Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-03 00:00:00

ТОВ "Споживчий центр" через свою представницю за довіреністю Чехун Ю. В. звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 09.07.2024-100001699 від 09.07.2024 у розмірі 20\~716,50 грн. В обґрунтування поданого позову позивач зазначив, що 09.07.2024 між ТОВ "Споживчий центр"та [PERSON] укладений кредитний договір (оферти) № 09.07.2024-100001699.Відповідно до умов укладеного договору ТОВ "Споживчий центр"надало відповідачу кредит у розмірі 7 000,00 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 09.07.2024, строком на 98 календарні дня. Отримавши кредитні кошти на визначених кредитним договором умовах відповідач взяті на себе зобов`язання зі своєчасного їх повернення не виконав. Станом на 14.10.2024 наявна заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 20\~716,50 грн, яка складається із заборгованості зі сплати тіла кредиту в розмірі 7 000,00 грн, заборгованості зі сплати процентів у розмірі 9 166,00 грн, заборгованості з комісії у розмірі 1\~050,00 грн, та неустойки в розмірі 3\~500,00 грн. На момент звернення до суду відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ "Споживчий\~центр" та стало підставою звернення до суду. Тому просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 09.07.2024-100001699 від 09.07.2024 в сумі 20\~716,50 грн та відшкодувати понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2\~422,40 грн. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 06.05.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, постановлено розгляд справи по суті розпочати через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі. Під час підготовки справи до судового розгляду по суті суд установив, що відповідач [PERSON] правом подання відзиву на позов не скористався, жодних заяв або клопотань суду не надав. За таких обставин суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, дійшов висновку про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Правовідносини, що виникли між сторонами спору, є договірними відносинами, пов`язаними із отриманням позики та відповідальності за порушення взятих на себе позичальником зобов`язань, тому до їх правового врегулювання застосуванню підлягають норми Розділу ІІ «Загальні положення про договір» та Глави 71 Розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» Книги П`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України. Також, при розгляді вказаної цивільної справи суд враховує загальні засади цивільного судочинства, зокрема принцип змагальності сторін, нормативне визначення якого надано у статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням стороною процесуальних дій покладено на кожну із сторін. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування" (Закон № 1734-VII) договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону № 1734-VII договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 205 Цивільного кодексу України визначені вимоги до форми правочину, відповідно до вказаної норми регламентовано, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів регламентовані Законом України «Про електронну комерцію» (Закон № 675-VIII). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 11 Закону № 675-VIII). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. У свою чергу частиною 5 статті 11 Закону № 675-VIII встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Вимогами ч. 8 ст. 11 Закону № 675-VIII передбачено, що у разі укладення електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII). Судом встановлено, що 09.07.2024 [PERSON] уклав із ТОВ "Споживчий центр" кредитний договір № 09.07.2024-100001699, який разом з пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) від 09.07.2024, заявкою, підтвердженням про отримання кредиту складає кредитний договір. За умовами заяви відповідачеві був наданий кредит шляхом перерахування грошових коштів у сумі 7 000,00 грн на картковий рахунок, строк дії кредиту 98 днів, дата повернення кредиту 14.10.2024, процентна ставка фіксована незмінна ставка у розмірі 1,35 % за один день користування кредитом. Грошові кошти в сумі 7 000,00 грн були зараховані на вказаний відповідачем картковий рахунок, що підтверджено відповідною квитанцією (а.с. 15-26; 36). Відповідно до заявки кредитного договору визначено порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором, а саме: платежі з повернення кредиту, сплати відсотків за його користування терміни їх сплати, в порядку та на умовах, визначених публічною пропозицією ТОВ "Споживчий центр» на укладення договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 21-23). Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору, належними сторонами. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобов`язання регламентовані статтею 611 Цивільного кодексу України, відповідно до якої у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. У свою чергу частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналізуючи наведене суд дійшов висновку, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором № 09.07.2024-100001699 від 09.07.2024, надавши відповідачеві кредитні кошти в порядку та на умовах, передбачених договором. Натомість відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконав належним чином та у повному обсязі, у зв`язку із чим за ним рахується заборгованість, яка позивачем визначена у розмірі 7\~000,00 грн заборгованість зі сплати тіла кредиту, 9\~166,50 грн зі сплати процентів, 1\~050,00 грн комісії та неустойка в сумі 3\~500,00 грн, а всього 20\~716,50 грн. Проте суд не в повній мірі погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості, з огляду на таке. Умовами договору сторони визначили, що за користування кредитними коштами позичальник сплачує фіксовану незмінну процентну ставку у розмірі 1,35 % за 1 день користування кредитом. Однак, відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір процентної денної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Положеннями пункту 17 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», регламентовано, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" (набрав чинності 24.12.2023),максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Натомість у спірних правовідносинах нарахування за весь період користування відповідачем кредитними коштами проведено за ставкою 1,35 % за кожен день користування кредитними коштами, що не відповідає положенням закону. За таких\~обставин судом\~встановлені підстави\~для проведення\~власного розрахунку\~заборгованості зі\~сплати процентів\~за період\~з 09.07.2024\~(укладення\~кредитного договору)\~до 14.10.2024\~(кінцевий\~строк дії\~кредитного договору). Як слідує з наведених змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, відсотки нараховуються таким чином: -з 09.07.2024 до 19.08.2024за ставкою 1,35 % в день відповідно до п. 5 договору, що загалом становить 3\~969,00 грн (7\~000,00 грн х 1,35 %/дн х 42 дн); -з 20.08.2024 до 14.10.2024 за ставкою 1,00 % в день загалом становить 3\~920,00 грн (7\~000,00 грн х 1,00 %/дн х 56 дн). Отже, проведеним розрахунком судом установлено, що розмір простроченої заборгованості відповідача зі сплати процентів за договором № 09.07.2024-100001699 від 09.07.2024 становить 7\~889,00 грн (3\~969,00грн + 3\~920,00 грн). Також судом не встановлена правова підстава для стягнення з відповідача неустойки у розмірі 3\~500,00 грн з огляду на таке. Відповідно до п. 18 Прикінцевий та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Таким чином судом установлено, що позивач після укладення кредитного договору належним чином та у повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання, надавши відповідачеві кредит у визначеному умовами договору розмірі. Натомість відповідач взяті на себе зобов`язання порушив у частині сплати процентів за користування кредитними коштами та повернення кредиту, внаслідок чого за ним рахується заборгованість. Такі дії з боку відповідача порушують права позивача, і таке порушене право підлягає судовому захисту. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає положенням статті 16 ЦК України, тому позов підлягає до часткового задоволення зі стягненням на користь ТОВ "Споживчий центр" заборгованості у визначеному судом розмірі, а саме заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7\~000,00 грн, заборгованості зі сплати процентів у розмірі 7\~889,00 грн та комісії у сумі 1\~050,00 грн, а всього 15\~939,00 грн, відповідно позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки за наслідками розгляду справи судом прийнято рішення про часткове задоволення позовних вимог (76,94 %), стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають понесені позивачем витрати зі сплати судового збору в сумі 1\~863,79 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial