Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-10 00:00:00

10 березня 2025 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернулася представник [PERSON] адвокат Костюченко Наталія Олександрівна з позовом до Дніпропетровської обласної прокуратури, у якому просить скасувати арешт накладений постановою прокуратури Дніпропетровської області про арешт нерухомого майна від 04.07.2012, реєстраційний номер обтяження 12699284 земельної ділянки, площею 0,1632 га, кадастровий номер 1223285000-02-024-0304, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що земельна ділянка, площею 0,1632 га, кадастровий номер 1223285000-02-024-0304, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . У жовтні 2024 році позивачу стало відомо, що постановою прокуратури Дніпропетровської області від 04 липня 2012 року на вказану земельну ділянку накладений арешт. Звернувшись до відповідача, що є правонаступником прокуратури Дніпропетровської області, з метою встановлення підстав накладення арешту та скасування відповідного арешту, відомо, що відповідної постанови про накладення арешту немає, відомостей про існування будь-якого кримінального провадження з цього приводу не існує. З огляду на те, що підстави накладення арешту на нерухоме майно невідомі, інформація щодо наявності кримінальної справи чи кримінального провадження, де б вказана земельна ділянка стала об`єктом злочинних посягань, предметом злочину або речовим доказом позивач вимушений звернутися до суду з позовом про звільнення вказаного майна з-під арешту. 25 квітня 2025 року відповідачем поданий відзив на позов у якому просить відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. 25.12.2010\~між [PERSON] \~та [PERSON] \~було укладено\~договір купівлі-продажу,\~предметом якого\~є земельна\~ділянка за\~кадастровим номером\~1223285000:02:024:0304,\~площею 0,1632\~га,\~яка розташована:\~ [ADDRESS] ,\~яка належала\~продавцю на\~підставі державного\~акту на\~право власності\~на земельну\~ділянку серії\~ЯИ №458833,\~виданого Новомосковським\~районним відділом\~Дніпропетровської регіональної\~філії державного\~підприємства «Центр\~державного земельного\~кадастру» 20.10.2010\~року на\~підставі рішення\~Орлівщинської сільської\~ради від\~21.05.2010№27-29/У,\~та зареєстрованого\~в Книзі\~записів реєстрації\~державних актів\~на право\~власності на\~землю та\~на право\~постійного користування\~землею,\~договорів оренди\~землі за\~№01-10-126-01563.\~Договір купівлі-продажу\~земельної ділянки\~посвідчений приватним\~нотаріусом Новомосковського\~районного нотаріального\~округу Дніпропетровської\~області Ріхтер\~Н.В.\~та зареєстрований\~у реєстрі\~за №2372.\~25.12.2010\~зазначений договір\~купівлі-продажу\~було зареєстровано\~у Державному\~реєстрі правочинів,\~номер правочину\~ 4281558.\~Постановою Прокуратури\~Дніпропетровської області\~про арешт\~нерухомого майна\~від 04.07.2012\~було накладено\~арешт нерухомого\~майна \~земельної ділянки\~за кадастровим\~номером 1223285000:02:024:0304,\~що розташована\~по [ADDRESS] ,\~яке зареєстровано\~05.07.2012\~реєстратором Дніпропетровської\~філії державного\~підприємства «Інформаційний\~центр» Міністерства\~юстиції України\~(реєстраційний\~номер обтяження\~ 12699284).\~Власником нерухомого\~майна зазначений\~ [PERSON] (РНОКПП\~ [NUMBER] ).\~Жовтневим районним\~судом м.\~Дніпропетровська в\~ухвалі від\~19.12.2024\~у справі\~№201/13458/24\~зазначено про\~відсутність відомостей\~про те,\~у якій\~кримінальній справі\~було накладений\~арешт на\~відповідну земельну\~ділянку та\~відсутність примірнику\~постанови Прокуратури\~Дніпропетровської області\~про арешт\~нерухомого майна\~від 04.07.2012.\~В той\~же час\~сама по\~собі реєстрація\~договору купівлі-продажу\~у Державному\~реєстрі правочинів,\~не підтверджує\~виникнення права\~власності на\~нерухоме майно,\~а тільки\~містить інформацію\~про правочин.\~Позивачем на\~підтвердження права\~власності на\~земельну ділянку\~з кадастровим\~номером 12232850000:02:024:0304\~долучений державний\~акт серії\~ЯИ №458833,\~виданий на\~ім`я [PERSON] \~з відміткою\~нотаріуса про\~посвідчення договору\~купівлі-продажу\~від 25.12.2010\~та про\~перехід права\~на земельну\~ділянку до\~ [PERSON] .\~Однак,\~після укладення\~25.10.2010\~договору купівлі-продажу\~земельної ділянки\~не здійснено\~державної реєстрації\~права власності\~на нерухоме\~майно,\~у зв`язку\~з цим\~у неї\~не виникло\~право власності\~на зазначену\~земельну ділянку.\~Таким чином,\~із позовом\~до Дніпропетровської\~обласної прокуратури\~про зняття\~арешту із\~земельної ділянки\~звернулася особа,\~права,\~свободи,\~інтереси та\~(або)\~обов`язки якої\~не порушені\~та що\~свідчить про\~необґрунтованість позовних\~вимог. Більше того, прокуратурою встановлено, що спірна земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення, а тому така земельна ділянка не може перебувати у власності громадян. 14 березня 2025 року третьої особою на адресу суду направлені заяві, у якій просять ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Також звертають увагу на те, що внесення до Державного реєстру прав записів про скасування арешту на майно покладається на державних реєстраторів,в той час як Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) не є таким реєстратором. Відповідно до ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень територіальні органі МЮУ в межах території, на якій вони здійснюють свою діяльність розглядають скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав та приймають обов`язкові до виконання рішення передбачені цим Законом; складають протоколи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених КУпАП; організовують роботу з підготовки підвищення кваліфікації реєстраторів; приймають рішення про тимчасове блокування доступу державних реєстраторів до Державного реєстру прав у випадках, передбачених законом, здійснюють інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими НПА. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2025 року провадження у справі відкрите, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 24 червня 2025 року ухвалою суду закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду. У судовому засіданні представник позивача в повному обсязі підтримала позовні вимоги позивача та, посилаючись на ті ж підстави, просила суд їх задовольнити. Представник Дніпропетровської обласної прокуратури в судовому засіданні просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заперечень зазначає, що Дніпропетровська обласна прокуратура є правонаступником прокуратури Дніпропетровської області. При отриманні запиту представника позивача було встановлено, що прокуратурою Дніпропетровської області був накладений арешт постановою б/н від 04 липня 2012 року. Однак Дніпропетровській обласній прокуратурі не передані будь-які матеріали кримінальної справи чи кримінального провадження, як і відсутні така постанова про накладення арешту. Позивач у справі відповідно до діючого законодавства не набула право власності на спірну земельну ділянку, а тому її позовні вимоги не підлягають задоволенню. Більше того, прокуратурою встановлено, що спірна земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення, а тому з метою вподальшому вжиття заходів представницького характеру на захист держави щодо усунення перешкод у користуванні майном (повернення земельної ділянки) позов не підлягає задоволенню. Представник третьої особи залишив вирішення питання на розсуд суду, підтримавши заяву щодо відсутності повноважень щодо скасування відповідних записів у реєстрі прав власності. Суд, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши підстави позову, матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступних висновків. В судовому засідання встановлено, що 25 грудня 2010 між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу, предметом якого є земельна ділянка за кадастровим номером 1223285000:02:024:0304, площею 0,1632 га, розташована: [ADDRESS] , яка належала продавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №458833, виданого Новомосковським районним відділом Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 20.10.2010 року на підставі рішення Орлівщинської сільської ради від 21.05.2010№27-29/У, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01-10-126-01563. Договір купівлі-продажу земельної ділянки посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Н.В. та зареєстрований у реєстрі за №2372. 25.12.2010 зазначений договір купівлі-продажу зареєстрований у Державному реєстрі правочинів, номер правочину 4281558. З інформаційної довідки № 399940272 від 18 жовтня 2024 року вбачається, що 05 липня 2012 року за № 12699284 реєстратором Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт нерухомого майна б/н від 04 липня 2012 року Прокуратури Дніпропетровської області на земельну ділянку кадастровий номер 1223285000020240304 накладений арешт. 19 грудня 2024 року за результатами розгляду клопотання позивача про скасування арешту з означеної земельної ділянки, ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська у справі № 201/13458/24 відмовлено у скасуванні арешту. Встановлено, що жодних відомостей про те, в межах якої саме кримінальної справи було накладено арешт органом прокуратури на зазначену земельну ділянку, також як і стосовно наслідків розслідування цієї кримінальної справи, сторони в розпорядження слідчого судді не надали. Не виявилося можливим з`ясувати ці питання й шляхом направлення ухвали про витребування відповідних відомостей до ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, яке було уповноваженим на внесення відповідних відомостей до Реєстру обтяжень нерухомого майна на час обліку вищезгаданого арешту зазначеної земельної ділянки в цьому Реєстрі, та яке на теперішній час знаходиться в стані припинення юридичної особи, адже відповідна ухвала повернулася до суду не врученою адресату. З витягу\~з Державного\~земельного кадастру\~про земельну\~ділянку НВ-9961993682025\~від 06.05.2025\~року право\~власності наземельну ділянку з кадастровим номером 1223285000:02:024:0304, площею 0,1632 га, розташована: [ADDRESS] , категорія земель землі житлової та громадської забудови; вид цільового призначення земельної ділянки 02.01. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд зареєстроване Управлінням Держагеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області 20 жовтня 2010 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, 19.12.2009, ПП «ЗЕМЕЛЬНИЙ РЕСУРС», за власником [PERSON] . Підставою звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, представник позивача зазначає, що права позивача, як власника означеної земельної ділянки площею порушуються, тому як на вказане нерухоме майно накладений арешт прокуратурою Дніпропетровської області, правонаступником якої є Дніпропетровська обласна прокуратура, в той час як: - відомості про наявність кримінальної справи чи кримінального провадження в межах якого накладений арешт на вказану земельну ділянку постановою прокуратури Дніпропетровської області б/н від 04 липня 2012 року відсутні; - постанова прокуратури Дніпропетровської області б/н від 04 липня 2012 року, якою накладений арешт на вказану земельну ділянку відсутня. Норми права, які застосував суд та мотиви суду. За загальним правилом ст. ст.\~15,\~16 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1\~ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Зазначений висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 24.02.2021 у справі N 757/23139/18 (провадження N 61-14832св19). Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права та є різновидом негаторного позову (п. 55\~постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі N 372/2904/17-ц, провадження N 14-496цс18). Судом встановлено, що позивач за договором купівлі-продажу від 25.12.2010 року придбала земельну ділянку 1223285000:02:024:0304, площею 0,1632 га, розташована: [ADDRESS] , який відповідно до п. 5.2 підлягає державній реєстрації. Постановою прокуратури Дніпропетровської області б/н від 04 липня 2012 року накладений арешт на вказану земельну ділянку. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ст. 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною першою\~статті 316 ЦК України\~передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України\~визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України\~закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Статтею 386 ЦК України\~встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з положеннями\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Вбачається, що визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно зі статтею 125 ЗК України (чинна на час укладення договору купівлі-продажу означеної земельної ділянки) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Порядок укладання та реєстрації договорів оренди землі регулюється Земельним та Цивільним кодексами України, постановами Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1088 «Про створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру» а також Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженою наказом Держкомзему від 04.05.99 № 43 та зареєстрованою в Мін`юсті України 04.06.99 за № 354/3647, Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженим наказом Держкомзему від 02.07.2003 №174, зареєстрованим в Мін`юсті України 25.07.2003 за № 641/7962. Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1088 «Про створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та правна них у складі державного земельного кадастру» адміністратором бази даних державного реєстру земель є державне підприємство «Центр державного земельного кадастру», яке до створення єдиної системи органів реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснює державну реєстрацію земельних ділянок та прав на\~них \~згідно \~з \~чинним \~на \~сьогодні \~Тимчасовим \~порядком ведення\~державного реєстру\~земель. Отже, повноваження щодо реєстрації прав на земельні ділянки покладені саме на Центр ДЗК і здійснюються його регіональними, Київською обласною, Київською та Севастопольською міськими філіями. Статтею 9 ЗК України визначені повноваження Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин, статтею 17 Кодексу - повноваження місцевих державних адміністрацій, якими не передбачено ведення державного земельного кадастру, в тому числі державної реєстрації земельних ділянок та прав на них. Підпунктом 2 пункту «б» частини першої статті 33 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року встановлено, що до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері регулювання земельних відносин належить реєстрація суб`єктів права власності на землю; реєстрація права користування землею і договорів на оренду землі; видача документів, що посвідчують право власності і право користування землею. Слід зазначити, що до вказаних повноважень не належать повноваження з ведення державного земельного кадастру, в тому числі державної реєстрації земельних ділянок. А тому посилання представника відповідача на те, що позивач не може бути позивачем у справі, через те, що її право не порушене тому як вона не набула права власності на земельну ділянку тобто відповідне речове право не зареєстроване у встановленому законом порядку не можуть бути прийняті до уваги, тому як за вищезазначеним договором від 25.12.2010 року позивач мала право здійснити реєстрацію свого речового права відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», як до 01.01.2013 так і після означеної дати. У справі, яка розглядається, позивач просить скасувати арешт, накладений у межах кримінального провадження за правилами\~КПК України 1960 року. При цьому згідно з пунктом 9\~розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року\~арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Ця правова норма узгоджується з вимогами частини першої\~статті 5 КПК України\~2012 року, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього\~Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Отже, у визначенні порядку звільнення майна з-під арешту\~потрібно керуватися правилами\~КПК України 1960 року, а також положеннями чинного цивільного процесуального законодавства (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.1.2021 у справі N 641/1814/20, провадження N 61-18659св20). Статтею 124 Конституції України\~передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу. Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Предметна юрисдикція це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до\~Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя\~статті 3 ЦПК України). Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша\~статті 19 ЦПК України). Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Велика Палата Верховного Суду неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, та зазначала про таке. Спір щодо про звільнення майна з-під арешту\~є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за правилами\~КПК України\~1960 року та завершено (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому\~КПК України 1960 року\~(постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі N 372/2904/17-ц\~(провадження N 14-496цс18)) або\~КПК України 2012 року\~(постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі N 2-3392/11\~(провадження N 14-105цс19)). Залежно від суб`єктного складу учасників такого спору його потрібно розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. У постанові\~від 30.06.2020\~у справі\~N\~727/2878/19\~(провадження N 14-516цс19) Велика Палата Верховного Суду конкретизувала наведені висновки щодо юрисдикції спорів та зазначила, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами\~КПК України\~1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, потрібно розглядати за правилами цивільного судочинства. Питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами\~КПК України\~2012 року та не скасованого після закриття слідчим кримінального провадження, за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна вирішує слідчий суддя в порядку, передбаченому\~статтею 174 цього Кодексу\~(пункти 51, 52). В судовому засіданні встановлено, що відомостей про наявність кримінальної справи чи кримінального провадження в межах якого накладений арешт постановою прокуратури Дніпропетровської області б/н від 04 липня 2012 року немає, як і не має самої постанови про накладення арешту. Таким чином мотиви заперечень відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури, щодо невірно обраного способу захисту прав позивача, суперечать вказаним нормам, а тому відхиляються судом з огляду на вищевикладене. Посилання заперечень відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури на те, що спірна земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення, також судом відхиляються тому як на підтвердження таких посилань стороною не надано жодних доказів, а відповідно до інформації ДЗК від 04.02.225 року цільове призначення спірної земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). При цьому, суд наголошує, що ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в межах відповідного кримінального провадження та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, захистити своє порушене право, яке заважає їй навіть зареєструвати право власності на майно, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги про скасування арешту відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу\~окремо, а також\~достатність і взаємний\~зв`язок у їх\~сукупності, суд приходить до висновку про задоволення\~позовних\~вимог [PERSON] до Дніпропетровської обласної прокуратури про звільнення майна з-під арешту. Згідно з приписами ч. 1, п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, судовий\~збір\~покладається на сторони\~пропорційно\~розміру\~задоволених\~позовних\~вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved