Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

Стислий виклад позиції учасників процесу 16 травня 2025 року адвокат Сопронюк Геннадій Михайлович звернувся до суду в інтересах позивача [PERSON] з позовом до відповідача Лопатинської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається зокрема із земельної ділянки площею 2,5306 га., яка належала їй згідно державного акту серії І-ЛВ №034637 виданим 17.07.2000 року на підставі рішення XII сесії ПІ демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 23.06.2000 року, яка включає земельні ділянки площею 1,7918 га за кадастровим номером 4623955000:02:000:0377, площею 0,7388 га за кадастровим номером 4623955000:03:000:0419. До дня смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , проживала в [ADDRESS] , разом з нею проживав її син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою №63 від 08.04.2025 виданою старостою Демешківського старостинського округу №5 Галицької міської ради. Після смерті матері, [PERSON] позивач прийняв спадщину та маючи намір оформити свої права на спадкове майно після її смерті звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Щодо вищевказаної земельної ділянки нотаріусом йому було відмовлено, оскільки державний акт виданий після смерті спадкодавця. З огляду на вищезазначене позивач не може реалізувати свої майнові права як спадкоємець у позасудовому порядку, а тому змушений звернутися з цим позовом до суду (а.с.3-6). Заяви та клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі Своєю ухвалою від 20 травня 2025 року суд відкрив провадження у справі, постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання, а також постановив витребувати у Львівського державного нотаріального архіву належним чином засвідчену копію спадкової справи №327/2001, відкриту у Радехівській державній нотаріальній конторі Львівської області після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.1-2). 10 червня 2025 року до суду поступила належним чином засвідчена копія спадкової справи №327/2001, заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.50). Представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.41, 66). Представник відповідача Лопатинської селищної ради в судове засідання не прибув, проте подав до суду заяву, у якій просив суд розгляд справи проводити без його участі та прийняти рішення, що відповідатиме вимогам чинного законодавства (а.с.44-45). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Установлені судом фактичні обставини справи [INFO] померла мати позивача [PERSON] , про що 02.12.1999 зроблено запис №33, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 25.07.2001 (а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із земельної ділянки площею 2,5306 га, яка належала їй згідно державного акту, серії І-ЛВ №034637 виданим 17.07.2000 на підставі рішення XII сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 23.06.2000, яка включає земельні ділянки площею 1,7918 га за кадастровим номером 4623955000:02:000:0377, площею 0,7388 га за кадастровим номером 4623955000:03:000:0419 (а.с.11, 11-зворот). Зазначене також підтверджується такими доказами: витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0000634312025 від 27.03.2025 (а.с.14-16) та №НВ-0000634252025 від 27.03.2025 (а.с.17-19); Інформацією з книги записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю (пай (а.с.20); копією рішення XII сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 23.06.2000 з додатком (а.с.21-23) Відповідно до витягів із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-9956516252025, № НВ-9956515792025 від 31.03.2025 нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 67 936,64 грн (48104,67 грн+19831,97 грн, а.с.12-13). До дня смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , проживала на [ADDRESS] , разом з нею проживав її син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою №63 від 08.04.2025, виданою старостою Демешківського старостинського округу №5 Галицької міської ради (а.с.24). Після смерті матері, [PERSON] , позивач прийняв спадщину та, маючи намір оформити свої права на спадкове майно після її смерті, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Спадкоємцю Радехівська державна нотаріальна контора видала Свідоцтво про право на спадщину за законом, серії АЕЕ №320812 від 21.09.2001 (а.с.27). Щодо вищевказаної земельної ділянки нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки державний акт виданий після смерті спадкодавця, що підтверджується відповіддю Радехівської державної нотаріальної контори №132/01-16 від 01.05.2025 (а.с.25). Зазначене підтверджується копією спадкової справи №327/2001 після смерті [INFO] [PERSON] (а.с.51-63). Факт родинних відносин підтверджується Свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 14.08.1956 (а.с.28). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до вимог ст. 12, 229 ЦПК України ці докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за заповітом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ №034637 від 17 липня 2000 року, виданий після смерті спадкодавця [PERSON] . Позиція суду Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Норми права, які застосував суд, та мотивована оцінка наведених сторонами аргументів Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). До спірних правовідносин, які виникли між сторонами щодо спадкування, суд застосовує норми Цивільного кодексу України (ЦК України) та Цивільного кодексу Української РСР (ЦК УРСР). Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникало відповідно до норм ст. 529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Таким чином, на спадкові правовідносини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , поширюються норми ЦК УРСР, оскільки спадщина відкрилася до 1 січня 2004 року. На підставі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. З огляду на ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтями 549, 554 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17. Зважаючи на встановлені обставини у справі [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , вступивши у фактичне володіння та управління спадковим майно. Як зазначив ВС КЦС у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, належним способом захисту, якщо вбачаються перешкоди в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, є звернення сторони до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. За правилами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст. 81, 131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Враховуючи, що позивач [PERSON] прийняв спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки в нотаріальній конторі не може, суд дійшов висновку, що позовні вимоги сторони позивача про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такі потрібно задовольнити. Щодо розподілу судових витрат У зв`язку з клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Outcome: approved