Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

Правова позиція позивача 26.05.2025 [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 115646, 10 грн, з яких: 100000,00 грн основна сума боргу; 13257,75 грн пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань; 2388,35 грн 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов`язань, а також понесені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн та правничу допомогу в розмірі 15000 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначає те, що 27.04.2024 надав [PERSON] позику в розмірі 100 000 грн, що на день укладення договору було еквівалентно 2500 доларів США, що підтверджується копією договору безвідсоткової позики від 27.04.2024 та копією розписки від 27.04.2024. [PERSON] зобов?язувалась повернути позику до 31.07.2024. Станом на 18.05.2025 зобов`язання по поверненню грошових коштів відповідачем не виконано. Вимога про повернення грошових коштів залишена без належного реагування. Враховуючи невиконання боржником зобов`язань за договором позики від 27.04.2024, змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Станом на день подання позовної заяви заборгованість [PERSON] становить 115646, 10 грн, з яких: 100 000, 00 грн основна сума боргу; 13 257, 75 грн пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань; 2388, 35 грн 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язань. Заяви, клопотання учасників справи Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Глеба П.О. подав заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності його довірителя, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. 03.07.2025 представник позивача подав клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 15000 грн, до якого долучив акт надання правової (правничої) допомоги від 03.07.2025. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду за місцем реєстрації, в судове засідання повторно не з`явилася, поштові повідомлення повернулись з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п.4 ч.8 ст. 128 КПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідач [PERSON] причини неявки в судові засідання не повідомила, відзиву на позов не подала. Процесуальні дії в справі Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 27.05.2025 позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 28.05.2025 представник позивача адвокат Глеба П.О. подав заяву про усунення недоліків позовної заяви з долученням доказів направлення відповідачу на зареєстровану адресу місця проживання копії позовної заяви із додатками. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 02.06.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 17.06.2025. 17.06.2025 розгляд справи відкладено, у зв?язку із неявкою відповідача [PERSON] 14.07.2025 оскільки відповідач, будучи належно повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки до суду і поважність цих причин суду не повідомила, відзиву на позов не подала, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду даної справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у ній доказів. Згідно з\~ст.\~247\~ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 08.07.2025, є дата складення повного судового рішення 14.07.2025. Фактичні обставини справи, встановлені судом Відповідно до договору безвідсоткової позики від 27.04.2024 ( далі по тексту -Договір), укладеного між позикодавцем [PERSON] та позичальником [PERSON] , позикодавець передав позичальнику у власність гроші, до підписання договору кошти у розмірі 100000 грн, що на день укладення договору було еквівалентно 2500 доларам США по курсу покупки в Приватбанку (п.1.1 Договору). Про отримання коштів позичальник надає позикодавцю відповідну розписку (п.1.3 Договору). Позика за даним Договором повинна бути повернута до 31 липня 2024 року (п.3.1 Договору). Згідно з п.4.1 Договору сума позики підлягає поверненню позикодавцю в терміни, встановлені по домовленості між сторонами, згідно наступного графіку: до 31 травня 2024 року повертається гривневий еквівалент 800 доларів США по курсу покупки Приватбанку; до 30 червня 2024 року повертається гривневий еквівалент 800 доларів США по курсу покупки Приватбанку; до 31 липня 2024 року повертається гривневий еквівалент 900 доларів США по курсу покупки Приватбанку. При частковому отриманні коштів позикодавець надає позичальнику розписку про отримання коштів. Відповідно до п.6.2 Договору порушення будь-яких із зазначених даним ДОговором строків однієї із Сторін тягне за собою обов?язок сплати іншій Стороні пеню в розмірі 3% від суми Договору за кожний місяць прострочення до моменту виконання зобов?язань у повному розмірі. Згідно з розпискою, наданою 27.04.2024 [PERSON] , вона отримала від [PERSON] гроші в гривнях 100000 грн, що дорівнює 2500 доларів, зобов?язується повернути кошти до 31 липня 2024 року. Розписка написана нею особисто та добровільно без будь-якого примусу або погроз. 05.05.2025 адвокат Глеба П.О. в інтересах [PERSON] звернувся з вимогою до [PERSON] про повернення боргу за договором позики, однак така залишена без належного реагування позичальником, сума боргу не повернута позикодавцю. Мотиви та оцінка суду Як вбачається із позовної заяви, спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу невиконання зобов`язань [PERSON] за договором позики від 27.04.2024, отже є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Одним із способів захисту цивільних прав може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документами, якими підтверджується як укладення договору, його умови, а також засвідчують отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів -робити відповідні правові висновки. Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, та постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18), від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20), від 14 липня 2022 року у справі № 204/4341/17 (провадження № 61-4389св21). Між сторонами - [PERSON] та [PERSON] укладено договір безвідсоткової позики від 27.04.2024, за яким [PERSON] отримала в позику 100000 грн, що еквівалентно 2500 доларів США та зобов?язалась повернути позику до 31.07.2024, про що надала 27.04.2024 розписку. [PERSON] суму заборгованості не спростувала, не надала доказів повернення коштів за договором позики, як частково, так і у повному обсязі. Враховуючи правовідносини, які між сторонами виникли з договору позики, а також те, що [PERSON] у передбачений договором та розпискою строк не виконала зобов?язання, тому наявні правові підстави для стягнення з відповідачки [PERSON] суми позики. Позовні вимоги про стягнення пені та 3% річних з несвоєчасне виконання зобов?язань, суд вважає безпідставнимивиходячи з наступного. Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента\~України «Про\~введення воєнного\~стану в\~Україні» від\~24\~лютого 2022\~року за № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, на території України введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згодом, неодноразово воєнний стан на території України продовжувався у встановленому законом порядку, і є чинним на даний час. Отже, законодавцем звільнено позичальників за договорами позики від сплати неустойки (штрафу, пені) та відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача [PERSON] пені в розмірі 13257,75 грн та 2388,3 грн 3% річних за несвоєчасне виконання зобов?язань, оскільки вказані суми нараховані позивачем у період дії в Україні воєнного стану. Відтак суд вважає, що позов є частково обґрунтованим, а саме в частині стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 100000 грн, яка підлягає стягненню з [PERSON] . Судові витрати Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з вимогами ч.1, ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 коп, що підтверджується квитанцією про сплату судового збору №5310-0332-0965-4076 від 24 травня 2025 року. Зважаючи на часткове задоволення позову, слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] пропорційно розміру задоволених вимог сплачений ним судовий збір в розмірі 1047 грн 32 коп. Частиною 1 ст.133\~ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких, в тому числі, є й витрати на професійну правничу допомогу. Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача на його користь 15000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з приписами ч.1-6 ст.137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо. Зі сторони позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу було надано такі докази (копії): 1)договір про надання правової (правничої) допомоги від 15.12.2024 №26/08-2024, укладений між адвокатом Глеба П.О. та [PERSON] , предметом цього договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової (правничої) допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законих інтересів, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допопомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором; 2)Акт надання правової (правничої) допомоги від 03.07.2025 , за яким адвокатом надано (передано), а клієнтом прийнято наступну правову (правничу) допомогу: підготовка позовної заяви та процесуальних документів в межах розгляду справи №944/2646/25. Клієнт зобов?язується оплатити надану адвокатом правову (правничу) допомогу в розмірі 15000 грн протягом 10 календарних днів з моменту набрання законної сили рішенням Яворівським районним судом Львівської області по справі №944/2646/25 або ж достроково за бажанням клієнта. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження\~\~ № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня\~\~2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20). Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial