Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Зміст позовних\~вимог та\~позиції учасників\~справи У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» (далі ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Позовна заява мотивована тим, що 15 листопада 2024 року між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та [PERSON] в електронній формі був укладений договір №1431950321232 про надання грошових коштів у кредит продукту «Флеш», відповідно до умов якого [PERSON] у безготівковій формі, шляхом перерахування на реквізити платіжної карти надано кредит у розмірі 10 000 гривень, строком на 360 днів, а остання зобов`язалася повернути кредит, сплатити відсотки, за користування кредитом, у випадку порушення зобов`язань сплатити штраф на умовах визначених договором. Відповідач не виконувала належним чином зобов`язання за договором, в результаті чого станом на 14 травня 2025 року виникла заборгованість за договором, яку позивач просить стягнути у розмірі 16\~845,52 грн, з яких: заборгованість за кредитом 8\~962,28 грн, заборгованість за відсотками - 3\~295,52 грн, заборгованість за штрафом 4\~587,72 грн. Представник позивача ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» Грушевський Ю.В. у судове засідання не з`явився, серед іншого в позовній заяві вказав про розгляд справи без його участі проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов, заяви про розгляд справи у її відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подала. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлена шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання. Однак до суду повернулися конверти із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка вважається врученою відповідачу. Вказані обставини та норми статті 223 ЦПК України вказують на наявність підстав для розгляду справи без участі сторін та ухвалення заочного рішення, про що суд 03 липня 2025 року постановив ухвалу. Процесуальні дії у справі 22 травня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 16 червня 2025 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою відповідача. Фактичні обставини справи, встановлені судом 15 листопада 2024 року між ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» та [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у кредит продукту «Флеш» №1431950321232 (далі - Договір), який останньою підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором «V1L1D6», за яким позикодавець зобов`язується передати позичальнику кредит на суму 10\~000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти в порядку та на умовах, визначених цим Договором (п. 1.1 Договору) (арк. спр. 7 на звороті-15). Кредит надається строком на 360 днів, з 15 листопада 2024 року до 10 листопада 2025 року (п. 1.2 Договору). Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 0,3 % в день від суми кредиту за час користування ним. Процентна ставка фіксована (п.1.5 Договору). Загальні витрати за кредитом 6\~842,16 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту 16\~842,16 грн. Орієнтовна річна % ставка на дату укладення договору: 190,3% річних п. 1.7-1-9 Договору). Кредит надається шляхом здійснення переказу коштів у сумі 10\~000 грн на банківський рахунок позичальника № [NUMBER] (п. 2.23 Договору). У разі невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань за цим договором позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю неустойку у вигляді штрафу (п. 6.4 Договору). Така ж інформація стосовно розміру кредиту, строку його повернення, відсотків за користування кредитом була доведена відповідачу у паспорті споживчого кредиту, який підписаний електронним підписом - одноразовим ідентифікатором (арк. спр. 5-6). Додатком №1 до договору про надання грошових коштів у кредит продукту «Флеш» №1431950321232 встановлено графік платежів за договором, який підписаний електронним підписом - одноразовим ідентифікатором (арк. спр. 15 на звороті - 16). ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» повідомило ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» про успішне перерахування 15 листопада 2024 року о 08 год 32 хв на платіжну карту № [NUMBER] коштів у сумі 10 000 гривень (арк. спр. 19). 01 травня 2025 року ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» надіслала [PERSON] претензію щодо повернення суми кредиту та процентів за договором (арк. спр.21, 22). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до частин першої, третьої статті 509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з статтею 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК). Згідно з\~частиною першою\~статті 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики кредитор має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею), за статтею 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України). У статті 3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Також відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Суд установив, що 15 листопада 2024 року між відповідачем [PERSON] та ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» було укладено договір про надання грошових коштів у кредит продукту «Флеш» №1431950321232 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем). Відповідно до умов договору ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» надало відповідачу кошти в сумі 10\~000 грн строком на 360 днів, тобто до 10 листопада 2025 року, а остання зобов`язалася повернути кошти, сплатити відсотки за користування ними, розмір яких визначений договором, а також неустойку у вигляді штрафу у випадку невиконання/неналежного виконання зобов`язань за договором згідно з графіком платежів. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, оскільки 15 листопада 2024 року кредитні кошти у розмірі 10\~000 були перераховані відповідачу. Вказані обставини відповідач не спростувала. Натомість відповідач [PERSON] порушила свої зобов`язання за договором, оскільки вчасно не повертала заборгованість. Згідно доводів позовної заяви та долученого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за кредитним договором №1431950321232\~від 15\~листопада 2024\~рокустановить 16\~845,52 грн, яка складається із заборгованості за кредитом 8\~962,28 грн, заборгованості за відсотками - 3\~295,52 грн, заборгованості за штрафом 4\~587,72 грн. Однак, суд вважає, стягнення з відповідача неустойки (штрафу) у розмірі 4\~587,72 грн, суперечить закону. Так, відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Такі ж положення містить п. 6-1 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування». Із зазначеного слідує, що законодавцем звільнено позичальників від сплати неустойки (штрафу, пені), яка були нарахована у період дії в Україні воєнного стану, у зв`язку з чим у позивача відсутні підстави для стягнення із відповідача 4\~587,72 грн заборгованості за штрафом відповідно до п.6.4 Кредитного договору. Суд дослідив наданий позивачем ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» розрахунок заборгованості (виписку за договором) №1431950321232 від 15 листопада 2024 року (арк. спр.20) та встановив, що відповідач частково здійснила погашення заборгованості за договором на загальну суму 3\~250 грн, з яких 412,28 грн позивачем зараховано у погашення заборгованості за штрафом (неустойкою). Таким чином оскільки у позивача відсутні правові підстави для стягнення з відповідача штрафу, сплачена відповідачем сума 412,28 грн має бути зарахована в рахунок погашення заборгованості за договором. Отже, з відповідача слід стягнути заборгованість за договором у загальному розмірі 11845,52 грн ( 8962,28 + 3295,52 -412, 28 =11845,52). Відтак суд вважає, що позов є частково обґрунтованим, позовні вимоги частково доведеними, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково. Розподіл судових витрат Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 600 грн та судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмірі 3 028 грн, а всього - 13 628 грн. Позивачем ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» в особі директора Логвінова В.А. 02\~січня 2025\~року укладено договір про надання правової допомоги №1 з адвокатським бюро «Грушевий Ю.В.». Згідно умов договору гонорар складається з плати в розмірі, що визначається сторонами на день складання акту приймання виконаних робіт. Підставою для сплати гонорару є рахунок-фактури (арк. спр. 24-26). Відповідно до акту виконаних робіт до договору про надання правової допомоги №1\~ від 02 січня 2025 року, АБ «Грушевий Ю.В.» надало клієнтові ТОВ «ФК «ВІВА КАПІТАЛ» послуги, пов`язані із опрацювання кредитної справи боржника, наданням усної консультації, опрацювання державних реєстрів з проводу майнового стану, пошук контактів боржника, підготовка дій та направлення претензії, здійснення телефонних дзвінків, виїзд за місцем перебування божника (направлення виконавця), підготовка та подання позовних матеріалів, контроль ходу розгляду справи. Вартість послуг - 10 600 гривень, за що виставлено рахунок №24/24-04 від 24.04.2025 (арк. спр.27). На підтвердження оплати послуг надано платіжну інструкцію від 24 квітня 2025 року №LK577/2 (арк. спр. 28). У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі N 904/1907/15). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial