Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

06.05.2025 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про звільнення від сплати аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів, у якому просить: звільнити позивача від сплати аліментів на користь відповідачки на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 01.01.2025 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти у розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи з 01.01.2025 року і до досягнення дитиною повноліття; покласти на відповідача понесені позивачем витрати пов`язані зі сплатою судового збору та отриманням професійної правничої допомоги. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 грудня 2012 року, який розірваний рішенням Голосіївського районного суду м. Києва №752/22972/19 від 22.07.2020 року. За час перебування у шлюбі у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син [PERSON] залишився проживати із матір`ю [PERSON] , тому судовим наказом Дніпровського районного суду м. Києва №752/6442/23 від 25.04.2023 р. з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 29.03.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вказаного судового наказу в період часу з квітня 2023 року по лютий 2025 року [PERSON] сплачував аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , що підтверджується довідкою про доходи з ТОВ «Торгівельна птахофабрика Київська» від 14.03.2025 та платіжними інструкціями з АТ «Ощадбанк». Однак, з 20 грудня 2024 року [PERSON] , [INFO] став проживати із батьком [PERSON] , що підтверджується актом обстеження умов проживання №30 від 07.03.2025, складеним головним спеціалістом юридично-правового відділу служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської РДА в м. Києві. Останній забезпечує сина всім необхідним для його життя, навчання, розвитку, і оскільки [PERSON] вже не бере жодної участі у вихованні сина, всі встановлені законодавством обов`язки по вихованню дитини на даний час самостійно виконує позивач. [PERSON] постійно потребує матеріальних витрат і знаходиться на повному матеріальному забезпеченні позивача. Однак, незважаючи на це, з [PERSON] продовжую відраховувати аліменти на утримання сина, який з відповідачкою вже не проживає, що є необґрунтованим. Крім того, відповідно до характеристики, наданої ліцеєм №269 м. Києва на [PERSON] , останній є учнем 5-Д класу та за час навчання в школі тільки батько [PERSON] цікавиться успіхами у навчанні сина, його поведінкою, емоційним станом дитини. Також останній спілкується із класним керівником, контролює відвідування уроків та навчання в цілому, що вказує на те, що у вихованні [PERSON] приймає участь тільки батько. З огляду на те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва справа №752/19501/17 від 20.02.2018 [PERSON] , [INFO] позбавлено батьківських прав відносно її першої дитини (доньки [PERSON] , [INFO] ), можна охарактеризувати особистість відповідачки як такої, що остання не має материнського інстинкту та байдуже відноситься до розвитку своїх дітей. Щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно першої дитини остання не заперечувала, що підтверджується її заявою. Таким чином, [PERSON] з січня 2025 року безпідставно отримує аліменти на утримання сина [PERSON] , оскільки остання не виконує батьківські обов`язки щодо належного утримання дитини, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися з вимогами про звільнення його від сплати аліментів на дитину та стягнення аліментів з матері у судовому порядку. Згоди щодо участі в утриманні дитини в грошовій і (або) натуральній формі батьки не дійшли. Згідно Договору про надання правової допомоги № 13/03/2025 від 13 березня 2025 року (далі Договір), що укладений між Адвокатським бюро «Євгена Бойка» та [PERSON] , Замовнику була надана професійна правнича допомога, що підтверджується актом наданих послуг від 17.03.2025. Згідно п. 6.1. Договору, сума зазначеного договору визначається сумою, зазначеною в підписаних Сторонами Актах наданих послуг в період дії даного Договору і залежить від обсягу наданих послуг за цим Договором. Позивачу було надано такі юридичні послуги: надання консультацій та роз`яснення з правових питань (1 година) - 1 000 грн.; складання та направлення позовної заяви про припинення стягнення аліментів на утримання дитини (5 год) - 5000 грн. За актом надання послуг від 17.03.2025 вартість надання послуг з правової допомоги становить 6 000 гривень. Ухвалою суду від 19.05.2025 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Ухвалою суду від 30.05.2025 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову. Як вбачається з матеріалів справи, направлена на зазначену в позовній заяві адресу відповідачки судова кореспонденція повернулась до суду без вручення адресату. Оскільки суд не встановив місця реєстрації відповідачки, її повідомлення про наявний на розгляді суду спір було здійснене шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України згідно вимог ч. 10 ст. 187 ЦПК України. Станом на час ухвалення у справі рішення відповідачка своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач жодних заперечень з приводу розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення не викладав. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як убачається з матеріалів справи, позивач та відповідачка перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.12.2012 року, який розірваний рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.07.2020 у справі №752/22972/19. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Наказом Голосіївського районного суду м. Києва від 14.04.2023 року у справі №752/6442/23 стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , який проживає за адресою: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , проживає за адресою: [ADDRESS] ) на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 29.03.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Положеннями ч. 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Наведена норма закону вказує на те, що отримувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини має право той з батьків, з ким проживає дитина. Разом з цим, із матеріалів справи убачається, що згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 27.02.2025 року, батько та син проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно характеристики на дитину від Ліцею №269 м. Києва, учень забезпечений всім необхідним для дистанційного навчання та шкільним приладдям. За час навчання в школі батько цікавиться успіхами у навчанні, поведінкою, емоційним станом дитини. Спілкується з класним керівником. Контролює відвідування уроків та навчання в цілому. За змістом Акту обстеження умов проживання №30 від 07.03.2025 року, за адресою: [ADDRESS] проживають: батько [PERSON] та син [PERSON] . Умови проживання задовільні, квартира обладнана необхідною побутовою технікою та меблями, побут родини організований, дотримано санітарно-гігієнічних норм. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: облаштоване окреме місце для сну, стіл для навчання, підручники, книги, телефон, одяг та взуття в достатній кількості, забезпечений інтернетом для віддаленого навчання. Стосунки традиції сім`ї: стосунки дружні, спільний відпочинок, прогулянки, розваги. Результат бесіди: батько і надалі бажає проживати разом з сином, займатись його вихованням. Із наведений письмових доказів вбачається, що після винесення судом наказу про стягнення з позивача аліментів на утримання його неповнолітнього сина, змінились обставини, які були підставою для стягнення аліментів з батька на користь матері, а сама: дитина перестала проживати зі своєю матір`ю та проживає з батьком. Частиною 4 ст. 273 ЦПК України визначено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Оскільки основою для отримання одним з батьків аліментів на утримання неповнолітньої дитини є обставини, які вказують на проживання дитини з тим із батьків на користь якого стягуються аліменти, зміна таких обставин позбавляє стягувача аліментів права на їх отримання. Ураховуючи, що дитина проживає з батьком, відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України позивач має бути звільнений від сплати аліментів, які стягуються з нього на утримання дитини відповідно до наказу Голосіївського районного суду м. Києва від 14.04.2023 року у справі №752/6442/23. Разом з цим, вимоги про звільнення позивача від сплати аліментів за вказаним судовим наказом підлягають до частково задоволення, шляхом звільнення від сплати аліментів починаючи з 27.02.2025 року. Вказана дата міститься у довідках про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, згідно яких батько та син проживають за адресою: [ADDRESS] . Будь-яких доказів на підтвердження будь-якої більш ранньої дати початку проживання сина разом з батьком матеріали справи не містять. Стосовно вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд дійшов висновку, що такі вимоги також підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст.ст. 81,89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Визначаючи розмір аліментів у частці від доходу матері, яка має стягуватись на утримання її неповнолітнього сина, суд враховує працездатний вік платника аліментів, відсутність посилань з боку відповідача на його незадовільний стан здоров`я, відсутність посилань відповідача на наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків, дочки, сина. Суд констатує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження: стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявності або відсутності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, дочки, сина; наявності на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, стягувачем аліментів у відповідності до положень ст. 182 СК України суду не доводились. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач перебуває у працездатному віці, отже має змогу працювати, отримувати дохід та надавати достатню матеріальну допомогу на утримання своєї дитини. Будь-які данні про незадовільний стан здоров`я самого відповідача в матеріалах справи відсутні, як відсутні і дані про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, дочки, сина. Будь-які інші обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів судом не встановлено і ураховуючи все вище зазначене суд дійшов висновку про відсутність підстав для відступу від запропонованого позивачем розміру аліментів, який відповідає положенням ч. 5 ст. 183 СК України, тобто становить 1/4 частину від всіх доходів платника аліментів на утримання однієї дитини. Разом з цим, не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідачки аліментів починаючи з 01.01.2025 року, оскільки відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи, що позов подано до суду 06.05.2025 року, саме з цієї дати позивач має право на стягнення аліментів. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Стосовно стягнення з відповідачки судових витрат позивача на сплату судового збору та професійну правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Витрати позивача на сплату судового збору в сумі 1211,20 грн. та оплату професійної правничої допомоги в сумі 6000,00 грн. підтверджують належними наявними у справі доказами (банківською квитанцією про сплату судового збору, актом наданих правничих послуг від 17.03.2025 року, орденом на надання правової допомоги). Оскільки стороною відповідача не було подане клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, суд не має право самостійно зменшити витрати на правову допомогу через їх неспівмірність. Разом з цим, позов задоволений частково, а тому відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд здійснюючи розподіл судових витрат має застосувати правило пропорційності, згідно якого у разі часткового задоволення позову, позивач має право на компенсацію йому судових витрат пропорційно до частини задоволених позовних вимог. Оскільки обидві вимоги позивача задоволено частково, пропорційно до частини задоволених позовних вимог позивач має право на отримання від відповідача половини сплаченого ним судового збору (605,60 грн.) та половини витрат на професійну правничу допомогу (3000,00 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial