Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

У березні 2025р. позивач КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , , в якому просив суд: - стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача заборгованість за спожиті послуги у розмірі 2531,28 грн. (основна сума заборгованості - 2306,36 грн.; інфляційні втрати - 181,87 грн.; 3,0 % річних - 43,04 грн.); судовий збір у розмірі 212,0 грн. - стягнути солідарно з відповідачів: [PERSON] [PERSON] , [PERSON] на користь позивача заборгованість за спожиті послуги у розмірі 33066,61 грн. (основна сума заборгованості - 30871,57 грн.; інфляційні втрати - 1610,19 грн.; 3,0 % річних - 584,85 грн.); судовий збір у розмірі 2816,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачі: [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , які були співвласниками квартири [ADDRESS] до 06 грудня 2023р., так і одноособовий власник цієї квартири, з 10 січня 2024р. відповідачка [PERSON] , не сплачують кошти за наданні їм комунальні послуги по обслуговуванню будинку, прибудинкової території та комунальні послуги по зазначеній вище квартирі. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24 березня 2025р. позов залишено без руху та надано стороні позивача строк для усунення недоліків. 22 квітня 2025р. на адресу суду надійшла заява сторони позивача про усунення недоліків. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 26 травня 2025р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідачка [PERSON] проти позову заперечила, зазначивши, що вона є власником квартири [ADDRESS] з 10 січня 2024р. В досудовому порядку відповідачка неодноразово зверталась до позивача з пропозицією укласти договір про участь в утриманні будинку та прибудинкової території, надання комунальних послуг, проте позивачем їй було відмовлено, оскільки позивач вважає, що вона повинна нести відповідальність за зобов`язаннями попередніх власників квартири зі сплати житлово-комунальних послуг. Також на думку сторони відповідача, позивачем при зверненні до суду були пропущені строки позовної давності. Відповідь на відзив стороною позивача подано не було. До судового засідання представником позивача було подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові та не заперечує проти заочного розгляду справи. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] проти позову заперечив, з підстав наведених у відзиві, просив суд залишити позов без задоволення, наголошував, що в разі укладення з відповідачкою окремого договору про участь в утриманні будинку, прибудинкової території та надання житлово-комунальних послуг, відповідачка зобов`язується сплатити наявну суму заборгованості, яка виникла після набуття нею квартири у власність. Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про час та місце розгляду справи оповіщалися в установленому законом порядку, в судове засідання не з`явилися, поважності причин неявки суду не повідомили, у встановлений судом строк відзив на позов відповідачами не подавався. В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України суд вважає, за можливе продовжити розгляд справи у відсутність представника позивача та відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення представника відповідачки [PERSON] , розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що квартира [ADDRESS] до 06 грудня 2023р. належала на праві спільної часткової власності відповідачам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у зв`язку з приватизацією, згідно розпорядження органу приватизації Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 06 березня 2003р. за № 291. В подальшому вказана квартира була 06 грудня 2023р.відчужена відповідачами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] , яка 10 січня 2024р. на підставі договору купівлі-продажу квартири відчужила вищезазначену квартиру відповідачці [PERSON] . Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» відповідно до рішень Київської міської ради від 22 вересня 2011р. № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва» та від 09 жовтня 2014р. №270/270 перейменоване з КП «Керуюча дирекція «Шевченківської районної у м. Києві ради» від 19 лютого 2007р. № 187. Відповідно до п.п. 2 Статуту, предметом діяльності позивача є: утримання житлового і нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва та закріплений за підприємством на праві господарського відання, а також обслуговування житлового і нежитлового фонду, що не належить до комунальної власності м. Києва, на договірних засадах у встановленому законом порядку. Надання послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій та інших житлово-комунальних послуг, виконання функцій балансоутримувача житлового та нежитлового фонду, укладення договорів на надання житлово-комунальних послуг, контроль за виконанням договорів у встановленому порядку. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача зазначала, що, в результаті несплати коштів відповідачами в повному обсязі за спожиті комунальні послуги, вони мають заборгованість: - відповідачка [PERSON] - 2531,28 грн. (основна сума заборгованості - 2306,36 грн.; інфляційні втрати - 181,87 грн.; 3,0 % річних - 43,04 грн.) за період часу з 10 січня 2024р. по 28 лютого 2025р.; - відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - 33066,61 грн. (основна сума заборгованості - 30871,57 грн.; інфляційні втрати - 1610,19 грн.; 3,0 % річних - 584,85 грн.) за період часу з серпня 2010р. по 06 грудня 2023р. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму коштів), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Таким чином, наявність взаємовідносин між позивачем та відповідачами, а отже, і виникнення цивільних прав і обов`язків, підтверджується діями сторін: позивач здійснює надання житлово-комунальних послуг до помешкання відповідачів, а останні отримують/отримували та користуються/користувалися даними послугами та відповідно зобов`язані були здійснювати оплату наданих житлово-комунальних послуг. На підставі ст. ст. 66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом /квартирна плата/ обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 р. «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватизованого житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Згідно із п. 5) ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції, яка діяла до 09 червня 2018р., споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Законом України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції, яка діє з 09 червня 2018р., врегульовані відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Згідно ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Крім того, вимогами ст. 322 ЦК України визначено, що тягар утримання майна покладається на власника, а саме: власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади (стаття 356 ЦК України). За змістом ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: - з кожного відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню основна сума заборгованості по 10290,53 грн.; інфляційні втрати по 536,73 грн.; 3,0 % річних по 194,95 грн., за період часу з серпня 2010р. по 06 грудня 2023р.; - з відповідачки [PERSON] на користь позивача основна сума заборгованості - 2306,36 грн.; інфляційні втрати - 181,87 грн.; 3,0 % річних - 43,04 грн., за період часу з 10 січня 2024р. по 28 лютого 2025р., при цьому судом враховано, що зобов`язання відповідачки [PERSON] щодо сплати вартості за житлово-комунальні послуг виникли у неї, з часу набуття майна у власність, тобто з 10 січня 2024р., і вона не повинна нести зобов`язання зі сплати вартості житлово-комунальних послуг за інших відповідачів по справі. Заяви сторони відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності, судом не може бути взята до уваги, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаними позовними вимогами до відповідачів, у березні 2025р., при цьому просив суд стягнути суму заборгованості, яка утворилась з відповідачки [PERSON] з 10 січня 2024р. по 28 лютого 2025р.; з відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за період часу з серпня 2010р. по 06 грудня 2023р. Протягом розгляду справи в суді, судом не встановлено, що відповідачка [PERSON] діє в своїх інтересах, та в інтересах інших відповідачів. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Положеннями ст. 264 ЦК України, визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. У частині 1 ст. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України). З наданого стороною позивача розрахунку заборгованості відповідачів 2-4 за житлово-комунальні послуги, вбачається, що стороною відповідачів 2-4 періодично вчинялися дії щодо сплати частини суми заборгованості, тобто в розумінні положень закону мало місце переривання строків позовної давності. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, №22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996р.; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013р.). 02 квітня 2020р. набув чинності Закон України від 30 березня 2020р. №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено п. 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020р. № 211«Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020р. до 31 липня 2020р. Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМ № 392 від 20 травня 2020р., № 500 від 17 червня 2020р., № 641 від 22 липня 2020р., № 760 від 26 серпня 2020р., № 956 від 13 жовтня 2020р., № 1236 від 09 грудня 2020р., № 104 від 17 лютого 2021р., № 405 від 21 квітня 2021р., № 611 від 16 червня 2021р., № 855 від 11 серпня 2021р., № 981 від 22 вересня 2021р., № 1336 від 15 грудня 2021р., № 229 від 23 лютого 2022р., № 630 від 27 травня 2022р., № 928 від 19 серпня 2022р., № 1423 від 23 грудня 2022р., та карантин діє до 30 квітня 2023р. Крім того, п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, при звернення до суду з вимогами про стягнення з сторони відповідачів на користь позивача суми заборгованості з житлово-комунальними послугами, позивачем не були пропущені строки позовної давності, при цьому судом враховані правові позиції Верховного Суду наведені в постанові від 07 вересня 2022р. по справі № 679/1136/21. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 212,0 грн., та з кожного з відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 938,67 грн. з кожного.

Outcome: partial