Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

І. Описова частина 1. Стислий зміст позовної заяви 14 квітня 2025 року [PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом, який був збільшений під час розгляду справи, до [PERSON] про змінення розміру аліментів, які визначені рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 2016 року (справа № 607/11762/16-ц), про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки: [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, однак не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18 жовтня 2016 року і до повноліття дитини, на 1/8 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з часу набрання рішенням суду законної сили, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 2 - 6, 24 - 27). В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 2016 року (справа № 607/11762/16-ц) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки: [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, однак не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18 жовтня 2016 року і до повноліття дитини. Позивач вказує, що у 2017 році між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб. У цьому шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Автор позовної заяви посилається на те, що дружина наразі не працює, оскільки перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, тож на його утриманні перебуває дружина та троє малолітніх дітей. Позивач підкреслює, що він добровільно сплачує аліменти на утримання дитини - [PERSON] , заборгованості зі сплати аліментів не має та ніколи не було. [PERSON] зазначає, що працює на посаді прокурора відділу Тернопільської обласної прокуратури та згідно довідки про доходи за 2024 рік, його заробітна плата становила 1 102 096 гривень. Розмір сплачених ним аліментів за 2024 рік становить 212 235 гривень, тобто, майже 18 тисяч гривень на місяць. Відповідач працює на посаді головного спеціаліста апарату суду і її дохід за 2024 рік становив 241 734 гривні. У позові також вказано, що згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19 листопада 2024 року № 4059-IX з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу для дітей віком від 6 років до 18 років становить 3 196 гривень. Середня заробітна плата по Тернопільській області за даними Головного управління статистики у Тернопільській області становить 13 033 гривні, та від такого заробітку становить 3 260 гривень на одну дитину. Тобто аліменти, які стягуються з нього перевищують прожитковий мінімум в понад 5 разів і в стільки ж за від середньої заробітної плати по Тернопільській області, що не є обґрунтованим. Аліменти повинні використовуватись виключно для задоволення потреб дитини, її гармонійного фізичного та духовного розвитку й не можуть слугувати для безпідставного збагачення отримувача аліментів. Позивач наголошує на тому, що обов`язок матеріального утримання неповнолітніх дітей закон покладає на обох батьків в рівній мірі, а тому, стягнення з позивача грошового забезпечення, яке становить близько 17 686 гривень є надмірним та може бути підставою для особистого збагачення відповідачки. [PERSON] вказує на те, що розмір аліментів, які з нього стягуються, не відповідає дійсним потребами осіб на чиє утримання вони спрямовані, не враховує матеріальне становище сторін, не ґрунтується на фактичних обставинах справи та мети зобов`язання щодо утримання. Розмір стягуваних аліментів повинен служити задоволенню актуальних життєвих потреб, відповідати життєвому стандарту в місці проживання, а не призводити до збагачення та бути джерелом інших нецільових витрат. Тобто, 1/8 частина його доходу - це приблизно 106 000 гривень на рік або понад 8 800 гривень щомісяця, що суттєво перевищує встановлений законодавством мінімум для дитини віком від 6 до 18 років - 3 196 гривень. Позивач також звертає увагу суду, що [PERSON] є власницею 3 квартир, гаража та користується автомобілем преміум класу, що свідчить про достатній рівень життя та доходів і дає можливість брати участь у забезпеченні дитини. Таким чином, він вважає за доцільне зменшити розмір аліментів на першу дитину з на 1/8 доходу, що дозволить йому забезпечувати належний рівень життя всім трьом дітям та виконувати свої батьківські обов`язки рівною мірою. 2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив Відповідач [PERSON] своїм правом на відзив, що передбачене статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), не скористалася. 3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 квітня 2025 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 20, 21). Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити, зменшивши розмір аліментів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується, зокрема, рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 0610256814938, а також оголошеннями про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме (а.с. 40, 41, 47). Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні. Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до статті 128 ЦПК України: суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою (частина перша); судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частина п`ята); у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (пункт 2 частини сьомої); днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункти 1 - 4 частини восьмої). Верховний Суд, аналізуючи приписи пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, зазначив, що відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі, отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження (постанова від 30 листопада 2022 року, справа № 760/25978/13-ц). Згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тож суд вважає за можливе проведення судового засідання за відсутності відповідача, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такий висновок суду кореспондує з висновком Верховного Суду, який полягає у тому, що у випадку якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (постанова від 01 жовтня 2020 року, справа № 361/8331/18). Відтак, суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому, відповідно до статті 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи. ІІ. Мотивувальна частина 1. Фактичні обставини встановлені судом. [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої вказано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , відповідний актовий запис № 1845, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції (а.с. 9). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2025/004372331 від 02 квітня 2025 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 2016 року (справа № 607/11762/16-ц) з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки: [PERSON] , [INFO] , в розмірі (однієї чверті) усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, однак не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 жовтня 2016 року і до повноліття дитини (а.с. 14). 13 липня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , актовий запис № 435, видане Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (а.с. 13). У цьому шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією повного витягу свідоцтва про народження [NUMBER] , воєводство: підкарпатське, відділ реєстрації актів громадянського стану в м. Жешів, позначення акту: 1863011/00/AU/2019/125995, дата складання: 27 серпня 2019 року, місце складання: Жешів (а.с. 10, 11) та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , відповідний актовий запис № 649, видане Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 12). Відповідно до довідки про доходи Тернопільської обласної прокуратури № 21-05-25 від 17 січня 2025 року, виданої [PERSON] , він працює на посаді прокурора відділу та його заробіток за період з січня по грудень 2024 року склав 1 102 095,65 гривень (а.с. 15). Згідно довідки Тернопільської обласної прокуратури № 21-28-25 від 04 квітня 2025 року, виданої прокурору відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Тернопільської обласної прокуратури Пащенку В.В., відрахування із заробітної плати на утримання доньки [PERSON] проводяться щомісячно, заборгованість зі сплати аліментів відсутня (а.с. 17). Як вказано у наказі від 15 січня 2025 року № 41к прокурору відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання, досудового розслідування та підтриманням публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Тернопільської обласної прокуратури [PERSON] надано відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами тривалістю 126 календарних днів з 15 січня до 20 травня 2025 року включно (а.с. 34). Наказом від 15 січня 2025 року № 395к прокурору відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання, досудового розслідування та підтриманням публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Тернопільської обласної прокуратури [PERSON] надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 21 травня 2025 року до [INFO] включно (а.с. 35). Як вбачається з щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2024 рік у власності [PERSON] перебуває три квартири, площами: 43,0 кв.м., 95,6 кв.м., 49 кв.м., гараж, площею 20,9 кв.м., квартира у користуванні площею 50,8 кв.м. та автомобіль у безоплатному користуванні марки «Lexus RX350», рік виробництва 2014. Заробітна плата за вказаний період становить 241 734 гривні (а.с. 28 - 33). 2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. 2.1. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків (частина друга); сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя). Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп). Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із статтями 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 2.2. Відповідно до частини першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 1989 року держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Сімейний кодекс України (далі - СК України) визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів (частина перша статті 1). Як вказано у статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з вимогами частини першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України); способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частини перша - третя статті 181 СК України). Системне тлумачення зазначених норм дає підстави для висновку, що дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, а способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів). 2.3. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першою статті 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Аналіз цієї норми дає можливість дійти висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Верховний Суд у постанові від 14 грудня 2022 року (справа № 727/1599/22), беручи до уваги висновок Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, зауважив, що враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, тож у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів; значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Верховний Суд також зазначив, що статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів (див. постанову Верховного Суду від 20 грудня 2021 року, справа № 681/15/21). 2.4. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилося двоє дітей: дочка [PERSON] та син [PERSON] від іншого шлюбу з [PERSON] , яка перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Тобто, на його утриманні перебувають крім доньки [PERSON] , ще двоє дітей та дружина. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що матеріальне становище позивача змінилося у зв`язку з народженням у другому шлюбі доньки [PERSON] та сина [PERSON] , та те, що дружина перебуває у декретній відпустці для догляду за дитиною, що на підставі положень статті 192 СК України є підставою для зміни розміру аліментів. Доводи позовної заяви та надані суду докази доводять факт позовних вимог в частині зміни матеріального становища у зв`язку з народженням двох дітей. Встановлено, що у другому шлюбі у [PERSON] народилася донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Зазначена обставина відповідно до положень статті 192 СК України є самостійною підставою для зміни розміру аліментів. Так, конструкція зазначеної статті визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Такий висновок суду ґрунтується на позиції Верховного Суду, що сформульована у постанові від 31 липня 2024 року (справа № 278/2599/23). Тож суд доходить висновку, що народження у позивача двох дітей та перебування дружини у декретній відпустці для догляду за дитиною до трирічного віку спричинило зміну його матеріального стану, відтак позовні вимоги мають належне підґрунтя, оскільки зазначена обставина очевидно потребує додаткових фінансових витрат. Отже, у цій справі судом встановлено наявність двох самостійних підстав для зміни розміру аліментів: зміна матеріального та сімейного стану позивача, після визначення рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 2016 року (справа № 607/11762/16-ц) розміру аліментів на доньку: [PERSON] , [INFO] . ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог в частині зміни матеріального становища [PERSON] у зв`язку з утриманням двох дітей. При цьому вказана обставина є самостійною підставою для зменшення розміру стягуваних із нього аліментів на користь [PERSON] з 1/4 на 1/7 частин, оскільки саме такий розмір, на думку суду, буде справедливим та збалансованим, забезпечить інтереси усіх неповнолітніх дітей позивача. Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд бере до уваги той факт, що позов про зменшення розміру аліментів задоволено частково, а [PERSON] звільнена від сплати судового збору на підстав пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позов задоволено частково, що у відсотковому співвідношенні становить 75% від позову, а [PERSON] сплачено судовий збір у сумі 1 211,20 гривень, про що свідчить квитанція ПН 215600426655 від 14 квітня 2025 року (а.с.1), судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 908,40 гривень (1 211,20 * 75%) слід повернути з рахунку Державного бюджету України на користь [PERSON] в порядку передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial