Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

у квітні 2025 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просить: припинити стягнення з неї аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що визначені постановою Київського апеляційного суду від 13.12.2024 року в справі № 752/26269/23 в розмірі 1/3 частки від її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.12.2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття; стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 5 500,00 грн на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячноі до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем мають спільних малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.08.2020 року проживали з відповідачем у період з 20.08.2023 року по 20.04.2024 року в будинку за адресою: [ADDRESS] . Позивач зауважує, що розпорядженням Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 29.03.2024 року № 182 визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, а починаючи з 20.04.2024 року, малолітні діти почали проживати з нею в належному її матері житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , та повністю перебувати на її утриманні. Проте, відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 13.12.2024 року в справі № 752/26269/23 з позивача вирішено стягувати аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 від частки заробітку (доходу) щомісячно. Позивач на підставі викладеного, та з огляду на ті факти, що діти проживають з нею, вона їх утримуєта доглядає за ними, при цьому відповідач не володіє нерухомим майном прийнятним для проживання з двома дітьми, не проводить час з дітьми, не доглядає за ними, а також не сплачує аліменти добровільно,в зв`язку із чим просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 22.04.2025 року відкрито провадження в указаній справі та визначено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 26.05.2025 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на вказану позовну заяву, в якому адвокат Наумець Р.С. просить у позові відмовити, посилаючись на те, що позивач не виконує судове рішення про стягнення з неї аліментів, у зв`язку із чим існує заборгованість перед відповідачем; на даний час малолітні діти проживають з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; відповідач неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, однак Службою у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації не здійснювалося жодних заходів реагування. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними в справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.08.2012 року, який розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.08.2020 року в справі № 752/4573/20 (а.с. 12-13). Сторони є батьками двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10,11). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05.04.2024 року в справі № 752/26269/23, зміненим постановою Київського апеляційного суду від 13.12.2024 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.12.2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 15-18, 19-22). Як вбачається із свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 10.04.2024 року [PERSON] змінила ім`я на [PERSON] (а.с. 14). Також судом з`ясовано, що згідно з договором купівлі-продажу квартири від 20.04.2018 року [PERSON] , яка є матір`ю позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.03.1986 року, придбала квартиру, що знаходиться адресою: [ADDRESS] та 17.10.2023 року видала довіреність на ім`я [PERSON] для представлення її інтересів і вчинення передбачених законодавством комплексу юридично значимих дій щодо вказаного житлового приміщення (а.с. 24-29). Відповідно до розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 29.03.2024 року № 182, визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] (а.с. 30). Як вбачається з витягів з реєстру територіальної громади, позивач з 14.08.2023 року, а малолітні діти з 12.04.2024 року зареєстровані адресою: [ADDRESS] (а.с. 31-33). Згідно з довідкою від 25.02.2025 року № 312 та випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП «Київська міська дитяча клінічна інфекційна лікарня» [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні зі своїм сином [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] , з 21.02.2025 року по 25.02.2025 року (а.с. 35-37). Відповідно до постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 06.02.2025 року у виконавчому провадженні № 77044869 на підставі виконавчого листа № 752/26269/23, виданого 30.01.2025 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.12.2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, звернуто стягнення на доходи боржника (а.с. 39-40). Відповідно до довідки про доходи від 20.03.2025 року № 25 Київського інституту національної гвардії України [PERSON] займає посаду діловода та в березні 2025 року утримано з її заробітної плати по виконавчому листу 10 796,83 грн (а.с. 41). Згідно з відповіддю ТОВ «Охоронний холдінг «Столичний» від 28.03.2025 року вих. № 3 на адвокатський запит, [PERSON] прийнятий на роботу на посаду заступника директора з 01.09.2023 року та його звільнено із займаної посади з 30.09.2023 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 43). Як вбачається з наданих позивачем фіскальних чеків (придатних до читання) за період з грудня 2024 року по лютий 2025 року понесено всього витрат 30 789,60 грн на придбання продуктів, засобів гігієни, ліків, одягу, взуття, іграшок тощо (а.с. 44-54). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 рокута набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, визначальним при вирішенні спору суд визнає гарантоване Конституцією та законами України право дитини на належне повноцінне її утримання. Так, одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції Українибатьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Спірні правовідносини регулюються положеннями СК України Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно із нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише вказані обставини враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Положеннями ч. ч. 2,3 ст. 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до п.17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у ст. ст. 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу ст. ст. 267-271 СК України вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані ним аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. З наведеного вбачається, що факт проживання дітей з матір`ю, з якої стягуються аліменти на користь батька на їх утримання, є істотною обставиною для звільнення позивача від сплати аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх із способом присудження (ч. 3 ст.181 СК України) та підстави припинення сплати аліментів. Стаття 92 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. У зв`язку із зазначеним, з урахуванням предмета цього спору в частині припинення стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей, однією з обставин, яка підлягає доказуванню в цій справі є те, з ким саме з батьків проживають діти на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення в справі, зокрема, з одержувачем аліментів чи з їх платником. Судом встановлено, що малолітні діти сторін більше не проживають з батьком, на користь якого стягнуто аліменти з позивача - матері дітей, а на момент звернення до суду із вказаним позовом проживають зі своєю матір`ю [PERSON] заадресою: [ADDRESS] . Та вказана обставина не спростована жодним належним і допустимим доказом зі сторони відповідача. Відповідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як встановлено судом, малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з матір`ю - позивачем у справі та перебувають на її утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача на підставі судових рішеньу справі № 752/26269/23. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд, вважає, за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення з неї на користь відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей. Припинення стягнення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли діти з ним не проживали і знаходились у платника аліментів, то стягнення аліментів має бути припинено з дати подання позову до суду, тобто з 21.04.2025року. Таким чином, суд всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази в цілому, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині припинення стягнення з неї аліментів, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання малолітніх дітей, суд зазначає наступне. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Згідно із ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. При цьому, ст. 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. ч. 1-3 зазначеної статті СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, нормою ст. 184 СК України не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначена вимога покладається на суд лише в порядку наказного провадження (ч. 3 ст. 184 СК України). Відповідно до висновку Верховного Суду, висловленого в постанові від 12.09.2018 року в справі № 459/2181/17, який підлягає врахуванню судом першої інстанції відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суперечить вимогам сімейного законодавства. Отже, аналізуючи положення ст. ст. 182 та 184 СК України слід дійти висновку, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України. Обов`язок утримувати батьками своїх дітей, передбачений ст. 180 СК України, однак даний обов`язок відповідач не виконує та матеріальної допомоги позивачу на утримання малолітніх дітей як їх батько не надає. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши докази, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, та необхідно стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх: сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 5 500,00 грн щомісячно на кожну дитину. Згідно ст. 141 ЦПК України сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 1 211,20 грн підлягає стягненню з відповідача на її користь. Крім того, позивач відповідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, то з відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1 211,20 грн у дохід держави. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України судове рішення слід допустити до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved