Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, в обґрунтування якої зазначив, що він є рідним сином [PERSON] та [PERSON] . На підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 26.05.1997 року органом приватизації АТ «Дніпроважмаш» на квартиру [ADDRESS] була приватизована квартира на 4 осіб. [PERSON] та членами його родини [PERSON] (дружина), [PERSON] (батьком), [PERSON] (донькою). Свідоцтво зареєстроване в КП «ДМБТІ» в реєстровій книзі за №24п110. Таким чином, кожному з них належало по 1/4 частці даної квартири. Батько з матір`ю постійно мешкали в с.Письменне Васильківського району (Синельниківський) Дніпропетровської області, мама була там зареєстрована, згодом зареєструвався і батько. [INFO] його батько, [PERSON] помер. На день смерті він був зареєстрований та фактично проживав разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , тож мати фактично прийняла спадщину після смерті батька. До нотаріуса із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не відкривалась. Таким чином, мати є єдиним спадкоємцем після смерті батька. На підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 21.10.2015 року приватним нотаріусом ДМНО Фартушною Т.М., він разом з дружиною, [PERSON] , придбали квартиру [ADDRESS] . Договір було укладено з його згоди на ім`я дружини [PERSON] . Після придбання квартири вони з дружиною стали постійно мешкати в цій квартирі без реєстрації свого місця проживання, а також з ними стала постійно проживати його мати [PERSON] , її місце проживання в квартирі вони зареєстрували. Тож з 2015 року вони мешкали разом. [INFO] мати заявника померла. Після смерті матері відкрилась спадщина на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , належну матері в порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON] , що помер [INFO] , яку вона прийняла фактично будучи зареєстрованою та фактично мешкаючи з батьком на день смерті. На день смерті [PERSON] в квартирі [ADDRESS] зареєстрована була лише мати. Із заявою про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріальної контори ніхто не звертався. Він займався похованням матері, організував та оплатив усі необхідні обряди погребіння. Після смерті матерів він з дружиною продовжив жити в квартирі де мешкали з матір`ю за її життя. Після смерті матері він звернувся до нотаріуса з питанням порядку прийняття спадщини, де при отриманні усної консультації йому роз`яснили, що оскільки він проживав з матір`ю на день її смерті, то не обмежений будь-яким строком на звернення із заявою про прийняття спадщини. Тож не розуміючи різниці між проживанням та реєстрацією місця проживання був певний, що матиме змогу в будь-який час оформити спадкові права. Крім того, згодом розпочалися карантинні обмеження щодо поширення вірусу ковід-19, а після послаблення карантинних обмежень розпочалась військова агресія РФ. Тож усі зазначені обставини унеможливили подачу ним заяви про прийняття спадщини. Восени 2024 року він звернувся до приватного нотаріуса ДМНО Гуніної І.О. з метою оформлення спадкових прав та отримав список документів необхідних для оформлення спадщини. Згідно отриманих довідок нотаріусом з`ясувалось, що на день смерті мати була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , а він в квартирі [ADDRESS] . Тож, 12.12.2024 року приватним нотаріусом було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, так як ним пропущено шестимісячний строк для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав. Оскільки від встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, залежить виникнення у нього права на оформлення спадщини, просить суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] , померлою [INFO] в кв. [ADDRESS] , з осені 2015 року до часу відкриття спадщини [INFO] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.02.2025 року витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Гуніної І.О. належним чином звірену копію матеріалів спадкової справи, заведену після смерті [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~померлої [INFO] . Витребувано у Першої Дніпровської державної нотаріальної контори інформацію щодо того, чи відкривалась в спадковому реєстрі спадкова справа після смерті [PERSON] ,1927 року народження, померлого [INFO] , а в разі її відкриття надати належним чином завірену копію спадкової справи. 03.03.2025 року на виконання ухвали суду від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Гуніної І.О. до суду надано копію спадкової справи №112/2024 відкритої після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 05.03.2025 року від представника заінтересованої особи Дніпровської міської ради Бровкіної\~М.І. до суду надійшли письмові пояснення по справі, в яких представник заперечує проти задоволення заяви, зазначаючи про недоведеність заявником належними та достатніми доказами того, що його мати [PERSON] проживала разом з ним з осені 2015 року та до часу відкриття спадщини [INFO] . Показання свідків про проживання заявника разом зі спадкодавцем не є беззаперечним доказом на підтвердження їх спільного проживання. У зв`язку з чим просила у задоволенні заяви відмовити. 