Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

14.03.2025 адвокат Мартин В.І. в інтересах [PERSON] звернулась в суд з вищевказаним позовом, мотивуючи тим, що [INFO] помер [PERSON] , який до дня смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . На час смерті [PERSON] з ним проживала і була зареєстрована його дружина [PERSON] , вона вважалася такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка, і зокрема, земельну ділянку площею 1.3248 га, що належало [PERSON] на підставі Державного акту серії ІІ-ЛВ №090384 виданого на підставі розпорядження голови Городоцької районної держадміністрації №9 від 11.01.2002 р. та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №882. [INFO] [PERSON] померла. За життя [PERSON] розпорядилася своїм майном на випадок смерті, зокрема склала заповіт, що посвідчений 13 лютого 2019 року заступником голови Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області та зареєстровано в реєстрі за № 4 та згідно якого все своє майно заповіла своєму синові [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на право на землю, площею 1,8532 га, яке належало їй на підставі Державного акту серії ІІ-ЛВ №090171 виданого 15.01.2002 на підставі розпорядження голови Городоцької районної держадміністрації №9 від 11.01.2002 р. та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №674 та на земельну ділянку площею 1.3248 га, що належало [PERSON] на підставі Державного акту серії ІІ-ЛВ №090384 виданого на підставі розпорядження голови Городоцької районної держадміністрації №9 від 11.01.2002 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №882. Між тим, коли [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Марців І.В. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, то листом нотаріуса від 19 червня 2024 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із тим, що Державний акт серії ІІ-ЛВ №090171 виданий після смерті спадкодавця [PERSON] , а також у зв`язку із розбіжністю в документах, що підтверджують родинні відносини із спадкодавцем, зокрема згідно свідоцтва про смерть спадкодавця [NUMBER] виданому 13.01.2022 його мати записана як « [PERSON] », тоді як в свідоцтві про його народження мати записана « [PERSON] ». Крім цього, батько спадкодавця згідно свідоцтва про смерть значиться як « [PERSON] », в той час, як у свідоцтві про народження та актовому записі про народження, його батько записаний як « [PERSON] ». Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 06.12.2024 [PERSON] визначено додатковий строк на прийняття спадщини строк утри місяці. 13 лютого 2025 року на підставі вказаного рішення приватним нотаріусом Марців І.В. відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] . Між тим, враховуючи, що помилки допущені в документах, які підтверджують родинні стосунки із спадкодавцем та видача державного акту після смерті спадкодавця унеможливлюють успадкування вказаних земельних ділянок в нотаріальному порядку вказане змушує позивача звертатись до суду із позовом про визнання вказаного Державного акту та розпорядження в частині його видачі недійсними, а також скасування реєстрації права власності та про визнання за Позивачем на земельну частку пай) в порядку спадкування. Позивач в судове засідання не з`явився, 07.07.2025 його представник адвокат Мартин В.І. подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Представники відповідача Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області в судове засідання не з`явився. Представники третьої особи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належно. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] , що [INFO] помер [PERSON] , який до дня смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.14). На час смерті [PERSON] з ним проживала і була зареєстрована його дружина [PERSON] , вона вважалася такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка, і зокрема, земельну ділянку площею 1.3248 га, що належало [PERSON] на підставі Державного акту серії ІІ-ЛВ №090384 виданого на підставі розпорядження голови Городоцької районної держадміністрації №9 від 11.01.2002 р. та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №882. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] (а.с.16). За життя [PERSON] розпорядилася своїм майном на випадок смерті, зокрема склала заповіт, що посвідчений 13 лютого 2019 року заступником голови Великолюбінської селищної ради Городоцького району Львівської області та зареєстровано в реєстрі за № 4, згідно якого все своє майно заповіла своєму синові [PERSON] (а.с.15). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на право на землю, площею 1,8532 га, яке належало їй на підставі Державного акту серії ІІ-ЛВ №090171 виданого 15.01.2002 на підставі розпорядження голови Городоцької районної держадміністрації №9 від 11.01.2002 р. та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №674 та на земельну ділянку площею 1.3248 га, що належало [PERSON] на підставі Державного акту серії ІІ-ЛВ №090384 виданого на підставі розпорядження голови Городоцької районної держадміністрації №9 від 11.01.2002 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №882. [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Марців І.В. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, між тим листом нотаріуса від 19 червня 2024 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із тим, що Державний акт серії ІІ-ЛВ №090171 виданий після смерті спадкодавця [PERSON] , а також у зв`язку із розбіжністю в документах, що підтверджують родинні відносини із спадкодавцем, зокрема згідно свідоцтва про смерть спадкодавця [NUMBER] виданому 13.01.2022 його мати записана як « [PERSON] », тоді як в свідоцтві про його народження мати записана « [PERSON] ». Крім цього, батько спадкодавця згідно свідоцтва про смерть значиться як « [PERSON] », в той час, як у свідоцтві про народження та актовому записі про народження, його батько записаний як « [PERSON] » (а.с.18). Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 06.12.2024 [PERSON] визначено додатковий строк на прийняття спадщини строк утри місяці після смерті [PERSON] , що померла [INFO] (а.с.21-22). 13 лютого 2025 року на підставі вказаного рішення приватним нотаріусом Марців І.В. відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] . Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Оскільки [PERSON] помер до [INFO] , до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після їх смерті слід застосовувати положення Цивільного Кодексу України в ред. 1963 року. Так, ст. 524 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є батьки, діти, другий з подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України 1963 р., прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст.. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. До правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після смерті [PERSON] застосовуються положення ЦК України в ред. 2004 року. Згідно норм гл.84 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України у першу чергу спадкування за законом мають діти спадкодавця, батьки, той з подружжя хто його пережив. Заповідач може призначити спадкоємцем свого майна будь-яку особу, незалежно від того чи перебуває він із вказаною особою в родинних відносинах. Відповідно до ч.1 ст.1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На підставі положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. За вимогами ст.ст.373 ЦК України, ст. 81 ЗК України право власності (право) на земельну ділянку набувається і здійснюється по закону. Громадяни України набувають права на земельні ділянки на підставі договорів, в т.ч. дарування, прийняття спадщини, тощо. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 р. 720/95 паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Згідно п. 2 вищевказаного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Пункт 24\~Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України «Про\~практику застосування\~судами земельного\~законодавства при\~розгляді цивільних\~справ» від\~16.04.2004\~№ 7\~передбачає,\~що член\~колективного сільськогосподарського\~підприємства,\~включений до\~списку,\~що додається\~до державного\~акта на\~право колективної\~власності на\~землю,\~набуває права\~на земельну\~частку (пай)\~з дня\~видачі цього\~акта.\~Невнесення до\~зазначеного вище\~списку особи,\~яка була\~членом КСП\~на час\~передачі у\~колективну власність\~землі,\~не може\~позбавити її\~права на\~земельну частку. Вказане також узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №587/2672/19 (провадження №61-14568св20), викладеною в постанові від 05 березня 2021 року. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №599/1833/15-ц (провадження № 61-4320св18), у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 179/2279/17 (провадження №61-395св19), у постанові від 18 листопада 2020 року у справі №551/1075/17 (провадження № 61-15000св19). Згідно положень ст.236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ст.. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), згідно положень абзацу першого ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 статті 3 згаданого Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухоме майно, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За положеннями ст. 126 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно положень ст. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. Таким чином, розпорядження голови Городоцької РДА №9 від 11.01.2002, в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 1,3248 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що видане після його смерті в цій частині слід визнати недійсним. Вимоги про скасування розпорядження, державного акту та реєстрації є похідними й залежать від доведеності законності рішення відповідного органу, на підставі якого вони видані. Як вбачається із Державного акту серії І-ЛВ №090384 на ім`я [PERSON] виданого на підставі розпорядження голови Городоцької РДА №9 від 11.01.2002 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів відповідно за №882 датою його видачі є 15.01.2002. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] убачається, що [PERSON] помер [INFO] . Таким чином, оскільки на час реєстрації та видачі Державного акту серії І-ЛВ №090384 на ім`я [PERSON] , останній помер, а отже вказане право власності не входить до складу спадщини після його смерті, та Державний акт слід визнати недійсним та скасувати реєстрацію права власності в Поземельній книзі. Між тим, як вбачається із копії Витягу з книги реєстрації Сертифікатів за [PERSON] зареєстрований Сертифікат серії ЛВ №146946 виданий 23.05.1997 на підставі рішення Городоцької районної ради №70 від 21.03.1996, за яким йому належало право на земельну частку (пай) площею 1,35 га на території Завидовицької сільської ради. Вказане свідчить про те, що [PERSON] ще за життя був внесений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), ще за життя йому було видано Сертифікат про право на земельну частку (пай), а отже видача бланку Державного акту після його смерті не може слугувати підставою до звуження прав спадкоємців та відмовою до визнання за ними права на пай в порядку спадкування. Що стосується факту родинних стосунків, то оскільки із відмови нотаріуса вбачається спір про право (державний акт виданий після смерті спадкодавця), то доведення вказаного факту родинних відносин подаю в цьому позові, а не в порядку окремого провадження. Так, як вбачається із долучених копій свідоцтв про одруження та смерть спадкодавця, копії заповіту, довідки Великолюбінської селищної ради від 20.07.2024, ім`я матері позивача було « [PERSON] », а по-батькові батька - « [PERSON] », тобто можна дійти висновку, що помилки були допущені при реєстрації народження позивача. Вказане також узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №587/2672/19 (провадження №61-14568св20), викладеною в постанові від 05 березня 2021 року . А відтак, належне [PERSON] на час смерті право на земельну ділянку площею 1.3248 га входить в склад спадщини після його смерті. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання про задоволення позову. На підставі ст.ст. 25, 373, 392, 1217, 1268 ЦК України, ст.ст. 529, 548-549\~ЦК України в ред.1963 року,

Outcome: approved