Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-10 00:00:00

У вересні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03.03.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 45 000,00 (сорок п`ять тисяч) грн. на місяць, починаючи з 26.09.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , додаткові витрати на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 286 529,5 грн. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь держави судовий збір у сумі 2 422,4 грн. До суду надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення. У заяві посилається на те, відповідно до додаткової угоди №3 від 21.12.2023 до договору про надання правової допомоги № 29 від 21.12.2023 вартість послуг у справі про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , становить сім тисяч гривен за кожну годину роботи адвоката Адвокатського об?єднання. Вартість правничої допомоги оплачується клієнтом після набрання чинності відповідного рішення суду у спірних правовідносинах. Відповідно до акту № 1 від 03.03.2025 адвокат Адвокатського об?єднання «Чучковських» Чучковська А.В. виконала, а клієнт-позивач по справі прийняла наступні роботи: складання позовної заяви про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини від 26.09.2024 (3 год.); складання клопотання про витребування доказів в порядку ст. 84, ч. 3 ст. 177 ЦПК від 26.09.2024 (1 год.); складання заперечення від 16.12.2024 проти клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін (1 год.); складання додаткових пояснень відповідно до ч. 5 ст. 174 ЦПК від 27.01.2025 (7 год.), всього на суму 84 000,00 грн. Зазначено, що позивачем понесені судові витрати на загальну суму 84 тис. грн., які становлять витрати на правову/правничу допомогу, яка є нерозривно пов?язана із розглядом даної цивільної справи (правнича допомога полягала у складанні процесуальних документів відповідно до вимог ЦПК). Самостійно представляти свої інтереси позивач не міг, оскільки не є фахівцем у галузі права, не ініціював цей спір. Розмір понесених витрат є обґрунтованим та доведений належними доказами (копія договору про надання професійної правничої допомоги з додатковою угодою, детальний опис наданої правової допомоги з актів прийняття-передачі виконаних робіт/наданих послуг). Витрачені час та розмір витрат на правову допомогу є співмірними, оскільки: 1) спірні правовідносин охоплювали дві групи правовідносин - щодо стягнення аліментів та щодо стягнення додаткових витрат та за своїм змістом заявлені позовні вимоги не є типовими, спиралися на велику доказову базу, що також вимагало додаткового часу; 2) відповідач свідомо приховував від суду свій майновий стан з метою мінімізації фінансових зобов?язань по утриманню дитини, що свідчить про порушення ним процесуального обов?язку, передбаченого ч. 2 ст. 43 ЦПК; 3) вивчення витребуваних судом відомостей про рух коштів відповідача по рахунках зайняло тривалий час, але це було виправданим, оскільки дозволило довести юридичні факти, передбачені ч. 3 ст. 182 СК; 4) правнича допомога надавалася адвокатом Чучковською А.В., яка здійснює адвокатську діяльність з 2001 року, а тому вартість однієї години роботи такого адвоката у 7 тис. грн. є виправданою; 5) у відзиві сторона відповідача не заперечувала проти заявленого орієнтовного розміру витрат на правничу допомогу. Також представником позивача зазначено, що з огляду на часткове задоволення позовних вимог та враховуючи те, що сторона позивача добросовісно користувалася своїми процесуальними правами, не затягувала розгляд справи, а відповідач намагався приховати від суду свій фактичний майновий стан стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 73 500,0 грн. У зв`язку з вищевикладеним, представник позивача просила задовольнити заяву та ухвалити додаткове рішення. 17.03.2025 від представника відповідача надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, зазначено, що за підготовленою представником позивача позовною заявою винесено рішення, тому фактично правнича допомога, за долученим до заяви Акту № 1 від 03.03.2025 прийому-передачі послуг, надана, однак жодного документу, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки) не долучено. У даній справі, виходячи з характеру спірних правовідносин, заявлених позивачем вимог і предмета доказування, ціна позову не перевищує 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а складність справи є незначною. Заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 73 500 грн є явно завищеною, оскільки вона не відповідає: н складності правовідносин, обмеженому обсягу доказової бази, мінімальній кількості процесуальних дій, характеру та значенню справи для сторін. Також зазначено, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу мають відповідати критеріям розумності, співмірності та пропорційності до предмета спору у даній справі. Позивач подав такі процесуальні документи: позовну заяву, клопотання про витребування доказів, заперечення проти клопотання про розгляд справи з викликом сторін та додаткові пояснення. Однак інші процесуальні документи не подавалися, що додатково свідчить про обмежений обсяг роботи адвоката у справі. Представник відповідача вказала, що зважаючи на те, що справа є незначної складності, розгляд справи в спрощеному провадженні, обсяг, якість та характер наданих послуг, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, є необхідність зменшити суму витрат з правової допомоги до 7350,00 грн. 18.03.2025 до суду від представника позивача надійшли пояснення, де зазначено, що позивач не погоджується з доводами представника відповідача, викладених в запереченнях. Позивач не зобов`язаний оплачувати витрати на правничу допомогу саме на момент виставлення відповідного акту, вона може бути сплачена і у майбутньому, після належного виконання рішення суду відповідачем. Саме тому у додатковій угоді №3 від 21.12.2023 до договору про надання правової допомоги № 29 від 21.12.2023 вартість послуг у справі про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , зокрема, зазначено, що вартість правничої допомоги оплачується клієнтом після набрання чинності відповідного рішення суду у спірних правовідносинах. Заявлений розмір витрат у сумі 73 500,0 грн. відповідає обсягу та тривалості фактично наданої правничої допомоги. Так, обсяг наданих позивачем доказів, інших письмових матеріалів, а також відомості про фінансовий стан відповідача, які витребувані судом складають сотні аркушів. Їх дослідження вимагало тривалого часу, а складання на їх підставі відповідних процесуальних документів та заяв по суті потребувало також істотного часу. У зв`язку з вищевикладеним, представник позивача просила задовольнити заяву та ухвалити додаткове рішення. Відповідно до ч.ч.1,2,3,4 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, в тому числі, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення у справі для вирішення питання про розподіл судових витрат. Розгляд даної справи було проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Дослідивши матеріали справи та подану заяву, суд приходить до наступного висновку. Звертаючись до суду із даним клопотанням представник відповідача просить суд стягнути із позивача на користь відповідача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 73 500 грн. Так, згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: (1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); (2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; (3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; (6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як вбачається з матеріалів справи, що 21.12.2023 між Адвокатським Об`єднанням «Чучковських» та [PERSON] було укладено договір №29 про надання правничої допомоги. 12.04.2024 між Адвокатським Об`єднанням «Чучковських» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №3 до договору №29 від 21.12.2023, відповідно до п.2 додаткової угоди вартість правничої допомоги оплачується клієнтом після набрання чинності відповідного рішення суду у спірних правовідносинах. Відповідно до акту № 1 від 03.03.2025 адвокат Адвокатського об?єднання «Чучковських» Чучковська А.В. виконала, а [PERSON]. по справі прийняла наступні роботи: складання позовної заяви про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини від 26.09.2024 (3 год.); складання клопотання про витребування доказів в порядку ст. 84, ч. 3 ст. 177 ЦПК від 26.09.2024 (1 год.); складання заперечення від 16.12.2024 проти клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін (1 год.); складання додаткових пояснень відповідно до ч. 5 ст. 174 ЦПК від 27.01.2025 (7 год.), загальна вартість робіт (послуг) на суму 84 000, 00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Також суд враховує, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України відшкодуванню підлягають витрати незалежно від того чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Такого висновку також дійшов і Верховний суд у постанові від 21.01.2021 по справі №280/2635/20. Крім цього, у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2020 року по справі № 648/1102/19 суд дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг та виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Також при прийнятті рішення суд враховує позицію Великої Палати Верховного суду у справі № 904/4507/18. Велика Палата ВС зазначила, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. У контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх співмірність із ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача. Зазначений висновок відповідає позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§ 55). Водночас відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру. За наявності таких угод при вирішенні питання відшкодування судових витрат Європейський суд з прав людини керується не ними, а іншими наведеними вище чинниками, які стосуються роботи адвоката, насамперед принципом розумності судових витрат, що відображено також у справі «Пакдемірлі проти Туреччини». Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17). Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Отже, дослідивши надані докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, встановивши фактичний обсяг наданих адвокатом послуг, враховуючи предмет позову, складність та обсяг самої справи, співмірність складності справи із наданими адвокатом послуг, з урахуванням заперечень представника відповідача, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в розмірі 30 000, 00 грн, що відповідатиме критеріям реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру. В іншій частині у задоволенні заяви слід відмовити. Виходячи з викладеного вище, заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial