Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду в якому посилався на те, що 22.11.20222 року рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області розірвано шлюб між позивачем і відповідачкою. Згідно вказаного рішення малолітні діти [PERSON] та [PERSON] залишилися проживати разом із батьком [PERSON] . Посилався на те, що з часу розірвання шлюбу відповідачка участі у вихованні та утриманні дітей не приймає. Сторони уклали нотаріально посвідчений договір, згідно умов якого, визначено місце проживання сина з ним. В договорі не вказувалося про дочку [PERSON] , оскільки останній виповнилося 14 років, і вона має право вільно обирати собі місце проживання, батьки не вправі обмежувати її право, однак донька і надалі проживає разом із батьком. Вказував, що станом на день звернення до суду він працює у службі судової охорони на посаді начальника ВОО та ПГП ТУ ССО у Чернівецькій області. В разі визнання юридичного факту самостійного утримання та виховання малолітньої дитини він матиме можливість на звернення до роботодавця для отримання додаткової щорічної відпустки, як одинокий батько. Окрім цього, вказував, що в разі якщо дитина захворіє, він зможе оформити лікарняний для здійснення належного догляду за нею та оформлення матеріальної допомоги як застрахованій особі. Зазначав, що він не має іншої можливості підтвердити факт самостійного виховання дитини; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення даного юридичного факту. Ухвалою суду від 20.11.2024 р. відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 15.01.2025 року залучено до участі в якості третьої особи без самостійних вимог Службу у справах дітей Кадубовецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області. Ухвалою суду від 26.03.2025 року залучено до участі в якості третьої особи без самостійних вимог [INFO] . Ухвалою суду від 26.03.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою від 11.06.2025 року витребувано докази у Державної прикордонної служби України. Відповідачка відзив\~на позов\~не надала.Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. При цьому пояснив, що встановлення даного факту має для його довірителя юридичне значення, оскільки напряму впливає на права й обов`язки та інтереси його і неповнолітнього сина, який перебуває на його самостійному вихованні - неможливість самостійно, без узгодження з колишньою дружиною подавати заяви від імені та в інтересах сина, представляти його інтереси в різних установах, наприклад, зняття з реєстрації місця проживання, оперативного переміщення дитини, здійснення заходів пов`язаних з лікуванням-навчанням дитини. Крім того, вказував, що позивач має відстрочку від призову до лав ЗСУ до завершення мобілізації. Зазначив,що на даний час, через третіх осіб, його довірителю стало відомо, що відповідачка виїхала за межі України і в найближчий час немає наміру повертатися. З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким встановити наступний факт, що має юридичне значення: що він (позивач) самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина [PERSON] . \~ \~ \~ \~Відповідачка в\~судові засідання\~не з`являлася,\~нею до\~суду подана\~заява з\~проханням слухати\~справу у\~її відсутності,\~не заперечує\~проти задоволення\~позову. \~ \~ \~ \~Представник Служби у справах дітей Кадубовецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, ним до суду подана заява з проханням розглядати справу у його відсутності \~ \~ \~ \~Представник [INFO] в судове засідання не з`явився до суду подана заява з проханням розглядати справу у його відсутності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, заяви заінтересованих осіб, дослідивши письмові докази по справі доходить до наступних висновків. Згідно з частиною 2 статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується. Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Статтею 315 ЦПК України наведено перелік фактів, що мають юридичне значення, справи про встановлення яких розглядаються судом. Пунктом 2 частини 1 статті 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. В пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Касаційний цивільний суд Верховного Суду у справі №363/214/17-ц від 22.08.2018 року, прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку не є вичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду № 201/5972/22 від 11 вересня 2024 року факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватися у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини та може вирішуватися у межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, детально врегульовані Сімейним кодексом України та спеціальними законодавчими актами. За змістом положень статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Статтею 29 Цивільного кодексу України регламентовано, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Судом встановлено, що шлюб між сторонами: [PERSON] та [PERSON] рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 22.11.2022 року розірвано, місце проживання малолітніх дітей визначено з батьком, що стверджено копією рішення по справі №716/1519/22. Від вказаного шлюбу народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , відповідно. З довідки №546 від 18.06.2024 року виданої Кадубовецькою сільською радою Чернівецького району Чернівецької області вбачається, що до складу сім`ї [PERSON] (позивача) входить донька [PERSON] , 2009 р.н. та син [PERSON] , 2016 р.н. З копії договору про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні вбачається, що малолітній [PERSON] , [INFO] за домовленістю між колишнім подружжям [PERSON] , перебуватиме на утримані та буде виховуватися батьком і проживатиме з ним з адресою: [ADDRESS] . Крім того, умовами договору погоджені інші аспекти участі батьків в житті дитини. З повідомлення директора Заставнівського ЗЗСО І-ІІІ ступенів №145 від 21.062024 року, вбачається, що [PERSON] , навчається в 2-а класі Заставнівського ЗЗСР з 01.09.2022 року. Батько [PERSON] постійно цікавиться навчанням та поведінкою дитини, підтримує зв`язок зі школою, регулярно відвідує батьківській збори. Відповідно до службової характеристики майора Служби судової охорони [PERSON] , [INFO] , останній позитивно характеризується за місцем роботи, розлучений та здійснює виховання, догляд за двома неповнолітніми дітьми. З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] від 25.02.2025 року вбачається, що він проживає разом зі своїми батьками: [PERSON] та [PERSON] та дітьми: неповнолітньою донькою [PERSON] та малолітнім [PERSON] [PERSON] в будинку [ADDRESS] . Будинок площею 209 кв.м., в будинку для дітей є окремі кімнати. Зі скрін-копії додатку «Резерв+» вбачається, що [PERSON] [INFO] , відповідно до військово-облікового документу надано відстрочку до завершення мобілізації. \~ \~ \~ \~Згідно довідки №19/52140-25-Вих. від 24.06.2025 з Державної прикордонної служби України [PERSON] , [INFO] , станом на 11.06.2025 року виїхала за межі України в пункті пропуску Краківець. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). \~ \~ \~ \~За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). \~ \~ \~ \~Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до положень статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. \~ \~ \~ \~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. \~ \~ \~ \~Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Як було встановлено судом, відповідачка 11.06.2025\~року \~виїхала за\~кордон,\~що підтверджується\~відомостями з\~Державної прикордонної\~служби України. Тобто, відповідачка поїхавши від родини, залишила неповнолітню доньку та малолітнього сина на повному вихованні та утриманні батька, який забезпечує їх харчуванням, ліками, одягом, піклується про їх стан здоров`я, займається їх розвитком, як духовним так і фізичним. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Отже, при розгляді справ щодо виховання, місця проживання дитини, тощо суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У суду не має підстав сумніватись в достовірності письмових доказів, а тому суд переконаний, що позивачем доведений факт самостійного виховання та утримання дитини: сина [PERSON] , 2016 року народження. \~ \~ \~ \~Крім того, судом береться до уваги та обставина, що у позивача наявна відстрочка від призову на весь період мобілізації, а тому задоволення його позовних вимог, на думку суду, не свідчить про його можливе бажання ухилитися від мобілізації у воєнний час. \~ \~ \~ \~ Перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини справи, зокрема те, що відповідачка з 11.06.2025 року перебуває за межами території України, не заперечує щодо того, щоб їхні діти, зокрема, малолітній син проживав разом із батьком, на його самостійному вихованні та утриманні, враховуючи принципи захисту та піклування про дітей, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітнього сина є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. \~ \~ \~ \~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. \~ \~ \~ \~Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. \~ \~ \~ \~Факт, який просить встановити позивач, є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника як батька малолітньої дитини, і таке потрібне з метою захисту прав та інтересів дитини. \~ \~ \~ \~Іншого позасудового порядку встановлення даного факту, передбаченого законом, немає. \~ \~ \~ \~Встановлення даного факту не суперечить закону і жодним чином не порушує прав і законних інтересів інших осіб. Відомості, які б спростовували даний висновок суду - відсутні. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved