. Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1,2 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань, зустрічної позовної заяви у даній справі не подано, крім того, судом, з урахуванням наявних доказів та позиції відповідачки щодо позовних вимог, визнано за можливе змінити порядок дослідження доказів, постановлений під час підготовчого засідання, а саме ухвалено допит свідків не здійснювати. Підстав для відкладення розгляду справи або оголошення перерви відповідно до ст. 223, 240 ЦПК України судом не встановлено. За приписами ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що заявлений позов підлягає задоволенню, враховуючи таке. Судом встановлено за змістом рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у цивільній справі №336/337/20, пр.2/336/131/2021 від 07.12.2021, ухваленого за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, що відповідач є громадянином Грузії, мешкає фактично у Республіці Грузія, що стало підставою для направлення судового доручення через компетентний суд Республіки Грузія. Вказаним рішенням позов [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платників податків [NUMBER] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] до [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платників податків [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , задоволено, ухвалено розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 422. Після розірвання шлюбу позивачці у вказаній справі залишено прізвище [PERSON] . За даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 09.07.2016, шлюб між подружжям (дівоче прізвище відповідачки [PERSON] ) зареєстрований 09.07.2016. Рішення суду набрало законної сили 07.01.2022, відтак, за вимогами ч.2 ст.114 СК України вказана дата вважається моментом припинення шлюбу в разі його розірвання в судовому порядку (веб-посилання на Єдиний державний реєстр судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/101791716 Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Шевченківським районним у м. Запоріжжі відділом РАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м.Дніпро) 06.08.2020, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Судом також досліджено актовий запис про народження дитини №661 від 06.08.2020, складений Шевченківським районним у м.Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), витребуваний судом, за змістом якого відомості про батька внесені на підставі свідоцтва про шлюб, паспорт батька не пред`являвся. За даними звіту висновку генотипоскопічного дослідження №36006 від 28.09.2022, здійсненого Медико-генетичним центром ТОВ «Мама Папа», до центру звернувся позивач [PERSON] , поставив на вирішення питання, чи є він батьком [PERSON] , [INFO] . Формування висновку здійснено завідуючою клініко-діагностичної лабораторії «Мама Папа» Вихрєвою М.А. , яка має відповідну кваліфікацію експерта, внесена до реєстру експертів, обізнана про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Для дослідження експерту надано біологічні зразки обох осіб, про що свідчить акт відбирання букального епітелію від 31.08.2022 №36006, за підписами позивача, відповідачки як матері дитини, уповноваженої на відібрання зразків особи. В результаті дослідження виснувано, що біологічне батьківство досліджуваної особи (позивача) відносно дитини [PERSON] не виключається. Ймовірність того, що отриманий результат не є наслідком випадкового збігу індивідуалізуючих ознак неродинних осіб складає 99,999993%. Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ч.1 ст.8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Ст.15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, ст.15 ЦК України об`єктом захисту називає порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.122 та 125 СК України (ч.1 ст.121 СК України). Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя (ст.122 СК України). Особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст.122, 124, 126 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (ч.1,2 ст.136 СК України). За змістом ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Крім того, статтею 129 СК України унормовано питання подання позову про визнання батьківства в разі наявності спору про батьківство між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини. Так, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Заяв про застосування строку позовної давності в даному провадженні не заявлено. Як передбачено ст.134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року судам слід ураховувати, що у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства («Kalacheva v. Russia», заява № 3451/05, пункт 34, рішення ЄСПЛ від 07 травня 2009 року). Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять, зокрема, державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх. Частиною 1, 2, 3 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Пунктом 1.1 Правил передбачено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. В пункті 2.16.7 Правил зазначається, що на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Згідно до п. п. 20 гл.1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/2, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 р.за № 719/4940, з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Зі змісту п. 2.8 Правил слідує, якщо в актовому записі про народження дитини батьком указаний чоловік заявниці або інша особа (за винятком випадків, передбачених ст. 135 СК України), то в унесенні змін стосовно визнання батьківства має бути відмовлено до вирішення судом питання щодо виключення з актового запису про народження відомостей про батька. Європейський суд з прав людини зазначив у справі «Йевремович проти Сербії», що у відповідності до ст. 8 Конвенції під час розгляду скарги про встановлення батьківства, суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, п. 109 рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня 2007 року). Крім того, законодавством чітко передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також вимогу ухвалювати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII). Отже, при вирішенні справ, зокрема, про визнання батьківства, суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом в результаті дослідження наявних доказів встановлено, що, враховуючи дату припинення шлюбу між відповідачами в судовому порядку, дитина [PERSON] народжена в шлюбі. Матеріали справи не містять клопотань учасників справи про призначення судово-генетичної експертизи. Разом з цим, до суду подано звіт за результатами ДНК-дослідження, проти висновків та результатів якого жодний учасник справи заперечень не висловив, крім того, він не має ознак недостовірності або недопустимості. Як передбачено ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постановах Верховного Суду від 20 вересня 2024 року в справі № 183/2690/21, від 16 травня 2018 року в справі № 591/6441/14-ц (на яку, зокрема, посилаються заявники) зазначено, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмета доказування в такій категорії справ. Доказами в такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто під час вирішення спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved