Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФОРВАРД КИЇВ-СЕРВІС 02» (далі - позивач) звернулось до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг. Позов обґрунтований тим, що позивач з 15.06.2016 здійснює управління будинком за адресою по [ADDRESS] . Власником квартири № 437 у цьому будинку є відповідач. Між сторонами було укладено договори про надання послуг з управління та утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території житлового будинку №1МС-437, №3 МС-437 від 06.04.2017. Відповідач не сплатив в повному обсязі за користування житлово-комунальними послугами. Таким чином, у відповідача виникла заборгованість з оплати наданих житлово-комунальних послуг за період з 01.09.2018 по 31.08.2024 у сумі 42506,80 грн. Також позивачем нараховано на борг інфляційні втрати у сумі 8252,79 грн. та 3 % річних у сумі 2780,72 грн. Отже, загалом позивач просить стягнути з відповідача 53540,31 грн. Згідно із Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено судді Майстренко О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень, призначено розгляд справи у судовому засідання на 11.03.2025. 10 лютого 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву у кому відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що позивач не може нараховувати оплату за послуги, так як відповідач не користувався квартирою і проживав за іншою адресою, а з вересня 2023 року проживає за межами України. Також відповідач вважає, що позивач ніколи не був управителем у будинку, що на думку відповідача підтверджується довідкою ОСББ «ЖК МИКИТСЬКА СЛОБОДА». Відповідач вказує, що розрахунок боргу є не обґрунтованими та не підтверджений належними доказами, а між сторонами договірні відносини припинились у 2018 році. На думку відповідача інфляційні втрати та 3 % річних не можуть нараховуватись у цьому спорі через дію карантину, а також у зв`язку із введеним в подальшому у лютому 2022 року воєнним станом. Відповідач також вважає, що представник позивача не міг підписувати позовну заяву, так як його довіреність не підписана діючим директором позивача Янок А.І. 19 лютого 2025 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано правову позицію позивача викладену у позові, а також додано, що вартість послуг завжди визначалась на підставі наказів позивача до яких додавались відповідні кошториси. Вказані накази разом з кошторисами завжди доводились до відома мешканців будинку у встановленому порядку. Також до відповіді на відзив позивачем додано копія актів звіряння розрахунків з організаціями, які здійснювали обслуговування будинку. 28 лютого 2025 року від відповідача надійшла заява в якій стверджувалось, що представник позивача не мав права підписувати позов, так як не мав довіреності від діючого директора А. Янок. 03 березня 2025 року від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідач підтримав правову позицію викладену у відзиві на позовну заяву. 05 березня 2025 року до суду надійшли письмові пояснення від позивача, в яких поряд з фактами наведеними у попередніх заявах по суті додано, що станом на лютий 2025 року ОСББ «ЖК МИКИТСЬКА СЛОБОДА» не приймало на загальних зборах рішення про передачу йому в управління будинку [ADDRESS] . Тому вказаний будинок знаходиться в управлінні позивача. 07 березня 2025 року до суду надійшли пояснення відповідача, в яких останній підтримав правову позицію, яка наведена у попередніх заявах по суті. 11 березня 2025 року представник позивача та відповідач у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. У зв`язку із неявкою сторін розгляд справи у судовому засіданні відкладено на 29.04.2025. 29 квітня 2025 року представник позивача та відповідач у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі. У зв`язку із неявкою сторін розгляд справи у судовому засіданні відкладено на 01.07.2025. 26 червня 2025 до суду надійшла заява відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції за межами приміщення суду. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 27.06.2025 заяву відповідача було задоволено, надано можливість відповідачу взяти участь у судовому засіданні о 10-30 год. 01.07.2025 у в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів - за допомогою програмного забезпечення vkz.court.gov.ua. Попереджено відповідача, що відповідно до ч. 5 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву. 01 липня 2025 року у судове засідання з`явився представник позивача, відповідач не приєднався до судового засідання у режимі відеоконференції. Відповідно до ч. 5 т. 212 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції. За вказаних обставин судом ухвалено проводити розгляд справи за відповідної явки учасників. Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити. Після стадії судових дебатів судом оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦПК України оголошено дату та час проголошення судового рішення - 09.07.2025. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до акту прийому-передачі об`єкта в управління від 15.06.2016 «УкрБудДевелопмент» передало в управління позивачу об`єкт за адресою: [ADDRESS] . Копія відповідного акту долучена до матеріалів справи. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] , що встановлено на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 407203403 від 09.12.2024. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , №1МС-437 від 08.04.2017, договір про надання послуг з управління будинком, об`єктами благоустрою та прибудинковою територією житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , №3МС-437 від 08.04.2017. Позивачем надано розрахунок, згідно якого за період з 01.09.2018 по 31.08.2024 за відповідачем обліковується борг по оплаті житлово-комунальних послуг у сумі 42506,80 грн. Також позивачем на вказану заборгованість відповідно до ст.. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) нараховано інфляційні втрати у сумі 8252,79 грн. та 3 % річних у сумі 2780,72 грн. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення заборгованості): - житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. - утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. У ст. 13. Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території. санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загачьного користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання. укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). З огляду на наведені положення вищевказаних Законів можна сказати, що для послуг з управління багатоквартирним будинком, що повинні надаватись сьогодні управителем співвласникам багатоквартирного будинку, характерним є те, що до їх складу фактично входять послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначені в законі, що втратив чинність. Згідно з п. 3-1 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що діє на сьогоднішній день визначено, що договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуг з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі вивезення побутових відходів за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладені за правилами, визначеними цим Законом. У разі якщо згідно з такими договорами передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах. Відповідно до статей 156, 162 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Згідно з п.п. 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом на підставі наданих доказів встановлено, що позивач з червня 2016 року здійснює управління будинком [ADDRESS] . Позивачем долучено до матеріалів справи акти звіряння розрахунків з контрагентами, які підтверджуються виконання позивачем обов`язків з управління вищевказаним будинком, а отже надання житлово-комунальних послуг власникам квартир у будинку. Відповідач є власником квартири №437 у вказаному будинку та уклав відповідні договори про надання послуг з управління будинком, об`єктами благоустрою та прибудинковою територією житлового будинку [ADDRESS] . Доказів припинення або розірвання вказаних договір відповідачем до суду не надано. Надані відповідачем копії заяв від 07.03.2018, в яких він просить переглянути вказані договори не свідчить про припинення чи розірвання вказаних договорів. Відповідачем не надано доказів, що інші особа, зокрема ОСББ «ЖК МИКИТСЬКА СЛОБОДА», прийняла на баланс будинок [ADDRESS] , здійснює управління вказаним будинком і відповідно надає житлово-комунальні послуги власникам квартир у будинку. Відповідач не надав суду докази, що за спірний період (вересень 2018 року - серпень 2024 року) він сплачував за житлово-комунальні послуги позивачу або іншій особі, яка здійснювала управління будинком. Отже, позивачем доведено, що ним надавались житлово-комунальні послуги відповідачу як власнику квартири. Фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідач має заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданим суду розрахунком. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. На підтвердження своїх доводів позивач надав суду розрахунок заборгованості, згідно якого з період з 01.09.2018 по 31.08.2024 за відповідачем обліковується борг по оплаті житлово-комунальних послуг у сумі 42506,80 грн. Відповідач не надав суду іншого розрахунку, або доказів, які б підтвердили погашення боргу за надані позивачем послуги. Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачів на користь позивача нарахованих сум інфляційних втрат та трьох процентів річних. При цьому суд звертає увагу, що відповідні нарахування здійсненні до 24.02.2022, що свідчить про врахування позивачем норм постанови Кабінеті Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022 №206 (зі змінами). Щодо тверджень відповідача, про безпідставне нарахування позивачем штрафів, то слід звернути увагу, що інфляційні нарахування та три проценти річних не є неустойкою, а тому правомірно нараховані позивачем. Також суд не приймає доводи позивача, про те, що він протягом спірного періоду не проживав у квартирі [ADDRESS] . Відповідач протягом спірного періоду був власником квартири і мав діючи договірні зобов`язання перед позивачем з оплати житлово-комунальних послуг, які був зобов`язаний виконувати належним чином не залежно від факту мешкання у вказаній квартирі. В частині тверджень відповідача, що представник позивача не мав повноважень на підписання позовної заяви, то зазначене не знайшло свого підтвердження. Так до позовної заяви долучена довіреність позивача від 12.09.2024 видана на за підписом директора [PERSON] на представника [PERSON] , згідно якої представник позивача в тому числі наділений повноваженням підписання та подання позову. До суду не надходило відомостей, що після зміни директора позивача у грудні 2024 року вказана довіреність була скасована. Більше того до відповіді на відзив долучена нова довіреність від 16.12.2024 на представника позивача [PERSON] за підписом директора А.Янок, яка містить аналогічні повноваження представника позивача. За вказаного суд вважає, що представник позивача був уповноважений підписати та подати позовну заяву у цій справі. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними, а відповідач належними доказами не спростував доводи позивача. Відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з урахуванням задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved