Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на її утримання. На обґрунтування вимог позивач в позовній заяві зазначила, що від спільного проживання без реєстрації шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Майже одразу після народження дитини сторони проживають окремо, донька проживає з позивачем та знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання позивача не надає, хоча працює та може надавати матеріальну допомогу, а тому позивач змушена звернутися до суду. Посилаючись на викладене, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 1/6 частини від всіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків для працездатних осіб. Ухвалою судді від 07.01.2025 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 08.07.2025 року до суду надійшли пояснення (які за змістом є відзивом на позов), згідно яких представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що відповідач ніколи не перебував у шлюбі із позивачем ані у зареєстрованому, ані фактичному. Проживали спільно з позивачем не більше трьох місяців, жодного офіційного або усталеного сімейного співжиття між ним не було, при цьому ст. 84 СК України передбачено право лише дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, тобто обов`язок по утриманню своєї дружини протягом трьох років після народження дитини виникає за умови наявної між сторонами зареєстрованого шлюбу. Також вказує, що позивач не довела своєї повної матеріальної неспроможності (оскільки утримує аліменти на доньку [PERSON] та дитину від попереднього шлюбу), при цьому сам по собі факт перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною не може бути безумовним доказом потреби в її утриманні. 09.07.2025 року до суду надійшли додаткові пояснення (які за змістом є відповіддю на відзив) представника позивача, яким просила задовольнити позов в повному обсязі, при цьому посилаючись на те, що між сторонами існували реальні сімейні відносини, відповідач визнав своє батьківство, закон не вимагає наявності між сторонами саме зареєстрованого шлюбу, достатньо факту батьківства і спільного проживання дитини. Обов`язок відповідача щодо утримання позивача не залежить від матеріального становища останньої. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її та позивача відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник до суду не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомленні вчасно та належним чином. Дослідивши наявні у справі матеріали (копія свідоцтва про народження, копію витягів з реєстру територіальної громади, копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фотознімки, скріншот телефонної переписки), суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість часткового задоволення позову. Відповідно ст.91 ч.2 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частини другої - четвертої ст.84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Згідно ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до Постанови КЦС ВС від 27.05.2020 в справі № 712/4702/19 (61-929 св20), право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд приймає до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , яке видано 16.05.2024 року Великоолександрівським відділом державної реєстрації актів цивльного стану у Бериславському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.8). Витяги з реєстру територіальної громади №2024/000992382 від 30.01.2024 та №2024/005824225 від 20.05.2024 свідчать, що [PERSON] проживає разом із донькою [PERSON] (а.с.13,22). [PERSON] є батьком дитини, малолітня дитина сторін проживає з позивачкою. Між позивачем та відповідачем на момент пред`явлення позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання її як жінки, яка не перебуває у шлюбі з чоловіком, у зв`язку з проживанням з нею дитини, якій не виповнилось три роки. Відповідач, будучи батьком дитини, належної матеріальної допомоги на утримання жінки, яка не перебуває у шлюбі з чоловіком, у зв`язку з проживанням з нею дитини, якій не виповнилось три роки, не надає. Таким чином, зваживши у сукупності докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/6 частини від всіх доходів відповідача щомісячно підлягають задоволенню, що не суперечить охоронюваним законом інтересам сторін і дитини, а також відповідає вимогам Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковим мінімумом є вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік» регламентовано, що з 01.01.2025 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць встановлено у розмірі 3028 грн. Враховуючи надані сторонами докази, наведені сторонами обставини щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки до досягнення останньою повноліття, суд вважає, що виходячи з принципу розумності та справедливості, з відповідача підлягає стягненню аліменти на користь позивача на її утримання саме в розмірі 1/6 частини всіх доходів відповідача. Саме такий розмір аліментів буде максимально відповідати всім окресленим вище принципам розрахунку, оскільки, має забезпечити позивачу отримання від батька дитини матеріального утримання на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму. Також слід зазначити, що термін сплати аліментів на утримання позивачки є короткочасним, а саме: з дня звернення до суду, і до досягнення дитиною трьох років, а тому сплата аліментів у визначеному судом розмірі не може суттєво впливати на матеріальний стан відповідача. Водночас суд роз`яснює, що сторони не позбавлені права звернутись до суду з позовом про зміну розміру аліментів у разі зміни їх матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я, в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України (ст. 192 СК України). Разом з тим, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення аліментів в розмірі не менше 50 відсотків для працездатних осіб недостатньо обґрунтованими, оскільки даний мінімальний розмірі аліментів нормами СК України визначений лише відносно дітей. Доводи сторони відповідача з приводу того, що обов`язок по утриманню своєї дружини протягом трьох років після народження дитини виникає за умови лише наявної між сторонами зареєстрованого шлюбу (ст. 84 СК України), а також не доведеність позивачем своєї повної матеріальної неспроможності, суд не бере до уваги та відхиляє їх, оскільки як зазначалось вище, таке право у позивача виникає на підставі ст.ст. 84,91 СК України, при цьому ними наголошується, що таке право має мати дитини незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Зазначене є підставою для часткового задоволення позову. Оскільки за даною категорією справ позивач звільнений від сплати судового збору та позов підлягає задоволенню частково, тому з відповідача на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь держави. Відповідно ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в стягненні аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 84 Сімейного Кодексу України та

Outcome: partial