07.03.2025 року від Першої дніпровської державної нотаріальної контори на адресу суду надійшов лист, в якому повідомлено, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] згідно даних алфавітних книг обліку спадкових справ Першої дніпровської державної нотаріальної контори, спадкову справу заведено не було. Перевірка проведена у період з 18.12.2020 року по 21.02.2025 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.04.2025 року задоволено заяву [PERSON] про виклик свідків [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26.02.2025 року №4273-IX, який набрав чинності 25.04.2025 року, з 30.04.2025 року змінено найменування Ленінського районного суду міста Дніпропетровська на Новокодацький районний суд міста Дніпра. Заявник [PERSON] в судовому засіданні, котре відбулось 09.06.2025 року, вимоги заяви підтримав, надав пояснення аналогічні змісту заяви, зазначив, що постійно мешкав у придбаній з дружиною квартирі, доглядав за нею, сплачував комунальні послуги, купував ліки та продукти харчування. Просив заяву задовольнити. У подальшому в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі. Представник заінтересованої особи Дніпровської міської ради Бровкіна М.І. в судовому засіданні, котре відбулось 09.06.2025 року, просила відмовити у задоволені заяви з підстав, викладених у письмових поясненнях. У подальшому в судове засідання не з`явилась, надала заяву з проханням розглянути справу без її участі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою заявника. Приблизно з 2016 року він заселився в квартиру, зробив там ремонт та проживав разом зі своєю матір`ю до самої її смерті. Окрім заявника та його дружини за матір`ю ніхто не доглядав. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою [PERSON] . Окрім заявника та його дружини за [PERSON] ніхто не доглядав, її похованням також займався заявник. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою заявника. [PERSON] разом з матір`ю проживав в квартирі з 2015 року. Окрім заявника та його дружини ніхто за матір`ю не доглядав. Бачила їх щодня. Похованням займався також заявник. Заслухавши у судовому засіданні учасників справи, свідків, з`ясувавши обставини, які мають значення для вирішення справи, дослідивши докази, якими обґрунтовуються вимоги заяви, перевіривши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується доданою до заяви копією свідоцтва про народження заявника (а.с.7). [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 03.06.2019 року Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1323 (а.с.40). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді частки квартири [ADDRESS] , належну їй в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка батька заявника [PERSON] , який помер [INFO] , яку вона фактично прийняла будучи зареєстрованою зі спадкодавцем на день смерті. (а.с.9, 10, 11, 69). Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Гуніною\~І.О. від 12.12.2024 року заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS] , у зв`язку з пропущенням ним строку для прийняття спадщини (а.с.41-41 зворот). Згідно з інформацією, наданою відділом формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 29.11.2024 року №14/5-16469, долученої до матеріалів спадкової справи №112/2024 року, [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 14.01.2016 року по 25.06.2019 року. Інші зареєстровані особи за вказаною адресою відсутні (а.с.63 зворот). Вказана квартира належить дружині заявника [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.10.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Фартушною Т.М., зареєстрованого в реєстрі за №1340 (а.с.12-12 зворот), що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №46005170 (а.с.13). Факт постійного проживання заявника [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини підтверджується допитаними в судовому засіданні свідками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та доданими до заяви письмовими доказами. Згідно з витребуваною спадковою справою № 112/2024 щодо майна померлої у травні 2019 року [PERSON] , спадкову справу заведено на підставі заяви сина померлої [PERSON] , інші спадкоємці відсутні (а.с.62-69). Положеннями п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведеного слід дійти висновку про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, передбачені ч.3 ст.1268 ЦК України, підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з підп. 4.10 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Встановлення в судовому порядку факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини необхідно заявнику [PERSON] для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері [PERSON] , померлої [INFO] . Частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації його права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заявник [PERSON] постійно проживав зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , станом на час відкриття спадщини. Щодо вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю заявника разом зі спадкодавцем з осені 2015 року і до часу відкриття спадщини, суд зазначає, що такий правовий механізм застосовується до осіб, які не є родичами, але фактично ведуть спільне господарство, побут, тобто проживають як цивільне подружжя (частина друга статті 1264 ЦК України). Оскільки заявник є сином спадкодавця, правові підстави для застосування до нього статусу особи, яка проживала однією сім`єю зі спадкодавцем, відсутні, і встановлення такого факту є недоцільним, адже не створює додаткових прав порівняно з правами як спадкоємця першої черги. Відповідно до частини другої статті 5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Враховуючи викладене, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є ефективним і належним способом судового захисту права заявника на оформлення спадщини, на відміну від встановлення факту проживання однією сім`єю, що в даному випадку є юридично не обґрунтованим. Таким чином, приймаючи до уваги зібрані по справі докази, а також те, що встановлення вказаного факту породжує для заявника юридичні наслідки від яких залежать його майнові права, іншої можливості встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини заявник змоги не має, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення.

Outcome: approved