Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

30.05.2024р. ТОВ «ФК «ЕЙС» звернулося з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 1 - 14). Ухвалою судді Покопцевої Д.О. від 04.06.2024р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 116). В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що 10.04.2023р. між ТОВ «Качай Гроші» (первісний кредитор) та відповідачем [PERSON] , було укладено договір кредитної лінії № 00-7516769, у формі електронного документа з використанням електронного підпису. 28.11.2023р. ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу №28112023 відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до Акту прийняття-передачі реєстру боржників за договором факторингу №28112023 від 28.11.2023р. від ТОВ «Качай Гроші» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 27 247,50 грн. ТОВ «ФК «ЕЙС» не здійснювала нарахувань за кредитним договором. В ході передачі прав вимоги за факторинговим договором, право вимоги за договором №00-7516769 від 10.04.2023р. перейшло до позивача, що свідчить про факт отримання права грошової вимоги до відповідача в розмірі 27 247,50 грн. \~ \~ \~ \~ Всупереч умовам Кредитних договорів та договору позики, Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЕЙС», ні на рахунки попередніх кредиторів. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість: на кредитним договором №00-7516769 від 10.04.2023р в розмірі 27 247,00 грн., з яких: 9 082,50грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 18 165,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати по справі у розмірі 7 422,40 грн., з яких судовий збір 2 422,42 грн., витрати на професійну правничу допомогу 5000 грн. 29.10.2024р. від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову та розгляд справи без їх участі. Також 29.10.2024р. надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. В судові засідання 25.07.2024р., 29.10.2024р., та 19.12.2024р. представник позивача не з`явився, про дату та час розгляду справи позивач повідомлявся належним чином, а саме шляхом надіслання електронних повідомлень (судових повісток). У позовній заяві представник позивача просив справу розглядати за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 12). Відповідач та його представник в судові засідання 25.07.2024р., 29.10.2024р., та 19.12.2024р. надали суду заяву про розгляд справи без їх участі. За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін про день та час розгляду справи, надані суду заяви, суд вважає за можливе провести розгляд справи в судовому засіданні 19.12.2024р. відповідно до вимог ст.223, ч.2 ст. 247 ЦПК України за відсутністю обох сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Підстав для ухвалення по справі заочного рішення у цій справі немає, оскільки відсутня сукупності умов для ухвалення заочного рішення, яка передбачена ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст.13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 10.04.2023р. між ТОВ «Качай Гроші» (первісний кредитор) та відповідачем [PERSON] , було укладено договір кредитної лінії № 00-7516769, у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач за допомогою мережі інтернет, перейшов на офіційний сайт первісного кредитора та ознайомився з актуальною редакцією правил надання грошових коштів у позику. Договір підписано шляхом введення електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатору. Електронний підпис одноразовий ідентифікатор 2553F відправлено 10.04.2023р. на номер телефону відповідача та введено ним 10.04.2023р. Кредитор надав позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії у розмірі 9 082,50 грн., строк діє кредитної лінії 120 днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавця 08.08.2023р. або достроково. Із прийняттям Закону України\~Про електронну комерцію\~№675-VIII від 03.09.2015р., який набрав чинності 30.09.2015р., на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12\~ст. 11 Закону № 675-VIII). За змістом ст.ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~ст.638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац другий частини другої\~ст.639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 28.11.2023р. ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали факторингу №2 8112023 відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЕЙС» було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до договору факторингу №28112023 від 28.11.2023р. датою відступлення права вимоги є день, в який сторони склали і підписали акт приймання-передачі, після чого фактор стає кредитором по відношення до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу №28112023 від 28.11.2023р. від ТОВ «Качай Гроші» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 27 247,50 грн. (а.с. 68-70). ТОВ «ФК «ЕЙС» не здійснювала нарахувань за кредитним договором. Відповідно до ч.1 ст.514, ч.1 ст.516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з розрахунку заборгованості, після відступлення права вимоги, боржник не здійснював погашення заборгованості, чим порушив вимоги ст.ст.1049,1054 ЦК України, а отже порушене право нового кредитора підлягає захисту в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 513 ЦК України\~передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За вимогами\~ст. 517 ЦК України\~первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. При цьому, відповідно до\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається представник відповідача, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Саме правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018р. по справі №278/1679/13-ц. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові КЦС ВС від 06.02.2019р. у справі №361/2105/16-ц. Відповідно до ч. 1\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до\~ст. 1082 ЦК України\~боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті ні на рахунки ТОВ «ФК «ЕЙС», ні на рахунки попередніх кредиторів, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що ТОВ «ФК «ЕЙС» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Статтями 1049, 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Виходячи з викладеного, встановивши отримання відповідачем грошових коштів за договором № 00-7516769 від 10.04.2023р., суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 27 247,50 грн. Щодо питання про стягнення понесених судових витрат, судом встановлено. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. У позовній заяві позивач просить суд стягнути понесені судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. Так, відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до статті 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 статті 30 Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Положеннями 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Так, повноваження адвоката Тараненко А.І. підтверджені договором № 03/04/24 про надання правової допомоги від 03.04.2024р., та ордером про надання правничої (правової) допомоги серії АА № 1426978 від 03.04.2024р. (а.с. 88-97, 102). Як вбачається з договору № 03/04/24 про надання правової допомоги від 03.04.2024р., укладеного між адвокатом Тараненко А.І. та клієнтом ТОВ «ФК «ЕЙС», клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Згідно акту прийому-передачі надання послуг від 03.04.2024р. про надання правової допомоги згідно договору № 03/04/24 про надання правової допомоги від 03.04.2024р., адвокат Тараненко А.І. надав, а клієнт ТОВ «ФК «ЕЙС» прийняв наступну правову допомогу: складання позовної заяви; вивчення матеріалів справи; надання усної консультації; підготовка запиту; підготовка клопотання (а.с. 80). При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19). Наявність договірних відносин між адвокатом Тараненко А.І. та позивачем ТОВ «ФК «ЕЙС» підтверджується ордером про надання правничої (правової) допомоги серії АА № 1426978 від 03.04.2024р., договором № 03/04/24 про надання правової допомоги від 03.04.2024р., актом прийому- передачі наданих послуг від 03.04.2024р. Водночас, суд не може узяти до уваги при розподілі витрат на правничу допомогу послуги із подання до суду позовної заяви, оскільки така послуга не є видом адвокатської діяльності, а є лише переданням документів до суду. Разом з тим, п.п. 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд вважає, що необґрунтованими та неспівмірними є витрати на правничу допомогу наведені в акту прийому-передачу від 03.04.2024р., про надання правової допомоги, оскільки вказані витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Крім цього, зважаючи на складність справи, обсяг наданої правової допомоги, кваліфікацію адвоката, який здійснює свою діяльність протягом тривалого часу, суд вважає, що вони не вимагали від адвоката значних зусиль та часу. З врахування наведеного та вимог ч. 2 ст. 141, ч. 4 ст. 137 ЦПК України, враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, дотримуючись принципів співмірності та розумності судових витрат, беручи до уваги, що відповідач визнав позовні вимоги, суд вважає, що обґрунтованим є розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. Судові витрати розподілити відповідно ч.1 ст. 142 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved