Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, у якому зазначив, що його мати [PERSON] померла [INFO] , і їй на час смерті належав житловий будинок за адресою [ADDRESS] . На момент смерті матері та після її смерті і до цього часу позивач постійно проживав у вказаному будинку,, користувався та оброблював земельну ділянку, тобто прийняв спадщину у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України. Інших зареєстрованих у будинку осіб та спадкоємців не було. Вчасно у шестимісячний строк позивач не звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав. У своєму позові позивач просив: - встановити факт, що [PERSON] постійно проживав разом із своєю матір`ю [PERSON] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , станом на [INFO]; - визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на житловий будинок літ. "А-1", з прибудовою літ. «А1», верандою літ. «а2», загальною площею 80,10 кв.м., житловою площею 32,10 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою від 20 травня 2025 року було відкрито провадження у справі та її розгляд призначено у загальному порядку. Позов підсудний Люботинському міському суду Харківської області за місцезнаходженням нерухомого майна. Ухвалою від 10 червня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано докази з Харківської районної державної нотаріальної контори. Ухвалою від 10 червня 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду у судовому засіданні. Представник відповідача Люботинської міської ради 30.05.2025 подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, де просив розглянути справу за наявними доказами, відповідно до законодавства. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав позов у повному обсязі. Позивач надав суду пояснення про те, що він з дружиною та своїми дітьми, які на той час були неповнолітніми, постійно проживав разом зі своєю матір`ю у [ADDRESS] , оскільки матір страждала на психічне захворювання і потребувала постійного стороннього догляду і сама жити не могла. Недієздатною її ніхто не визнавав, а батько пішов з їх сім`ї, коли йому було 3 роки. При цьому він був зареєстрований у квартирі в м. Харкові, яка на той час була порожня, а зараз там живуть його повнолітній син з власною сім`єю. З матір`ю вони жили постійно до її смерті у 2005 році, доглядали її, він сплачував комунальні послуги. Він організовував похорон матері, а після, з дружиною продовжили жити у будинку матері, робити у будинку ремонт і сплачувати за електроенергію. Свідок [PERSON] надала пояснення про те, що [PERSON] вона знає з дитинства, він жив недалеко від неї у селищі Караван разом із матір`ю по [ADDRESS] , робив ремонти та будівельні роботи у цьому будинку. Коли він одружився, то жив у матері зі своєю жінкою та дітьми. [PERSON] постійно жив із матір`ю до її смерті, поховав її та продовжив жити у цьому будинку [ADDRESS] . Свідок [PERSON] надав пояснення про те, що [PERSON] він знає з дитинства, і вони вдвох жили і живуть у [ADDRESS] по сусідству. [PERSON] після одруження, жив постійно у своєї матері в будинку по [ADDRESS] , разом з дружиною та дітьми, які виїхали вже після повноліття. [PERSON] будував у матері гараж, піклувався про будинок, доглядав матір, яка страждала на психічну хворобу і не могла жити сама. Він жив з матір`ю разом до її смерті, поховав матір, і до цього часу продовжує жити в цьому будинку. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч.ч.1,2,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч.ч.1,3 ст.13, ч.1 ст.49 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Сторонни користуються рівними процесуальними правами. Відповідно до ст.76, ч.ч.1,2,3 ст.77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За ч.ч.1,5,6 ст.81,ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, дослідивши докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Люботин, Харківського району Харківської області, згідно до паспорта громадянина України [NUMBER] , 23.11.2005р. був знятий з реєстрації у Червонозаводському р-ні м.Харкова та з 09.12.2005 р. зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с. 8) Згідно до свідоцтва про народження [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 10) [PERSON] , відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] , померла у місті Люботин [INFO]. (а.с. 11) Згідно до відповіді КП «Люботинське АПБ» ЛМР від 03.03.2025, житловий будинок за адресою [ADDRESS] , зареєстрований на праві власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 12.05.1990 року. (а.с. 12) 23 березня 2025 Люботинським БТІ на замовлення [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок за адресою [ADDRESS] . (а.с. 13-16) Відповідно до довідки Люботинського БТІ від 23.03.2025, зазначено наступні характеристики житлового будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] : інвентаризаційна вартість нерухомого майна 212628 грн. Самочинне будівництво та переобладнання відсутнє, всі будівлі та споруди збудовані до 05.08.1992 року. Усього наявні наступні будівлі: житловий будинок літ. «А-1», з прибудовою літ. «А1», з верандою літ. «а2», загальною площею 80,10 кв.м., житловою площею 32,10 кв.м., та господарські будівлі погріб літ. «Б», вбиральня літ. «В», душ літ. «Г», сарай літ. «Д», літня кухня літ. «Е», гараж літ «Ж», навіс літ. «З», огорожа №3-6, колонка №7, вигрібна яма №8. (а.с. 17) Членами ОСН «Караван» 15 квітня 2025 року складено акти, завірені печаткою Виконавчого комітету ЛМР про те, що [PERSON] з 2000 року по теперішній час фактично мешкає за адресою [ADDRESS] , де проживав у тому числі і з [PERSON] по день її смерті та вели спільне господарство. (а.с. 25-26) Голова ОСН «Караван» [PERSON] склав 15.04.2025 акт про те, що [PERSON] з 2000 року по теперішній час фактично мешкає за адресою [ADDRESS] . Спочатку він проживав разом зі своєю матір`ю [PERSON] , так як остання була людиною похилого віку - допомагав їй та вів з нею спільне господарство. Після смерті [PERSON] [INFO] , [PERSON] разом зі своєю сім`єю залишився проживати у вказаному будинку, за власний кошт робить ремонт будинку, обробляє земельну ділянку, дбає про належний стан нерухомості, та сплачує податки і комунальні послуги. (а.с. 27) Згідно до відповіді Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області від 18.06.2025, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , до нотаріальної контори у шестимісячний строк із заявами про прийняття або відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадкове майно нікому не видавалося, відомостей про наявності заповіту від вказаної особи не виявлено. (а.с. 44-46) Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно приписів п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факт постійного проживання [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] на час її смерті у вказаному домоволодінні за адресою [ADDRESS] , підтверджується актами ОСН «Караван», а також поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили тривалий строк проживання [PERSON] разом з матір`ю та після її смерті. Суд вважає, що вимога про встановлення факту постійного спільного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцею [PERSON] на час відкриття спадщини у належному їй домоволодінні за адресою [ADDRESS] , підлягає задоволенню, оскільки даний факт знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду та породжує юридичні наслідки, оскільки встановлення зазначеного факту необхідно позивачу для вирішення питання щодо можливості визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. При цьому, суд бере до уваги, що з моменту смерті спадкодавиці сплинуло майже двадцять років, і Люботинська міська рада Х/о, представляючи територіальну громаду, не має претензій на спадкове нерухоме майно та не заперечувала проти задоволення позову. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини відповідно ст.1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно ч.1,2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За ст.ст.1261, 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За частиною 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом, [PERSON] на праві власності належав житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Син [PERSON] - [PERSON] , будучи зареєстрованим у місті Харкові, постійно проживав з матір`ю за цією адресою у сел. Караван до її смерті [INFO] , та продовжив жити у цьому будинку після її смерті до цього часу, тобто прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, бо постійно мешкав разом з матір`ю у вищезазначеному домоволодінні на час її смерті. Зареєстрував своє місце мешкання у цьому будинку за вказаною адресою він невдовзі після смерті матері - [INFO] . До нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини за [PERSON] ніхто не звертався, заповіту спадкодавиця не залишала, спадкова справа не заводилася. Право власності на нерухоме майно до цього часу значиться за померлою [PERSON] . Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Судом встановлено, що позасудовий порядок захисту прав [PERSON] у даному випадку є неможливим. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17. Надавши правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, з`ясувавши всі обставини справи, суд вважає доведеним обставини, які мають значення, наявність підстав, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті його матері - підлягають задоволенню. Оскільки позивач не наполягає на стягненні з відповідача суми сплаченого судового збору передбаченого ст.141 ЦПК України, суд такі витрати не стягує. На підставі викладеного,

Outcome: approved