Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

08.08.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи позов тим, що 05.02.2018 року між АТ «Альфа Банк» та відповідачем шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту для особистих потреб, ліміт кредитної лінії у розмірі 200\~000грн, з процентною ставкою 24% річних. АТ «Альфа Банк» повністю виконав свої зобов`язання проте відповідач свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконала, у результаті чого станом на 20.12.2021 утворилась заборгованість у загальному розмірі 47\~809,63грн.Також позивач зазначав, що 20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладений договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором до відповідача. Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 47\~809,63грн, судові витрати, які складаються зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн та витрати на професійну правничу допомогу\~7100 грн. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що в матеріалах справи\~відсутні належні\~та допустимі\~докази,\~які підтверджують\~факт укладення\~05.02.2018\~між АТ\~«АЛЬФА \~БАНК» та\~ [PERSON] \~угоди про\~обслуговування кредитної\~картки та\~відкриття відновлювальної\~кредитної лінії.\~Крім того,\~позивачем долучено\~до матеріалів\~справи оферту\~на укладання\~угоди про\~надання кредиту\~№ 491028642\~від 25.06.2020,\~але угода\~про обслуговування\~кредитної картки\~та відкриття\~відновлювальної кредитної\~лінії від\~05.02.2018\~відсутня,\~не додано\~до матеріалів\~справи детальний\~опис складових\~загальної вартості\~кредиту у\~вигляді графіка\~платежів.\~Посилання позивача\~на наявність\~роздрукованого розрахунку\~заборгованості за\~договором як\~на підставу\~позовних вимог\~є необґрунтованими,\~оскільки сам\~розрахунок,\~виписка по\~рахунку є\~внутрішніми документами\~банку та\~не містять\~відомостей,\~що дозволили\~перевірити,\~чи видавалася\~кредитна картка,\~на який\~строк,\~правильність нарахування\~відсотків позивачем,\~а також,\~за відсутністю\~оригіналу самого\~договору,\~неможливо зробити\~висновок,\~що ця\~заборгованість виникла\~саме внаслідок\~порушення відповідачем\~умов угоди\~про обслуговування\~кредитної картки\~та відкриття\~відновлювальної кредитної\~лінії від\~05.02.2018.\~З огляду\~на співмірність\~та розумність\~розміру судових\~витрат,\~виходячи з\~конкретних обставин\~справи,\~її складності\~та виконаної\~адвокатом роботи,\~заявлені витрати\~позивачем на\~правову допомогу\~являються завищеними\~та не\~підтягають задоволенню. Просив стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 6\~000грн. 20.09.2024 представник позивача, подав до суду заяву про долучення до матеріалів справи вірних копій документів щодо укладення кредитного договору №630846717 від 05.02.2018, оскільки разом з позовною заявою помилково були надані докази укладення іншого кредитного договору. Представник позивача надав відповідь на відзив на позовну заяву, що аналогічна змісту позовної заяви, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача надав додаткові пояснення, що аналогічні змісту відзиву на позов, просив відмовити у задоволення позовних вимог. У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши попередньо заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити; просив суд звернути увагу на те, що погашення заборгованості та закриття карткового рахунку відбулося саме через відступлення права вимоги. Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, попередньо надавши заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, просили відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки згідно з повідомленням АТ «Сенс Банк» від 11.04.2025 рахунок [PERSON] закритий, заборгованість відсутня. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що 05 лютого 2018 року між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем укладена угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії шляхом підписання анкети-заяви, за умовами якої ліміт кредитної лінії встановлений у розмірі 200000 грн, зі сплатою фіксованої процентної ставки за користування коштами відновлювальної кредитної лінії у розмірі 26% річних. Підписом в оферті позичальник [PERSON] підтвердила, що вона отримала акцепт угоди про надання споживчого кредиту №630846717 від 05.02.2018, а також беззаперечно підтвердила, що перед укладенням угоди ознайомлена, у тому числі у письмовій формі: з усією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; з нормами Закону України «Про споживче кредитування»та нормативними актами НБУ; із інформацією, зазначеною в ч. 2ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка розміщена на офіційній сторінці банку у мережі інтернет за посиланням www.alfabank.ua (а.с.41). Отже, сторони договору погодили умови, порядок виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами та досягли згоди з усіх істотних умов договору №630846717 від 05.02.2018. 20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №4, відповідно до умов якого, АТ «Альфа-Банк» передає (відступає) ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», а ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» приймає належні АТ «Альфа-Банк», права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у додатку №1-1 до договору (а.с.7-11). Відповідно до витягу з Додатку №1-1 до договору факторингу №4 від 20 грудня 2021 року ТОВ «ФК Еліт Фінанс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №630846717 від 05.02.2018 в загальну розмірі 47\~809,63грн, що складається з основної заборгованості за кредитом в розмірі 42\~816,64грн та пеня на дату укладення договору факторингу в розмірі 4\~992,99грн (а.с.12-13). Із виписки по рахунку з кредитною карткою World Debit Master card за період з 05.02.2018 по 20.12.2024, вбачається, що позичальник користувалася кредитними коштами, вносила кошти на виконання умов договору, чим підтвердила отримання нею кредитних коштів (а.с.17-23). Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» за [PERSON] станом на 20.12.2021 рахується заборгованість в розмірі 47\~809,63грн. З розрахунку вбачається, що відсотки за користування кредитом нараховувались первісним кредитором АТ «Альфа-Банк» до дати відступлення прав вимоги 20.12.2021. В свою чергу, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» здійснило нарахування пені на дату укладення договору факторингу в розмірі 4\~992,99грн. Відповідно до ст.\~6\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1ст. 627 ЦК України). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048ЦК України). Згідно ч. 1\~ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1ст.509 ЦК України) Згідно ст.525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як визначено уст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (ч.2ст. 615ЦК України). Відповідно до\~ст.204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі № 2-383/2010\~стаття 204\~ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ч. 1\~ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 1077\~Цивільного кодексу\~України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідност.514ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. (ч. 1\~ст. 516 ЦК України). Відповідно до ст.517ЦК України\~первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідност.518ЦК України\~боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови не виконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Аналогічні висновки містяться у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/2105/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц. Відповідно до позиції Верховного суду у цивільній справі №278/2177/15-ц, викладеній у постанові від 17.12.2020 року, розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст.77,78 ЦПК України, якщо він досліджується разом з іншими доказами у сукупності. Факт отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними підтверджено випискою по особовому рахунку за період з 05.02.2018 року по 20.12.2021. Суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаним положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Крім того, відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц. Таким чином, виписка по рахунку відповідача згідно з вимогами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України затвердженого\~постановою правління Національного банку України №75 від 04.07.2018 року\~є первинним документом, яка фіксує здійснення банківських операцій, а отже підтверджує отримання останньою кредитних коштів та здійснення нею банківських операцій, зокрема, сплати процентів за кредитним договором, поповнення рахунку. Доводи представника відповідача про те, що виписка не підтверджує наявності у відповідача заборгованості та не підтверджує її розмір, суд вважає необґрунтованими, оскільки банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, містить записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Відповідачем власного контррозрахунку в спростування розміру заборгованості за вказаним кредитним договором за час розгляду справи в суді не надано. Інші доводи відповідача щодо необхідності відмови в задоволенні позову, суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи. Таким чином, позивачем доведено розмір заявленої заборгованості лише у сумі 42816,64 грн, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості, який є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості. Судом встановлено, що в порушення умов договору позичальник свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 20.12.2021 року складає 42816,64грн. Згідно із повідомлення АТ «Сенс Банк» №4951-БТ-32.3/2025 від 11.04.2025 рахунок відкритий на ім`я [PERSON] закритий, дата закриття рахунку 23.12.2021, заборгованість відсутня, проте слід врахувати, що заборгованість за рахунком була закрита та погашення заборгованості відбулося саме у зв`язку з відступлення права вимоги за кредитним договором до ТОВ ФК «ЕлітФінанс», а тому суд не бере до уваги посилання представника відповідача про відсутність заборгованості. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 42816,64грн. Щодо стягнення з відповідача нарахованої пені/штрафу/неустойки на дату укладення договору факторингу в сумі 4992,99грн суд зазначає таке. Згідно із п. 1 ч. 1ст. 512\~ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання; проценти на неустойку не нараховуються; кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (стаття 617\~цього Кодексу). Нарахування пені/штрафу/неустойки на дату укладення договору факторингу залежить від умов договору. Крім того слід зазначити, що згідно з\~п. 1 ч.2 ст.258 ЦК України\~позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд враховує, що позивач не надав суду детальний розрахунок нарахованої пені/неустойки/штрафу із зазначенням конкретного періоду нарахування, а тому позовні вимоги в частині стягнення нарахованої пені/штрафу/неустойки на дату кладення договору факторингу в сумі 4992,99грн задоволенню не підлягає. Щодо стягнення із відповідача витрат за надання професійної правничої допомоги суд зазначає наступне. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу правову допомогу при розгляді даної справи долучено договір №05-10/23 про надання правничої допомоги від 05.10.2023 року, акт №1 приймання-передачі наданих послуг від 07.03.2024 року, платіжна інструкція №1141 від 07.03.2024 року на сплату адвокатських послуг в розмірі 7100 грн. Відповідно до ч. 1ст. 133\~ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України, до витрат , пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі\~задоволення позову - на відповідача. Згідно із ч.8\~ст.141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів ( договорів, рахунків тощо ). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Положеннями\~статті 137 ЦПК України\~встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Відповідно до частин першої - шостої\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціну позову та (або) значенню справи. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі № 690/408/17, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial