Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

30 травня 2025 року [PERSON] звернулася до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з заявою в якій просила: -встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , постійно, у період з 2015 року та до часу відкриття спадщини, проживала однією сім`єю з [PERSON] , померлою [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог заявниця зазначає, що [INFO] померла [PERSON] . Вони разом з померлою безперервно проживали однією сім`єю з 2015 року та по момент її смерті за адресою: [ADDRESS] . Крім того, вони вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки. У вересні місяці 2023 року заявниця звернулася до Першої самарівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . В результаті, було зареєстровано спадкову справу за № 199/2023 (номер у спадковому реєстрі 71311806), однак, у вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено у зв`язку з тим, що не надані документи, що підтверджують наявність підстав до спадкування, а також роз`яснено, що неможливо встановити факт сумісного проживання з померлою, оскільки адреса реєстрації померлої та адреса реєстрації заявниці відрізняються. Заявниця наполягає, що з померлою дійсно проживала разом з 2015 року та по момент смерті, вели з нею спільне господарство, займалась її похованням, тож вважає за необхідне звернутись до суду з цією заявою. Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2025 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2025 року зобов`язано Першу самарійську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області, надати копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В судовому засіданні заявниця [PERSON] зазначила, що заяву підтримує, просила задовольнити у повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Самарівської міської ради в судове засідання не з`явився, йго неявка не перешкоджає розгляду справи. Представник заінтересованої особи - Першої самарівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, а також надавши копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Суд, дослідивши подані докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Суду доведено, що [PERSON] разом [PERSON] з 2015 року та по момент смерті останньої безперервно проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] та вели спільне господарство. Вказане підтверджується наданим актом сумісного проживання з померлим від 14 червня 2024 року, а також показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні. Судом встановлено, що у вересні місяці 2023 року [PERSON] звернулася до Першої самарівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] та, в результаті, було зареєстровано спадкову справу за № 199/2023, що підтверджується наданим витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 28 вересня 2023 року за № 74129972, а також матеріалами наданої спадкової справи № 199/2023. Між тим, у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] було відмовлено у зв`язку з тим, що не надані документи, що підтверджують наявність підстав до спадкування, а також роз`яснено, що неможливо встановити факт сумісного проживання з померли, оскільки адреса реєстрації померлої та адреса реєстрації [PERSON] відрізняються. Вказане підтверджується наданою постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 січня 2024 року. Норми права застосовані судом. Відповідно до положень ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. У порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За змістом ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1264 Цивільного кодексу України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи, згідно з частиною першою статті 29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до абзацу 3 пункту 3 Постанови № 7, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно роз`яснень викладених у п.п. 2, 23 Постанови №7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки (постанова Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 133/960/19 провадження № 61-18742св20). Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99). Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю (постанова Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 346/5702/18 (провадження № 61-17111св20). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків. Відповідно до статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вважає, що заявниця за допомогою належних та допустимих доказів довела факт її постійного спільного проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем - [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Встановлення факту постійного сумісного проживання з померлою має для заявника юридичне значення, оскільки необхідне для встановлення факту прийняття спадщини в розумінні ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України. Аналізуючи надані заявником та досліджені в судовому засіданні письмові докази суд вважає, що юридичний факт, який просить встановити заявниця, знайшов своє підтвердження та його об`єктивність не викликає сумніву у суду. А тому, враховуючи зазначені вище обставини та положення діючого законодавства, приймаючи до уваги, що встановлення даного факту має для заявниці юридичне значення, а саме для встановлення факту прийняття спадщини в розумінні ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved