Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Макаренко А.І. На підставі розпорядження № 01-08-1605 від 30.04.2025 року щодо повторного автоматизованого розподілу справи № 761/25083/21 за підписом керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Зборщік А.О., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані на розгляд судді Саадулаєву А.І. Позивач просить суд: 1. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» на користь [PERSON] вартість матеріального збитку в розмірі в розмірі -8107,88 грн. 2. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] франшизу в розмірі - 2600,00 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.04.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок ДТП позивачу як власнику транспортного засобу VOLKSWAGEN Transporter, д.н.з. [NUMBER] , завданий матеріальний збиток без ПДВ згідно звіту № 02/06/21 становить 32054,91 грн. розрахунок матеріального збитку позивача до відповідача-1 є наступним: 32054,91 грн. (матеріальний збиток без ПДВ, згідно звіту № 02/06/21) - 23947,03 грн. (страхове відшкодування ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» від 02.07.2021 року з вирахуванням франшизи в 2600 грн., згідно полісу ОСЦПВ № АР 1373357) = 8107,88 грн. Виходячи з зазначеного відповідачем-1 не здійснено доплату страхового відшкодування у розмірі 8107,88 грн. Розрахунок матеріального збитку позивача до відповідача-2 буде наступним. Добровільному порядку суму франшизи відповідач-2 не бажає відшкодувати в розмірі 2600 грн. Таким чином, франшизу у розмірі 2600,00 грн., відшкодовує відповідач-2. Відповідач-1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що з метою визначення розміру вартості матеріального збитку транспортного засобу VOLKSWAGEN, д.н.з. [NUMBER] з урахуванням зносу, відповідачем було замовлено проведення відповідних оцінювань в ФОП [PERSON] . Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку № 1584, завданого власнику колісного транспортного засобу, що був складений ФОП [PERSON] вартість матеріального збитку, заподіяного власнику пошкодженого транспортного засобу VOLKSWAGEN, д.н.з. [NUMBER] , складає 29389,93 грн., з урахуванням ПДВ на запасні частини. Сума страхового відшкодування, у розмірі 23947,03 грн. (за вирахуванням франшизи - 2600,00 грн. та ПДВ) була виплачена на користь позивача, що останнім не заперечується згідно поданої позовної заяви. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування. При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди. Крім того, у відповідача відсутній обов`язок приймати до уваги наданий позивачем висновок, оскільки, законом визначений вичерпний перелік випадків, коли потерпілий має право самостійно обирати експерта для визначення розміру збитку. Враховуючи вищевказане, позивач помилково визначив страховика у статусі відповідача. Тому позовні вимоги щодо сплати різниці між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування повинен був направити виключно до особи, яка винна у пошкоджені транспортного засобу позивача - винуватець у ДТП. Відповідач-2 правом на подання відзиву не скористався. В судовому засіданні, яке відбулось 01.07.2025 року, позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. В судове засідання, яке відбулось 01.07.2025 року, представник відповідача-1 не з`явився, у відзиві просив проводити розгляд справи у його відсутності. В судове засідання, яке відбулось 01.07.2025 року, відповідач-2 не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] 03.05.2021 року о 11.40 годині керував автомобілем марки «Рута20», д.н.з [NUMBER] м. Чернігові по вул. О. Міхнюка з боку вул. Г. Полуботка в напрямку пров. 1-го Травня, на перехресті вул. О. Міхнюка пров. 1-го Травня, змінюючи напрямок руху, не переконався, що це буде безпечним та у разі виникнення небезпеки для руху не вжив всіх заходів аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди, в результаті чого, скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб VOLKSWAGEN Transporter, д.н.з. [NUMBER] , в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, осіб постраждалих немає, чим порушив вимоги пунктів 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху, тобто скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Деснянського районного суду м. Чергнігова від 31.05.2021 року справа №750/4893/21 (яка набрала законної сили 11.06.20219 року) [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі вісімсот п`ятдесяти гривень. Згідно виписки з централізованої бази даних МТСБУ по полісу ОСЦПВ № АР 1373357 станом на дату ДТП - 03.05.2021 року цивільно-правова відповідальність відповідача по ТЗ «Рута20», д.н.з. [NUMBER] застрахована в ПрАТ Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». В розділі 4 полісу ОСЦПВ № АР1373357 страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну склала 130000,00 грн., франшиза, згідно розділу 5 по полісу ОСЦПВ № АРІ373357 склала 2 600,00 грн. З метою визначення розміру вартості матеріального збитку транспортного засобу VOLKSWAGEN, д.н.з. [NUMBER] , з урахуванням зносу, ПрАТ Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було замовлено проведення відповідних оцінювань в ФОП [PERSON] . Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку № 1584, завданого власнику колісного транспортного засобу, що був складений ФОП [PERSON] вартість матеріального збитку, заподіяного власнику пошкодженого транспортного засобу VOLKSWAGEN, д.н.з. [NUMBER] , складає 29389,93 грн. з урахуванням ПДВ на запасні частини. Сума страхового відшкодування, у розмірі 23947,03 грн. (за вирахуванням франшизи - 2600,00 грн. та ПДВ) була виплачена на користь [PERSON] . Відповідно до висновку позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власнику транспортного засобу VOLKSWAGEN Transporter, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] завданий матеріальний збиток без ПДВ згідно звіту № 02/06/21 становить 32054,91 грн. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків може бути, серед іншого, завдання шкоди (збитків). Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Так, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). Підставою для застосування такого виду майнової відповідальності, як відшкодування шкоди, є сукупність таких чотирьох елементів, які входять до складу правопорушення: - протиправна поведінка особи; - настання шкоди; - причинний зв`язок між такою протиправною поведінкою і настанням шкоди; - вина завдавача шкоди. Відповідно до частини 2 статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, законом встановлено презумпцію вини заподіювача шкоди. Вина підтверджена постановою суду, а тому наявним є такий елемент складу цивільного правопорушення, як вина. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 1 ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Вказане підтверджується також і висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 760/5618/16-ц. Так, Верховний Суд у своєму висновку керується правилами частин першої та другої статті 22 ЦПК України, відповідно до яких реальними збитками є також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто такі дії, які настануть в майбутньому. Висновки про наявність права у потерпілої сторони на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, без підтвердження оплати проведеного відновлювального ремонту автомобіля, сформульовані також у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15, а також у постановах Верховного Суду від 16 січня 2018 року №61-1836св17, від 28 лютого 2018 року № 61-134св18. Верховним Судом не встановлено підстав відступити від зазначених правових висновків». У постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі N 754/5129/15-ц зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України). Тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках: визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. За положеннями частини другої статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом - Постанова від 12.09.2018 № 554/1067/15-ц Верховний Суд Касаційний цивільний суд, Постанова від 20.04.2023 №910/16024/21 Верховний Суд Касаційний господарський суд. Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Згідно до п. 34.2. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Відповідно до правового висновку BC KЦC від 21.02.2021 у справі № 760/19377/15: «Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між Фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.» Пунктом 2.1 Закону передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Вказана норма кореспондується із частиною 2 статті 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відтак, у спорах пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) норми Закону про ОСЦПВ є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Отже, у своїй діяльності відповідач-1 керується нормами спеціального Закону. У разі, якщо норми нормативних актів однакової юридичної сили містять різні моделі правового регулювання, перевагу при застосуванні слід надавати тій нормі, яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною. Загальніша норма не застосовується до тих ситуацій, в яких є ознаки, що відповідають більш спеціальній нормі. Саме такий підхід застосував Верховний Суд у постанові від 29.01.2019 у справі №807/257/14. Зокрема, згідно п. 34.3. ст. 34 Закону якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Суд звертає увагу на те, що відповідачем-1 у передбачений Законом строк було організовано огляд транспортного засобу, про що складено відповідний акт огляду та здійснено страхове відшкодування без урахування ПДВ. Верховний Суд в постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц вказав, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику, виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування. Отже, ПДВ входить до суми страхового відшкодування та може бути повернуто позивачу страховиком/завдавачем шкоди тількипісля надання відповідних документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту. Позивач у своїй позовній заяві не зазначає, що суд має надати перевагу його звіту, та не брати до уваги звіт відповідача-1, позивач не наводить жодних належним та допустимих доказів, які б доводили, що звіт відповідача-1 не може братися до уваги, з огляду на що, суд дійшов висновку про те, що при розгляді справи слід брати до уваги звіт про визначення вартості матеріального збитку № 1584, та не брати до уваги звіт № 02/06/21. Також, слід зазначити, що звіт позивача не містить ремонтної калькуляції, з якої можливо було б перевірити правильність складання данного звіту та розрахунку зазначених у звіті сум. Крім того, позивач у позовній заяві не зазначено, що суд має надати перевагу його звіту та не брати до уваги звіт відповідача, позивач не наводить належними та допустимими доказами, які можуть довести, що звіт відповідача не може братись до уваги. У зв`язку із тим, що страховик здійснив виплату страхового відшкодування, що підтверджується позивачем, у відповідача-1 відсутні будь-які зобов`язання перед позивачем, оскільки зобов`язання були виконані у повному обсязі та належним чином, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги до відповідача-1 не підлягають задоволенню. Враховуючи положення ст. 1194 ЦК України, позивач помилково визначив страховика у статусі відповідача. Тому позовні вимоги щодо сплати різниці між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування повинен був направити виключно до особи, яка винна у пошкоджені транспортного засобу позивача - винуватець у ДТП. Вказане підтверджується також і висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 760/5618/16-ц. Так, Верховний Суд у своєму висновку керується правилами частин першої та другої статті 22 ЦПК України, відповідно до яких реальними збитками є також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто такі дії, які настануть в майбутньому. Висновки про наявність права у потерпілої сторони на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, без підтвердження оплати проведеного відновлювального ремонту автомобіля, сформульовані також у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15, а також у постановах Верховного Суду від 16 січня 2018 року №61-1836св17, від 28 лютого 2018 року № 61-134св18. Верховним Судом не встановлено підстав відступити від зазначених правових висновків. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування та/або законодавством (п. 77 ст. 1 Закону України «Про страхування»). У разі зазначення в договорі страхування безумовної франшизи страховик вираховує розмір франшизи при здійсненні страхової виплати за кожним страховим випадком (ч.4 ст. 94 Закону України «Про страхування»). Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (ст. 12 ЗУ «Про страхування»). Таким чином, франшиза, за аконом, це сума, яка завжди враховується страховиком при розрахунку страхового відшкодування та на яку зменшується сума страхового відшкодування. ВС КЦС у своїй постанові від 07.11.2018 у справі № 163/3008/17: «Страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, завдану майну за кожним із вищевказаних полісів, встановлено у розмірі 100 тис.грн., франшиза у розмірі 500 грн. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відповідає перед позивачем за завдану йому шкоду у межах 99 500 грн, тобто за полісом обов`язкового страхування, яким забезпечено цивільно-правову відповідальність власника тягача «ОАЯ», номерний знак [NUMBER]. 17 листопада 2017 року страховиком було виконано своє вищевказане зобов`язання шляхом виплати ОСОБА-3 страхового відшкодування у зазначеному розмірі за завдану тягачем шкоду». Аналогічної думки дотримується ВС КЦС у своїй постанові від 18.12.2019 у справі №569/13962/17. Франшиза, згідно полісу ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ», становить 2600,00 грн., яка не була відшкодована відповідачем-2, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку, що сума франшизи підлягає стягненню на користь позивача з відповідач-2. При цьому, відповідач-2 в судове засідання не з`явився, зазначені в позовній заяві обставини не спростував, не надав доказів того, що у останнього відсутній обов`язок по сплаті вказаних коштів позивачу, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до відповідача-2 ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково. На підставі положень статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial