Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

1.Описова частина В травні 2019 р. позивач [PERSON] звернувся до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», в якому просить визнати договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого полісом АІ 6761993 від 20.08.2014 р., недійсним з моменту його укладення. 1.1. Стислий виклад позиції Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] , [INFO] , як страхувальником та страховою компанією, як страховиком, 20.08.2014 р. було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зі строком дії до 20.08.2014 р., оформлений полісом АІ 6761993, забезпеченим транспортним засобом є мотоцикл МТЗ. Вважає, що даний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 20.08.2014 р. недійним. Як вбачається зі змісту вищевказаного Договору, оформленого Полісом №АІ/6761993 від 20.08.2014 року, на момент укладення договору позивачу виповнилось повних 16 років, тобто він не мав на момент укладення договору необхідного обсягу цивільної дієздатності, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Світловодським РС УДМС України в Кіровоградській області 16.07.2014 року, та в самому Договорі в графі «Дата народження» зазначено, що датою його народження є « [INFO] ». Таким чином, немає жодних підстав, наведених у ст.ст. 34, 35 УК України для надання [PERSON] повної цивільної дієздатності. За таких обставин станом на 20.08.2014 року (день укладення Договору між ним та ПАТ «АХА Страхування») він не мав повної цивільної дієздатності для укладення цього Договору. Його батьки такої згоди не надавали. Оскільки на момент укладення Договору обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого полісом АІ6761993 від 20.08.2014 року, позивач мав повної дієздатності (бо не досяг віку, з якого настає повна цивільна дієздатність, тобто 18 років), то вказаний Договір є недійсним. Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.05.2019 р. матеріали вищевказаної позовної заяви передані для розгляду за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва. Провадження у справі відкрито ухвалою від 14.06.2019 р. з призначенням розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В листопаді 2019 р. представником відповідача подана заява про застосування строків позовної давності, обґрунтовуючи тим, відповідно до даних полісу AI 6761993, укладеного 20.08.2014 р., строк початку дії даного полісу вказано 21.08.2014 р. Позивач мав оригінал полісу на момент його укладання. Отже початком перебігу строку позовної давності слід вважати 21.08.2014 р., а останній строк пред`явлення позовної заяви щодо визнання недійсним даного полісу є 21.08.2017 р. Таким чином, вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню. В листопаді 2019 р. позивачем подано відповідь на заяву (відзив) щодо застосування строків позовної давності, в якій заперечив проти доводів відповідача, обґрунтовуючи тим, що Договір обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого полісом АІ6761993 від 20.08.2014 року, було укладено 20.08.2014 року, тобто в той час, коли позивач був неповнолітнім, копію вказаного полюсу він не отримував. Вважає, що будучи неповнолітнім, та відповідно не маючи повної цивільної дієздатності, він не міг усвідомлювати в повній мірі наслідки укладення такого договору, на відміну від представників відповідача. Твердження відповідача, що позивач отримав у цей же день копію страхового полісу не ґрунтуються на належних доказах, як того вимагає ст. 81 ЦПК України. Разом із тим, з додатків до його позову вбачається, що з метою отримати копію вищеозначеного Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого полісом АІ6761993 від 20.08.2014 року, позивач звернувся до ТОВ «Страхова компанія «АХА Страхування» в квітні 2017 року, та у відповідь на запит отримав лист із додатком у вигляді копії полісу АІ6761993 від 20.08.2014 року, що підтверджується копією листа за вих. №СУ003055/3-1 від 21.04.2017 року. Отже строк позовної давності слід відраховувати саме з дати 21.04.2017 року, тобто з моменту фактичного надіслання позивачу копії вказаного страхового полісу (Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого полісом АІ6761993 від 20.08.2014 року). Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа дізналась або могла дізнатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. Позивач дізнався про наявність такого правочину, коли отримав належним чином на свій лист від ТОВ «Страхова компанія «АХА Страхування» копію Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого полісом А16761993 від 20.08.2014 року, тобто після 21.04.2017 року, коли, до речі, вже став повнолітнім. Таким чином, строк позовної давності по визнанню недійсним договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого полісом АІ6761993 від 20.08.2014 року, пропущений не з його вини та підлягає відновленню за поважністю причин такого пропуску та наявності підстав, передбачених ст. 261 ЦК України. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. На адресу суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання п не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, в позовних вимогах просить відмовити у повному обсязі. