Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

10.03.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Процент» звернулось до суду з вищевказаним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 9750\~від 03.04.2024\~року по нарахованим та несплаченим процентам за період з 03.04.2024 року по 17.02.2025 року, яка становить 56\~000,00 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10\~000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.04.2024 між ТОВ «ФК «Процент» та відповідачем укладено кредитний договір № 9750, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 7\~000,00 грн., строком на 365 днів (до 03.04.2024 року) , шляхом переказу на його платіжну картку [NUMBER] емітовану АТ «КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування (912,5%). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Позивач звертає стягнення виключно на прострочені до оплати проценти за користування кредитом. У зв`язку з порушенням зобов`язання, заборгованість відповідача за кредитним договором по нарахованим та не сплаченим процентам станом на 17.02.2025 року становить 56\~000,00 грн. за період з 03.04.2024 року по 17.02.2025 року, що нараховані відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом та графіку платежів. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2025 року позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «Процент» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи. Ухвалою суду від 11.03.2025 витребувано у Міністерства соціальної політики України відомості з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (в розумінні Постанови КМУ № 646 від 22.09.2016) щодо [PERSON] , [INFO] , останнє відоме зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] . 19.03.2025 на виконання ухвали суду від 11.03.2025 надійшла відповідь від Міністерства соціальної політики України відповідно до якої, повідомлено, що згідно з відомостей, внесених до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, станом на 17.03.2025, [PERSON] , [INFO] перебуває на обліку внутрішньо переміщених осіб. На підставі Закону України № 4273-IX від 26.02.2025 року «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів», який набрав чинності 25.04.2025 року, відбулася зміна найменування Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя на Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя. Не погодившись з позовними вимогами, 12.05.2025 представник відповідача - адвокат Александров О.О. надіслав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що в матеріалах справи відсутні електронні повідомлення відповідача про згоду на укладення договору, докази його ідентифікації в інформаційно-комунікаційній системі на сайті, отримання ним одноразового ідентифікатора та підписання ним електронного договору, також в самому тексті договору, ніби то укладеному з відповідачем, не міститься інформація про спосіб отримання останнім кредитних коштів. Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості щодо відкриття відповідачем відповідного кредитного рахунку (кредитної картки) на виконання умов кредитного договору, зарахування вказаних коштів на цей рахунок та докази фактичного користування відповідачем кредитними коштами. Разом з тим, відсутні докази вручення примірника електронного договору відповідачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала його. Враховуючи викладене, представник відповідача вважає, що позивачем не доведено факт волевиявлення відповідача на укладення кредитного договору № 9750 від 03.04.2024 , а отже відповідний правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли. Крім того, представник відповідача вважає, що вказана позивачем сума понесених судових витрат з надання правової допомоги у розмірі 10\~000,00 грн. є безпідставною, явно завищеною, неспівмірною зі складністю справи та переліком вчинених дій для надання правової допомоги. 14.05.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої, ТОВ „ФК „Процент просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі враховуючи наступне. Укладення відповідачем з позивачем договору № 9750 від 03.04.2024 є право, а не обв`язок відповідача, яке було реалізовано на власний розсуд відповідачем, який є вільним у своєму виборі. Відповідач має обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, однак в порушення зобов`язань не сплачує її. При цьому, зміни до кредитного договору, що укладений з відповідачем не вносились (додаткові договори щодо продовження строку дії та інших умов не укладались), то правових підстав для перерахунку денної процентної ставки не має. Разом з тим, позивач не вимагає та не пред`являє вимоги дострокового повернення суми кредиту відповідно до п. 2.1.2, 2.1.6, 4.7 Кредитного договору, ч. 2 ст. 1050 ЦК України, ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування». Також в матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують витрати позивача на правову допомогу. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, разом з тим в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Александров О.О. проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, просив відмовити з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності було встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилом ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Положеннями ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За правилами ч. ч. 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. У п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Судом встановлено, що 03.04.2024 між ТОВ «ФК «Процент» та відповідачем укладено кредитний договір № 9750, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 7 000,00 грн., строком на 365 днів (до 03.04.2024 року) , шляхом переказу на його платіжну картку [NUMBER] емітовану АТ «КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних). Підписанням кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими наказом директора ТОВ «ФК «Процент» викладені для загального доступу в мережі інтернет на сайті https:procent.com.ua/uk/about_us. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 520898 направлявся відповідачу 03.04.2024 року о 18:31:49 год., шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер [NUMBER] , який зазначений у кредитному договорі та ІТС. Разом з тим, кредитні кошти в розмірі 7\~000,00 грн. були відправлені відповідачу 03.04.2024 на платіжну картку [NUMBER] емітовану АТ «КБ «Приватбанк», що підтверджується чеком № 776866706 від 03.04.2024 року. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного між ТОВ «ФК «Процент» та відповідачем кредитного договору дана фінансова установа надала позичальнику суму кредиту, а останній зобов`язувався повернути надану позики у повному обсязі, до 03.04.2025 року. В даному випадку судом встановлено, що відповідач добровільно звернувся до відповідних установ, ознайомився з інформацією про умови кредитування та уклав кредитний договір, підписавши який, погодив усі запропоновані кредитором істотні умови кредитування, зокрема, розмір та порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами, від договору не відмовився. Розмір процентів за користування кредитом було визначено сторонами договору за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст.627 ЦК України. Таким чином, доводи представника відповідача щодо недоведеності позивачем факту волевиявлення відповідача на укладення кредитного договору № 9750 від 03.04.2024 є безпідставними та необгрунтованими. Суд перевіряючи розрахунок заборгованості за договором № 9750 від 03.04.2024 року в частині процентів, не може погодитися з його правильністю, з огляду на таке. Пунктом 1.2. кредитного договору передбачено проценту ставку за користування грошовими коштами у розмірі 2,5 % щоденно. Позивач наполягає, що саме такий розмір процентної ставки повинен застосовуватися за весь період нарахування процентів, оскільки приписи ЗУ «Про споживче кредитування», якими обмежено максимальний розмір денної процентної ставки, до кредитного договору, який укладений до набрання чинності цих змін і який не переукладався, не застосовуються. Суд констатує, що згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 5 мотивувальної частини Рішення КСУ від 09 лютого 1999 року по справі № 1-7/99, в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). Відповідно до частини 5статті 8ЗУ «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1% (статтю 8 було доповнено частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023). Згідно пункту 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» № 3498-IX, тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Закон набрав чинності 24.12.2023 року. Отже, в даному випадку законодавцем використана ультраактивна форма регулювання суспільно-правових відносин та визначений перехідний період, який передує безпосередньому застосуванню нової правової норми. Оскільки Закон України № 3498-ІХ набув чинності 24.12.2023 року та застосовано визначений законодавством перехідний період до запровадження обмеження максимального розміру денної процентної ставки, в період часу з 24.12.2023 року до 22.04.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки 2,5 %, в період часу з 22.04.2024 року до 20.08.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки 1,5 %, а з 20.08.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки 1 %. При цьому, згідно пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону (яким власне і запроваджено обмеження максимального розміру денної процентної ставки) поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Вказане свідчить про те, що у випадку продовження дії кредитних договорів після набрання чинності Законом України № 3498-ІХ, умови щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються автоматично і не вимагають внесення змін до договору, так як характер цих правових норм є імперативним і не передбачає можливості відхилення від них при укладенні чи зміні договорів про надання споживчого кредиту. Тому суд відхиляє доводи представника позивача щодо необхідності застосування визначеної у договорі споживчого кредитування денної процентної ставки у розмірі 2,5 % за весь період нарахування заборгованості. З урахуванням\~викладеного,\~суд вважає,\~що для\~визначення розміру\~заборгованості за\~процентами за\~кредитним договором\~№ 9750\~від 03.04.2024\~року з\~03 квітня 2024\~року по\~21 квітня 2024 року 2,5% (19 днів), з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року 1,5% (120 днів), з 20 серпня 2024 року по 17 лютого 2025 року 1 % (182 днів). Отже, суд приходить до висновку, що заборгованість за процентами становить за період: з 03 квітня 2024 року по 21 квітня 2024 року 3\~325,00 грн. (7000 х 2,5% х 19 днів); з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року 12\~600,00 грн. ( 7000 х 1,5% х 120 днів); з 20 серпня 2024 року по 17 лютого 2025 року 12\~740,00 грн ( 7000 х 1 % х 182 день). Таким чином, загальний розмір заборгованості за процентами складає 28\~665,00 гривень. Доказів сплати процентів за користування кредитними коштами [PERSON] матеріали справи не містять та відповідачем не надано. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат. На підтвердження витрат на правничу допомогу представник позивач надав договір № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024, укладеного між ТОВ «ФК «Процент» та ФОП [PERSON] ; акт приймання-передачі наданих послуг № 7 до Договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024; Витяг з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 7 до Договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024, в якому зазначено вид послуг, наданих замовнику, а саме: підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № 9750 від 03.04.2024 - вартістю 9 000,00 грн, а також складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику з [PERSON] за кредитним договором № 9750 від 03.04.2024 вартістю 1 000,00 грн; платіжною інструкцією кредитного переказу коштів від 29.11.2024, відповідно до якої, ТОВ «ФК «Процент» здійснило на рахунок [PERSON] оплату за надання юридичних послуг до договору № 03/06/2024 від 03.06.2024 згідно акту № 7 від 27.11.2024 в сумі 90 000,00 грн Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь ТОВ «ФК «Процент» підлягають стягненню витрати на правову допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 5\~119,00 грн. (51,19 %). Крім того, оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «Аксіліум фінанс» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам 51,19 %), які в даному випадку складають 1\~550,03 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial