Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

У липні 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до колишньої дружини та матері їх спільної дитини [PERSON] , у якому просить встановити факт самостійного утримання та виховання ним, як батьком [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , а також визначити місце проживання малолітньої дитини з батьком [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він перебував у шлюбі з [PERSON] , від якого сторони мають двох спільних дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] . Позивач зазначає, що на початку 2022 року [PERSON] разом з молодшою дитиною [PERSON] , виїхала до Сполучених Штатів Америки, де знаходиться по даний час і не має намірів повертатись в України та забирати до себе старшу доньку. В свою чергу, за твердженням позивача, донька [PERSON] не виявляє бажання їхати з матір`ю за межі України та бажає залишитись проживати разом із батьком. [PERSON] вказує, що самостійно утримує, забезпечує та виховує доньку [PERSON] , [INFO] . В свою чергу мати дитини, участі у її вихованні та утриманні не приймає, батьківські обов`язки не виконує та фактично самоусунулась від утримання та виховання своєї доньки. Необхідність встановлення факту самостійного утримання та виховання дитини батько пов`язує із можливістю подальшого оформлення соціальної допомоги на дитину, що виховується одним із батьків та вирішенням питань, пов`язаних з переміщенням дитини без документального погодження іншого з батьків, отримання медичних послуг, або самостійний виїзд дитини з організованою групою дітей на відпочинок, спортивні змагання, тощо. Також вказує, що між батьками на даний час виник спір щодо місця проживання їх доньки [PERSON] . За таких обставин позивач вказує про необхідність визначення місця проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , разом із батьком та встановлення юридичного факту самостійного її утримання і виховання для можливості одноосібної реалізації прав дитини без необхідності звертатись до матері для отримання її згоди діяти в інтересах дитини. 20.01.2025 року представником відповідача надано суду пояснення, у яких останні заперечують проти задоволення позову у повному обсязі, вказуючи, що [PERSON] в силу своїх можливостей та обставин перебування її за межами України бере активну участь у вихованні та утриманні доньки. При цьому, сам [PERSON] ухиляється від виховання та утримання дитини перекладаючи ці обов`язки на свою матір - [PERSON] , а дійсною метою звернення до суду з даним позовом є отримання відстрочки від призову під час мобілізації, право на отримання якої передбачене ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Крім того, звертали увагу суду, що [PERSON] ніде не працює та не має самостійного доходу і був особою, щодо якого 2023 року вирішувалося питання про притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення пов`язані з придбанням, зберіганням наркотичних засобів, а також керування транспортним засобом у стані сп`яніння. Представник позивача у судовому засіданні вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити. [PERSON] приймаючи участь в судовому засіданні шляхом відеоконференції та її представник у судовому засіданні заперечили вимоги та обґрунтування позову. Представники третьої особи Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, надали висновок про визначення місця проживання дитини з батьком та просили розглядати справу за їх відсутності. Представники третьої особи Управління соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві Державної адміністрації у судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, судом встановлено наступне. 25.01.2018 року [PERSON] та [PERSON] , уклали шлюб, який був зареєстрований Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що 25.01.2018 року складено відповідний актовий запис №32. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.10.2021 року у справі 756/12048/21 шлюб між сторонами - розірвано. Від вказаного шлюбу у сторін народилися спільні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження. Судом встановлено та підтверджено сторонами, що мати дитини [PERSON] на початку повномасштабного вторгнення росії в Україну у 2022 році виїхала за кордон з малолітнім [PERSON] , на даний час перебувають у Сполучених Штатах Америки. Малолітня [PERSON] залишилась в Україні, батько [PERSON] є найближчим родичем першого ступеня споріднення у країні місця знаходження дитини. У відповідності з ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З копії штампа зареєстрованого місця проживання [PERSON] у паспорті громадянина України вбачається, що останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , при цьому місцем свого проживання вказує квартиру [ADDRESS] . Судом встановлено та підтверджено наданими доказами, що [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад №515 Подільського району м. Києва з 20.07.2021 року, що підтверджується відповідною довідкою вказаного закладу, місце розташування якого також вул., Світлицького, 24-б у м. Києві. З даної довідки вбачається, що дитина регулярно відвідує дошкільний заклад поряд з місцем проживання, сім`єю не порушується режим перебування в закладі, тато та бабуся вчасно приводять та забирають, цікавляться успіхами та поведінкою дитини, її психологічним станом та взаєминами з ровесниками. [PERSON] має доглянутий, охайний вигляд з дотриманням культурно-гігієнічних норм. Відповідно до довідки КНП «Центр первинно медико-санітарної допомоги №2» Подільського району м. Києва від 29.05.2024 року №944/03, останні 3 (три) роки дитина [PERSON] , [INFO] , знаходиться за спостереженням лікаря-педіатра КНП «ЦПМСД №2» Подільського району м. Києва. Дитину [PERSON] на амбулаторні прийоми до лікаря-педіатра завжди супроводжує батько [PERSON] або бабуся [PERSON] . З огляду на зазначене вбачається, що дитина по місцю проживання забезпечена медичним наглядом та належними умовами освітнього розвитку. Нормами ч. ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Ст. 51 Конституції України кожному з подружжя гарантовані рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 цього Кодексу передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ст. ст. 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. За приписами ч. 4, ч. 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866 (далі - Порядок), органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у м. Києві та м. Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад. П. 72 Порядку вказано, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. При вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації у висновку від 18.12.2024 року врахувала обставини, передбачені вищевказаним Порядком, та вважає, що в найкращих інтересах малолітньої [PERSON] , визначити місце її проживання разом з її батьком [PERSON] . За правилами ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Положеннями ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами у цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, у суду немає підстав ставити під сумнів компетентність та належність указаного висновку. Протилежного відповідачем [PERSON] в судовому засіданні не доведено, більше того матір дитини повідомила суду, що найближчим часом позбавлена можливості відвідати Україну оскільки втратить право повернутись до Сполучених Штатів Америки де вже облаштувала свій побут та життя. При цьому, заперечуючи визначення проживання дитини разом із [PERSON] не змогла пояснити суду із ким має бути визначено місце проживання малолітньої дитини за відсутності в Україні іншого з батьків та наявності лише батька дитини. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що визначення місця проживання дитини [PERSON] з батьком [PERSON] , на сьогодні, максимально відповідатиме найкращим інтересам дитини. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне визначити місце проживання дитини [PERSON] з батьком [PERSON] . Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною першою ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК України встановлено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). За приписами частини другої ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої-четвертої ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. У частині четвертій ст. 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). У відповідності до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Оскільки позивач не ініціював вимог про позбавлення батьківських матері дитини, а звернувся із позовом про встановлення факту перебування дитини на його утриманні, суд з`ясовує лише фінансову спроможність батька самостійно забезпечити належне утримання дитини та участь інших осіб у такому утриманні. При цьому, суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження працевлаштування [PERSON] , стабільності та розміру його доходів. Більше того, опитана в судовому засіданні [PERSON] пояснила та підтвердила наданими роздруківками повідомлень, що підтримує зв`язок із донькою месенджерами, перераховує грошові кошти на її утримання та не вчиняє винних дій по відношенню до дитини, а є заручником ситуації, що склалася під час воєнного стану. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення проти позову щодо неналежного виконання батьківських прав також може свідчити про інтерес до дитини (параграф 57, 58). Таким чином, суд ставиться критично до тверджень ??? [PERSON] , як підставу для задоволення вимог позову про встановлення факту самостійного утримання та виховання дитини, оскільки із наданих доказів вбачається, що мати спілкується з дитиною, допомагала та намагається надавати фінансову допомогу на даний час, проявляє інтерес до дитини, що не спростовано позивачем. Більше того, в судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами, що значну допомогу [PERSON] у вихованні та утриманні дитини надає бабуся [PERSON] , що спростовує факт самостійного утримання та виховання дитини лише батьком. Враховуючи викладене та

Outcome: partial