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. 2.Мотивувальна частина 2.1.Фактичні обставини, встановлені судом щодо визнання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів недійсним. Судом встановлено, [PERSON] , [INFO] , як страхувальником та страховою компанією, як страховиком, 20.08.2014 р. було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зі строком дії до 20.08.2014 р., оформлений полісом АІ 6761993, забезпеченим транспортним засобом є мотоцикл МТЗ. Як вбачається, на момент укладення договору [PERSON] виповнилось повних 16 років, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Світловодським РС УДМС України в Кіровоградській області 16.07.2014 року, та в самому Договорі в графі «Дата народження» зазначено, що датою його народження є « [INFO] ». У ст. 203 ЦК України наведено вичерпний перелік умов, при дотриманні яких договір буде дійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка укладає договір, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ст. 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). В окремих випадках повна цивільна дієздатність надається фізичній особі після досягнення 16 років, якщо ця фізична особа (ст.ст. 34, 35 ЦК України) зареєструється підприємцем - при наявності письмової згоди батьків (усиновителів, піклувальників або органу опіки та піклування); зареєструє шлюб; працює за трудовим договором; записана матір`ю або батьком дитини. Як вбачається з матеріалів справи у позивача [PERSON] немає жодних підстав, наведених у ст.ст. 34, 35 УК України для надання йому повної цивільної дієздатності. Таким чином, станом на 20.08.2014 року, тобто день укладення Договору між позивачем та ПАТ «АХА Страхування», [PERSON] не мав повної цивільної дієздатності для укладення цього Договору. Крім того, його батьки такої згоди не надавали. Згідно із ч.1 ст.216 ЦК недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на день укладення Договору) в п. 1.1 дано визначення поняттю страхувальник, зокрема вказано, що страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України спосіб захисту законних прав та інтересів за цим позовом є визнання правочину недійсним. Таким чином, оскільки на момент укладення Договору обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого полісом АІ6761993 від 20.08.2014 року, позивач мав повної дієздатності (бо не досяг віку, з якого настає повна цивільна дієздатність, тобто 18 років), то вказаний Договір є недійсним, тому суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню. 2.2. Мотиви, з яких виходить суд при ухвалені рішення та застосовані норми права Відповідно до частини 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці права чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенціїна ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Положенням частиною першою статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Договір - це погоджена дія двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір завжди є правочином, оскільки передбачає волевиявлення сторін, спрямоване на виникнення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Однак не кожен правочин є договором. Договір страхування цивільно-правової відповідальності - це документ, який укладається між страхувальником (власником транспортного засобу) та страховою компанією. Він забезпечує відшкодування збитків, завданих третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність за яку несе страхувальник. Договір страхування цивільно-правової відповідальності є обов`язковим для всіх власників транспортних засобів, які експлуатуються на території України. Це означає, що кожен власник автомобіля, мотоцикла, причепа та іншого транспортного засобу повинен мати діючий договір автоцивілки. Відповідно до ст. 979 ЦК України вимоги щодо укладення договорів страхування за окремими класами страхування/категоріями страхових ризиків для врегулювання правовідносин, за якими вимагається обов`язкова наявність договору, можуть бути визначені законодавством. Відповідно до ст. 981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі з дотриманням вимог до письмової форми правочину, встановлених цим Кодексом. Факт укладення договору страхування може посвідчуватися страховим полісом (сертифікатом). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним. Відповідно до ст. 998 ЦК України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених законом. Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Визнаючи угоду недійсною на підставі частини першої статті 203 ЦК України, суди у рішенні мають встановити, якому саме закону чи іншому нормативному акту оспорювана угода не відповідає. При чому, виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Відповідно до п. 2.1ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності», визначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Пунктом 1.1 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності», визначено, що страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Відповідно до п. 1.7 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності», забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Згідно із п. 14.2 ст. 14 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності», страховик не може відмовити будь-якому страхувальнику в укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Вказана норма Закону має імперативний характер та прямо зобов`язує страховиків укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності з кожним страхувальником, який до нього звернувся. Відповідно до абз. 6, 7 п. 17.1ст.17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» визначено, що договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до Закону України «Про дорожній рух», укладаються страховиками за умови проходження зазначеними транспортними засобами обов`язкового технічного контролю, якщо вони згідно з протоколом перевірки технічного стану визнані технічно справними. Договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, укладаються на строк, що не перевищує строку чергового проходження транспортним засобом обов`язкового технічного контролю відповідно до вимог Закону України «Про дорожній рух». Пунктом 17. 3 ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності», передбачено, що при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також за вимогою страховика надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до пункту 17.6 статті 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особливості укладення договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності встановлюються у порядку, визначеному Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 31 серпня 2017 року № 3631, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 вересня 2017 року за № 1197/31065, затверджено зміни до Положення про особливості укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказаним розпорядженням, починаючи з 07.02.2018, забезпечена можливість укладання внутрішніх договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (які діють виключно на території України) в електронній формі. Положенням про особливості укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженим Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 27.10.2011 № 673 і зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.12.2011 за № 1483/20221, а саме розділом ІІІ, визначено особливості укладання внутрішніх електронних договорів страхування. Положенням статті 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду з захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути - визнання правочину недійсним. Згідно частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до статті 230 ЦК України якщо одна зі сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України). При вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 230 ЦК України суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем факту обману. Згідно із ст. 230 ЦК України якщо одна зі сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. При вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статті 230 ЦК України суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем факту обману. Разом з тим, всупереч частини першої статті 81 ЦПК України сторона позивача не надала належних, достовірних та допустимих доказів, введення відповідачем в оману позивача під час укладення спірного правочину. Крім того, у постанові від 21.01.2021 у справі № 348/2675/17 (провадження № 61-17352св19) Верховний Суд зазначив, що проходження транспортним засобом обов`язкового технічного контролю може розглядатися як умова укладення договору, а не його істотна умова. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України»). 2.3. Щодо застосування строків позовної давності Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України). Основи застосування позовної давності передбачені главою 19 ЦК України. Позовна давність нормами ЦК України поділена на загальну та спеціальну. Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа дізналась або могла дізнатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. Як вбачається, позивач дізнався про наявність правочину, коли отримав від ТОВ «Страхова компанія «АХА Страхування» копію Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого полісом А16761993 від 20.08.2014 року, тобто після 21.04.2017 року, коли, вже став повнолітнім. Таким чином, строк позовної давності по визнанню недійсним договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого полісом АІ6761993 від 20.08.2014 року, пропущений, але оскільки не з його вини, тому підлягає відновленню за поважністю причин такого пропуску та наявності підстав, передбачених ст. 261 ЦК України. Так, стороною відповідача хибно трактовані вищевказані норми, а відтак, суд відхиляє та не приймає до уваги доводи сторони відповідача про застосування строків позовної давності. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства». 3. Висновки суду З огляду на вказані положення та встановлені обставини, а також з урахуванням надання достатніх належних та допустимих доказів, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та заснованими на законі, а тому підлягають задоволенню. 4. Судовий збір. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 768,40 грн. З урахуванням вищевикладеного, на підставі ст.ст. 15, 16, 203, 204, 215, 230, 638, 979, 981, 998 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності»,

Outcome: approved