Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

у своїй позовній заяві позивачка просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 07 липня 2022 року Рожнятівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), за актовим записом №73. Неповнолітню дочку залишити на проживання з нею. Після розірвання шлюбу їй прізвище не змінювати. Судові витрати покласти на відповідача. В основу позовних вимог позивач зіслалася на те, що вона з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі. Спільне життя з відповідачем у них не склалось через різні погляди на життя та на сімейні проблеми, між ними немає взаєморозуміння. Від спільного проживання мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . На даний час вони не підтримують сімейних стосунків і шлюбні відносини існують тільки формально. Вважає, що подальше сумісне проживання та збереження шлюбу є неможливим і воно суперечило б їхнім інтересам, надії на нормалізацію відносин між ними немає. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному об`ємі. Судові витрати просила залишити за нею. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав повністю. Вислухавши учасників справи та вивчивши її матеріали, суд вважає за можливе ухвалити рішення про розірвання шлюбу з таких підстав. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим. Згідно ч. 1 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Ч. 2 ст. 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 07 липня 2022 року сторони уклали шлюб 07 липня 2022 року, актовий запис № 73. Після реєстрації шлюбу прізвище дружині присвоєно [PERSON] ( а.с.6). Від спільного подружнього життя у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією Свідоцтва про народження дитини ( а.с.7). Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. З матеріалів справи встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, що призвело до припинення між ними сімейних відносин, розпаду їх сім"ї. Як стверджують сторони, вони є обидвоє є винуватими у руйнуванні їхньої сім"ї. Сторони не бажають зберігати сім`ю, оскільки вони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного побуту , їх сім"я розпалася, шлюб існує формально. Небажання сторін зберігати сім"ю підтверджено їхніми поясненнями, з яких вбачається, що на примирення вони не погоджується. За таких обставин збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Вирішуючи вимогу позивачки про залишення дочки проживати з нею, суд враховує наступне. У відповідності до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей. У відповідності до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Крім цього, за правилом ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сімї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сімї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її виховання, місця проживання. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. З огляду на вік дитини, стосовно якої вирішується питання з ким вона повинна проживати, допитати її в судовому засіданні не є можливим. Відповідно до ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що дитина на момент вирішення питання про те, з ким їй слід проживати, проживає з матір"ю в будинку, що належить її батькам в с. Дуба Калуського району ( а . с . 8 ). З огляду на вищенаведене,

Outcome: approved