Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом до Комарівської сільської ради, в якому просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 249810 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 2003 року вона працювала вчителем української мови та літератури Сидорівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступеня й за наказом №10-к від 14.11.2022р. її звільнено з роботи, оскільки Комарівською сільською радою було прийнято рішення №451-21/ІХ від 03.08.2022р. «Про припинення діяльності Сидорівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів, Ховмівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів шляхом реорганізації». Батьками учнів Сидорівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів було ініційовано звернення до Чернігівського окружного адміністративного суду, який своїм рішенням від 03.09.2024р. у справі №620/17438/23 визнав дії Комарівської сільської ради протиправними та зобов`язав розглянути питання про відновлення діяльності юридичної особи Сидорівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів. Внаслідок неправомірного припинення функціонування навчального закладу її було звільнено з роботи, що стало для неї важким ударом, спричинило їй психологічні страждання та негативно вплинуло на її емоційний стан, адже це звільнення було незапланованим, вона втратила джерело доходу, відчуття стабільності й упевненості в завтрашньому дні, вимушена була вживати додаткових заходів для організації свого життя. Суму моральної компенсації визначає виходячи з орієнтовного розміру середнього заробітку за 21 місяць вимушеного прогулу. Позивач в судове засідання не викликався, оскільки розгляд справи проводиться без повідомлення сторін. Від позивача не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідач був повідомлений належним чином про розгляд справи відповідно до положень п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у встановлений законом строк надав відзиву на позовну заяву згідно якого позовні вимоги не визнав у повному обсязі, оскільки рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.09.2024р. не містить відомостей про підтвердження факту порушення прав позивача у сфері трудових відносин (незаконне звільнення), яке призвело до заподіяння позивачу моральної шкоди; позивачу перед звільненням було запропоновано роботу в іншому навчальному закладі, від якої вона відмовилась, у зв`язку з чим втрата джерела доходу є свідомими діями позивача, спрямованими на відсутність мотивації щодо отримання прибутку, окрім того позивач отримує грошову допомогу перебуваючи у центрі зайнятості; відсутні докази на обґрунтування заявленої позивачем суми позовних вимог у розмірі 249810 грн. Крім того зазначив, що Комарівська сільська рада не є належним відповідачем у справі, оскільки позивач перебувала в трудових відносинах із юридичною особою Сидорівською ЗОШ, керівництво якої й звільнило позивачку з роботи; при цьому, законність свого звільнення позивач у встановленому законом порядку не оскаржувала. Відповідач не скористався свої правом подання до суду заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України судове засідання не проводиться. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом положень ч.1, 2 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (п.3 ч.2 ст.11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.9 ч.2 ст.16 ЦК України). Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Приписами ст.56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Водночас у ч.1 ст.1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи цієї особи. У ст.237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. \~Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч.1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абз.2 ч.3 ст.23 ЦК України). Водночас відповідальність за завдану шкоду настає лише за наявності усіх підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. Відсутність хоча б одного з елементів, що становлять склад цивільного правопорушення, не дає підстав для покладення відповідальності за заподіяні збитки. Виходячи із загальних засад доказування у справах про відшкодування моральної шкоди, на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) немає вини у заподіянні шкоди (або ж у визначених випадках незалежно від вини відповідача). За змістом положень ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи;\~ доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що позивач у період з 2003 по 2022 року працювала на посаді вчителя українсько мови та літератури Сидорівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів, після чого звільнена у зв`язку зі скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП. Наказом директора Сидорівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №04-к від 06.06.2022р. працівників закладу освіти, у тому числі й позивача попереджено про можливу зміну істотних умов праці та можливе вивільнення згідно вимог чинного законодавства у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та скороченням педагогічного навантаження. Комісією по трудових спорах Комарівської сільської ради складено Акт №1 від 02.09.2022р., згідно якого директор та педагогічні працівники Сидорівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів, зокрема і позивач прослухали в присутності членів комісії рішення сесії Комарівської сільської ради №451-21/ІХ, пропозиції щодо звільнення в порядку переведення до інших закладів освіти громади; усі педагогічні працівники на даний час можуть бути забезпечені ставкою (18 год), ніхто з них не надав згоди на переведення до іншого закладу освіти; також відмовились надавати письмову відмову. Згідно Акту № б/н від 14.11.2022р. ліквідаційної комісії при звільненні педагогічним працівникам Сидорівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів в.о. директора школи Обушна В.С. повідомила про вакантні посади в Берестовецькій гімназії, а саме: вчителя української мови та літератури пропонували позивачу; усі педагогічні працівники відмовилися працевлаштовуватися до даного закладу освіти за фахом. Наказом директора №10-к від 14.11.2022р. позивача 14 листопада 2022 року звільнено з посади вчителя української мови та літератури Сидорівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів за скороченням штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП України); підстави: 1/ рішення двадцять першої сесії дев`ятого скликання Комарівської сільської ради №451-21/ІХ від 03.08.2022 «Про припинення діяльності Сидорівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Комарівської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, Ховмівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Комарівської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області шляхом реорганізації»; 2/ повідомлення про заплановане вивільнення від 09.09.2022р. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року позов [PERSON] до Комарівської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено в повному обсязі. Вирішено визнати протиправним і скасувати рішення двадцять першої сесії дев`ятого скликання Комарівської сільської ради №451-21/ІХ від 03.08.2022 в частині припинення шляхом реорганізації, а саме приєднання до Степанівської гімназії Комарівської сільської ради юридичної особи Сидорівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Комарівської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області; зобов`язати Комарівську сільську раду розглянути питання поновлення функціонування юридичної особи Сидорівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Комарівської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області як закладу освіти (справа №620/17438/23). Дане судове рішення учасниками справи не оскаржувалось, набрало законної сили 11 жовтня 2024 року і є чинним, 12 листопада 2024 року видано відповідний виконавчий лист. Разом з тим, підставою своїх вимог про відшкодування з Комарівської сільської ради моральної шкоди позивач зазначила саме незаконність її звільнення з роботи, яке гуртувалось на протиправному рішенні сесії ради, а розмір моральної компенсації позивачка обрахувала виходячи із суми втраченого заробітку за час вимушеного прогулу. Однак, суд не погоджується з такими твердженнями позивачки, оскільки сама лише та обставина, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.09.2024р. було визнано протиправним і скасовано рішення двадцять першої сесії дев`ятого скликання Комарівської сільської ради №451-21/ІХ від 03.08.2022р., беззаперечно не свідчить про порушення трудових прав позивача та не доводить причинно-наслідкового зв`язку між правомірністю її звільнення та перенесеними моральними стражданнями (шкодою). Адже, згідно з ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення працівника з підстав, передбачених п.1 ст.40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Натомість, окрім оспорюваного рішення Комарівської сільської ради №451-21/ІХ від 03.08.2022р., роботодавець перед звільненням позивача за п.1 ст.40 КЗпП України вчиняв дії, спрямовані на забезпечення працівника іншою роботою (переведення на вакантну посаду вчителя Берестовецької гімназії), з чим позивачка не погодилася. Однак, ці обставини не можуть бути предметом дослідження в рамках даної справи з огляду на предмет позову. Прикметно, що позивач перебувала в трудових відносинах не з відповідачем Комарівською сільською, а з юридичною особою Сидорівською загальноосвітньою школою І-ІІ ступенів Комарівської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, керівником якої (в.о. директора В.Обушною) і здійснено звільнення з роботи позивачки. Одночасно суд констатує, що позивачем не було надано жодних доказів, підтверджуючих факт порушення її трудових прав саме Комарівською сільською радою, зокрема й щодо незаконності звільнення з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України. Доказів того, що позивач ініціювала питання про поновлення на роботі в позасудовому чи в судовому порядку суду не надано. Встановлена ж судовим рішенням протиправність рішення Комарівської сільської ради про припинення шляхом реорганізації Сидорівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів з огляду на вищевказані обставини не є безумовною підставою та преюдиційним доказом на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між правомірністю звільнення позивачки та спричиненою їй моральною шкодою. Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов є необґрунтованим і не підлягає задоволенню в повному обсязі. Оскільки в задоволенні позовних вимог позивача суд відмовляє повністю, то у відповідності до положень ст.141 ЦПК України понесені нею в справі судові витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed