Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-03 00:00:00

29.11.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» звернулося до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення з [PERSON] на свою користь заборгованості за кредитним договором №1/4133712 в сумі 129\~487,28 грн, яка складається зі строкової заборгованості в сумі 57\~915,91 грн, простроченої заборгованості в сумі 16\~190,91 грн, нарахованих відсотків у сумі 154,39 грн, прострочених відсотків у сумі 17\~626,07 грн, комісії в сумі 1\~880,00 грн, простроченої комісії в сумі 35\~720,00 грн. В обґрунтування позову зазначається, що 10.06.2021 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1/4133712, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у сумі 80\~000,00 грн строком на 72 місяці (з 10.06.2021 по 09.06.2027 включно) зі сплатою фіксованої процентної ставки 15 % річних, починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за кредитним договором, а також щомісячної комісії в розмірі 2,35% від суми кредиту. 29.08.2023 між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Глобал Спліт» укладено договір № 4-2023 про відступлення прав вимог до боржника [PERSON] за кредитним договором № 1/4133712 від 29.11.2021, про що 15.09.2023 повідомлено відповідачку. Відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого станом на 08.05.2024 утворилася заборгованість у визначеній сумі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2024 цивільну справу № 203/6950/24, провадження № 2/0203/516/2025, було розподілено головуючому судді Іваницькій І.В., яка передана канцелярією суду 03.12.2024. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.01.2025 було відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.1\~ст.274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшли клопотання представника позивача про розгляд справи без участі представника товариства. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом надсилання судових повісток за адресою місця реєстрації як внутрішньо переміщеної особи. Усі конверти повернулися до суду з позначкою: «Адресат відсутній за вказаною адресою», отже, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, є такою, що повідомлена про час та місце розгляду справи. Жодних документів від відповідачки до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 10.06.2021 між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1/4133712 (а.с.19-20) надалі - договір. За цим договором банк надає позичальнику кредит в сумі 80 000 грн строком на 72 місяці з 10 червня 2021 року до 09 червня 2027 року (включно). Позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за договором щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту (Додаток №1 до договору, що є його невід`ємною частиною), як день повернення, кредит надається позичальнику на споживчі потреби шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника. Позичальник зобов`язаний сплачувати банку процентну винагороду (надалі проценти), щомісячно в розмірі 15,00% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку Позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за договором, комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (надалі комісія), щомісячно в розмірі 2,35% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 Договору. Позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунків графіку платежів по кредиту, щомісяця, в день повернення кредиту на рахунок погашення заборгованості. До договору додано: додаток №1 Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (в т. ч. Графік платежів по кредиту, ануїтет) (а.с.21-22), Пам`ятку клієнту (а.с.20), Паспорт споживчого кредиту (а.с.24-25), додаток № 1 до паспорту споживчого кредиту (продукти «Готівковий кредит «Свобода», «Споживчий кредит «Партнерський»); заяву-анкету №0101138-10062021-002 від 10 червня 2021 року на отримання готівкового кредиту «Свобода» (а.с.25-27). Перерахування суми кредитних коштів на рахунок відповідачки підтверджується платіжною інструкцією № 37158387-1 від 10 червня 2021 року (а.с.23). Паспорт споживчого кредиту містить інформацію щодо суми кредиту, строку договору і строку кредитування, а також розмір процентної ставки та вказаний документ підписаний особисто відповідачем 10.06.2021. Із наданих позивачем документів, зокрема виписки за договором за період з 10.06.2021 по 15.09.2023 вбачається, що відповідач користувалася наданими банком кредитними коштами (а.с.28-36). Натомість в порушення умов вказаного кредитного договору, відповідач допустила прострочення повернення кредиту, сплати процентів і комісії, внаслідок чого станом на 08 травня 2024 року за нею утворилася заборгованість в загальній сумі 129 487,28 грн, яка складається зі строкової заборгованості в сумі 57 915,91 грн, простроченої заборгованості в сумі 16 190,91 грн, нарахованих відсотків у сумі 154,39 грн, прострочених відсотків у сумі 17 626,07 грн, комісії в сумі 1 880,00 грн, простроченої комісії в сумі 35 720,00 грн. 29 серпня 2023 року між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та ТОВ\~«Глобал Спліт» укладено договір про відступлення права вимоги №4-2023, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором №1/4133712 від 10 червня 2021 року, укладеним між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] перейшло до ТОВ\~«Глобал Спліт». Відповідно до Реєстру прав вимог № 1 з додатку № 1 до вищевказаного договору про відступлення права вимоги № 4-2023 від 29 серпня 2023року, ТОВ «Глобал Спліт» набуло права грошової вимоги до відповідача (а.с.50). 15 вересня 2023 року АТ «Креді Агріколь Банк» направило [PERSON] повідомлення про те, що відбулось відступлення прав вимоги за договором (а.с.37). Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за тілом кредиту, по комісії та по процентам за користування кредитом, сплата яких передбачена умовами укладеного між сторонами кредитного договору, проте відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за договором. Встановлено, що відповідно до договору банк надає позичальнику кредит в сумі 80 000грн строком на 72 місяці з 10.06.2021 до 09.06.2027 включно. За користування кредитними коштами позичальник за умовами пункту 1.4 кредитного договору повинен сплачувати щомісячно проценти в розмірі 15,00 % річних та комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,35 % від суми кредиту. Тобто, при укладанні договору споживчого кредиту сторони погодили всі істотні умови договору, які є обов`язковими до виконання сторонами. АТ «Креді Агріколь Банк» зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, видавши відповідачці кредит в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника, що підтверджується платіжною інструкцією №37158387-1 від 10.06.2021. Відповідачка свої зобов`язання за договором виконувала частково, у зв`язку з чим, у неї станом на 08.05.2024 виникла заборгованість в загальній сумі 129\~487,28 грн, яка складається зі строкової заборгованості в сумі 57\~915,91 грн, простроченої заборгованості в сумі 16\~190,91 грн, нарахованих відсотків у сумі 154,39 грн, прострочених відсотків у сумі 17\~626,07 грн, комісії в сумі 1\~880,00 грн, простроченої комісії в сумі 35\~720,00 грн. Наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписка в своїй сукупності підтверджують розмір заборгованості по кредиту, яка не спростована будь-яким контррозрахунком відповідача. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідачка не надала суду доказів, що спростовують обставини, на які посилається позивач, суд вважає за необхідне з стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1/4133712 від 10.06.2021, а саме: строкову заборгованість в сумі 57\~915,91 грн, прострочену заборгованість в сумі 16\~190,91 грн, нараховані відсотки у сумі 154,39 грн, прострочені відсотки в сумі 17 626,07 грн (всього 91\~887,28 грн). Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії та простроченої комісії, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої-третьої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18). Особливості регулювання правовідносин за договорами споживчого кредиту передбачені також Законом України «Про захист прав споживачів». 10 червня 2017року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. На підставі частини шостої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом. Кредитодавцю та новому кредитору забороняється вимагати сплати будь-яких платежів, не зазначених у договорі про споживчий кредит та/або не врахованих у розрахунку денної процентної ставки, що зазначена в договорі про споживчий кредит. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019року у справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022року у справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021року у справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021року у справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021року у справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20). Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 1.4.2. Кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у розмірі 2,35% у місяць від суми кредиту. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, надання інформації щодо стану заборгованості, консультування позичальника щодо погашення заборгованості тощо. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником. Оскільки відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги Банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд приходить до висновку про те, що положення пункту 1.4.2 кредитного договору є нікчемними. Враховуючи те, що заявлення позивачем до стягнення заборгованості за нарахованими комісіями є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за комісією та простроченою комісією. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідачки також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1\~718,94 грн (2\~422,40 х 70,96%).

Outcome: partial