Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Самарського районного суду міста Дніпра із позовною заявою до [PERSON] , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Заява обґрунтована тим, що постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Камеко Тетяною Павлівною від 30 листопада 2024 відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало після померлого [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що [PERSON] пропущений 6 - місячний строк для прийняття спадщини, а в судовому порядку не продовжено строк прийняття спадщини. [PERSON] вважає за необхідне звернутись до суду з позовом щодо визначення додаткового строку для подачі заяви прийняття спадщини. Відповідно до змісту свідоцтва про смерть (видане повторне) серії [NUMBER] від 12 листопада 2024 року, Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) складено актовий запис № 900 про те що [INFO] у віці 52 років помер [PERSON] . Позивачем не навмисно було пропущено термін для подання заяви про прийняття спадщини, а відтак, на його переконання, є всі підстави вважати поважними причину такого пропуску: відсутність інформації щодо факту смерті батька, повномасштабне вторгнення росіян, тяжкий стан позивача через дорожньо-транспортну пригоду необхідність встановлення факту родинних зв`язків у судовому порядку. Позивач зі своїм батьком спільно не проживав та спілкувалися під час зустрічей. Під час зустрічей у 2021 році [PERSON] неодноразово повідомляв сину та дружині про своє бажання яке переросло у прийняте рішення переїхати до Республіки Польщі для працевлаштування. Під час останньої зустрічі позивача зі своїм батьком у травні 2021 року останній підтвердив, що залишає межі України у зв`язку із підтвердженням вакансії на яку він очікував на території Республіки Польща. Померлий [PERSON] не мав смартфону з функцією підтримки застосунків для дзвінків і обміну повідомленнями, а тому відсутність з ним зв`язку не викликала у позивача відчуття занепокоєння, а навпаки підтвердило факт виїзду [PERSON] за кордон. Позивач зазначив, що його батьки розлучилися 19 вересня 1990 року, коли позивачеві було неповні 1 рік та три місяці. З тих пір [PERSON] проживав окремо від позивача і їх спілкування до самої смерті батька носило періодичний характер з тривалою відсутністю батька в житті сина. Батько не мав звички повідомляти синові власні плани і не ставив до відома щодо причин своєї відсутності. За таких обставин у позивача були відсутні об`єктивно обумовлені підстави для занепокоєння щодо відсутності інформації від батька. Також до завершення відведеного законодавством шестимісячного строку для звернення із заявою про вступ у спадщину розпочалося повномасштабне вторгнення росіян на територію України з наступним введенням у дію воєнного стану на всій території країни. Крім того 17 серпня 2023 року близько о 15 год. 00 хв. позивач потрапив у ДТП, внаслідок якої йому заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, що потребували перебування у відділені інтенсивної терапії з відсутністю можливості не лише самостійного пересування але і життєзабезпечення. В порядку реабілітації позивачем перенесено численні операційні втручання: 17.08.2023, 20.08.2023, 23.08.2023, 05.04.2024, 09.04.2024. Також про факт смерті [PERSON] позивачеві стало відомо тільки після звернення до Центрально-Міського відділу державної реєстрації цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) де у видачі свідоцтва про смерть позивачеві було відмовлено через відмінність написання прізвища позивача та його батька. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі 202/10788/24 від 02 жовтня 2024 року встановлено факт того, що [PERSON] (актовий запис про народження № 510 від 28 червня 1989 року, вчинений Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, є сином [PERSON] , [INFO] , який помер (актовий запис про смерть № 900 складений 31.08.2021 року Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)). Тільки після набрання означеним вище рішенням суду законної сили, а саме 04 листопада 2024 року, у позивача виникла можливість отримання свідоцтва про смерть батька та врешті звернутися до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про спадщину. Вказані вище обставини перешкоджали вчасно подати заяву про прийняття спадщини, а тому пропуск строку для прийняття спадщини позбавляє позивача можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Отже, на думку позивача, надання йому додаткового строку для прийняття спадщини не порушує права та свободи інших осіб. Позивачеві не відомо яке саме майно залишилося після смерті його батька, а у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 листопада 2024 року нотаріусом не вказаний склад цього майна, тому позов поданий за місцем винесення такої постанови. Предметом спору є визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а тому відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом - відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. На переконання позивача, наведені у позові доводи свідчать про тe, що позивач мав об`єктивні перешкоди для реалізації свого права на прийняття спадщини, в зв`язку з чим наявні підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті свого батька, відповідно до ст. 1261 ЦК України. Обставини відмови у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про спадщину перешкоджали позивачу вчасно подати заяву про прийняття спадщини, а тому пропуск строку для прийняття спадщини позбавляє позивача можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Причини пропуску строку нa прийняття спадщини після смерті батька у позивача, на його думку, були об`єктивно непереборними та поважними, а факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування. Отже строк на прийняття спадщини, передбачений ст. 1270 ЦК України був пропущений з поважних причин. Відтак позивач просить суд визнати строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті батька, пропущений [PERSON] , таким, що був пропущений з поважних причин та встановити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , для подання заяви про прийняття спадщини, терміном у 2 (два) місяці. Не погоджуючись з доводами позовної заяви, відповідачка [PERSON] , направила до суду відзив на позовну заяву, згідно якого виклала правові позиції, що передбачають правила звернення особи з заявою про прийняття спадщини. За змістом відзиву норми законів свідчать про те, що поважними для прийняття спадщини є ті причини, які пов`язані з об`єктивними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. За її переконанням навіть необізнаність спадкоємця не є безумовно поважною причиною пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини. Поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини у такому випадку є тільки незнання спадкоємця про його право на спадкування загалом. Спадкоємець же за законом повинен усвідомлювати наявність у нього права на спадкування, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги і слідкувати за своїм спадковим майном. Позивачем же не надано будь-яких доказів щодо вчинення ним дій, які б свідчили про його волевиявлення про прийняття спадщини після смерті спадкодавця у встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, враховуючи також його продовження постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року № 719 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану" та не наведено поважних причин, які б свідчили, що у нього були реальні перешкоди для подання такої заяви. Факт необізнаності спадкоємця щодо місця перебування спадкодавця, заявлений у позові, сам по собі не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини, як і не є такими перешкодами військові дії на території України за період, починаючи з моменту смерті спадкодавця, з 30.08.2021 року. Воєнний стан було оголошено лише за тиждень до закінчення шестимісячного строку для звернення із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, та цей строк було продовжено урядом ще на 4 місяці. Тим більше активних бойових дій на території м. Дніпро з початку війни до цього часу не було, а позивач проживає у 15 хвилинах їзди на мотоциклі або машини від місця проживання спадкодавця. Таким чином, на законодавчому рівні встановлено та судовою практикою підтверджено, що сама по собі відсутність інформації про смерть спадкодавця за відсутності у спадкоємця об`єктивних перешкод подання заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, не породжують у спадкоємця правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. До стверджень позивача що він не дзвонив батьку, оскільки вважав, що останній поїхав до Польщі, на думку відповідачки, треба відноситись критично. Навіть якщо б покійний це зробив до своєї смерті, то у сучасному світі при розвитку сучасних технологій при наявності засобів мобільного зв`язку у кожної людини в Україні, подзвонити можливо і у Польщу. Якби позивач із спадкодавцем спілкувався, як зазначає у позові, то б знав, що у покійного був смартфон з інтернетом і функцією підтримки застосунків для дзвінків і обміну повідомленнями. Крім того, маючи транспортний засіб, позивач за 15 хвилин міг приїхати до батька та перевірити чи поїхав він до Польщі чи ні. Треба знати особистість покійного [PERSON] щоб розуміти, що такі дії для нього неможливі. [PERSON] після школи ніде не навчався, тому не опанував ніякої професії, ніколи ніде не працював і не збирався це робити, взагалі не мав трудової книжки, пиячив. Усе своє свідоме життя існував за рахунок інших: при житті матері - за її рахунок, після смерті матері - за рахунок батька та відповідачки, а коли доходи сім`ї відповідачки зменшились, також за рахунок своєї цивільної дружини. Вдавався до крадіжок, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення закону. Ще за життя батьків пропив їхнє майно: квартиру, машину, два мотоцикли з коляскою, два гаражі. Позивач знав, де жив спадкодавець та як він жив. Знав, що останній був хворим, що у нього була психопатія, епілепсія, алкоголізм та не цікавився від чого помер. Позивач ніколи за життя не приїхав до батька попити разом чаю, привезти продукти або ліки. Життям батька позивач не цікавився, нічого про нього не знав та і знати не бажав. На весілля батька не запросив, соромився. Оскільки брат жив після смерті матері в основному за рахунок відповідачки, вони дуже тісно спілкувались, йому весь час були потрібні гроші та їжа. Брат жив зі своєю цивільною дружиною, через дорогу від відповідачки. Вони відповідачці не дзвонили, вони до неї ходили. Брат розповідав відповідачці про усі важливі в його житті події. Відповідачка знала, коли батько їздив до сина. Розповідав, що той жив у великому красивому будинку, що у нього все добре. Але це було дуже давно, років 15-17 тому. Якби покійний зустрічався із позивачем за життя у 2021 році, відповідачка б про це знала, та і позивач бачив би у якому стані здоров`я перебував батько незадовго до своєї смерті. Про закордон брат мріяв, але лише про відпочинок разом із сином та за його рахунок. Показував фотографії сина на закордонних курортах. Вважав, що син може собі дозволити i батька взяти із собою. Останні років 5 до смерті спадкодавець настільки сильно пиячив, що мова не йшла навіть про поїздки по місту Дніпру, не те що про закордон, а тим більше про роботу за кордоном. Таким чином, твердження позивача щодо можливого від`їзду [PERSON] на роботу до Польщі у квітні 2021 року є надуманими, нічим не підтвердженими, просто фантазіями позивача на тему яким чином підтвердити свою обізнаність про смерть спадкодавця з дати смерті. Також відповідачка була вимушена хоронити брата, тому що позивач від похорон відмовився, про що їй повідомила цивільна дружина покійного. У день смерті [PERSON] його цивільна дружина прийшла до відповідачки додому і у присутності чоловіка відповідачки [PERSON] та її доньки [PERSON] повідомила, що усі, у тому числі син, хоронити його відмовилися, вона також хоронити його не буде, оскільки немає на це коштів. Відповідачка була у такому шоці, що з`ясовувати кому крім сина вона дзвонила не стала, оскільки у неї також не було коштів на похорон. Відповідачка двома місяцями до цього похоронила за свій кошт тітку. [PERSON] зайняла гроші на похорони у своїх друзів - подружжя [PERSON] , та поховала брата 31.08.2021 року, що підтверджується довідкою ритуальної служби про те, що [PERSON] здійснила організацію поховання для померлого [PERSON] [INFO] за власні кошти, а не за рахунок держави або сторонніх організацій. Позивач на похорони не приїхав. Цивільна дружина забрала кошти і цінні речі, у тому числі телефон брата, та залишила квартиру, у якій вони із братом жили. На похорон не прийшла. Після смерті брата цивільну дружину брата відповідачка більше не бачила. Нещодавно [PERSON] випадково дізналась, що вона померла. Таким чином, позивачу було відомо про смерть батька у день смерті, але небажання витрачати свої кошти на похорони, призвело до того, що протягом майже трьох з половиною років позивач питання вступу у спадок не ставив. Також позивач не цікавився і життям відповідачки. Його не було у її житті 34 роки. Вперше [PERSON] приїхав до неї на дачу на початку травня 2024 року разом із своєю дружиною [PERSON] . Так вони і познайомились. Дачею відповідачка користувалась усе її свідоме життя: і при житті мами, а після її смерті - при батькові, а потім - при братові, тому що відповідачка її будувала разом із батьками. У 90-х роках, коли будувалась дача, було дуже важко дістати будівельні матеріали, а чоловік відповідачки на той час працював на посаді начальника Придніпровської госпрозрахункової дільниці треста «Мосспец - атоменергомонтаж», і вони з чоловіком купували усі будівельні матеріали для будівництва дачі, наймали працівників. Діти відповідачки виросли на цьому будівництві. Позивачу дуже сподобалась дача. На дачі разом з відповідачкою була її донька [PERSON] . Дача розташована через дорогу від Чаплянського кладовища та з могили родичів відповідачки видно дачу. Це мама так заповідала її поховати, щоб вона бачила дачу і після смерті. За ініціативою позивача, [PERSON] разом з відповідачкою сходили на могилу [PERSON] . На кладовищі відповідачка показала могилу батька позивача, розказала про покійних родичів, похованих біля його батька, але будь-яких емоцій в нього ці спогади не викликали. Для нього вони - чужі люди. Крім того, на могилі брата стоїть хрест із табличкою, де зазначена дата смерті - [INFO] , і позивач це бачив. Вдруге відповідачка з позивачем зустрілись через декілька днів у поминальний день, відвідали могилу брата - батька позивача. І це була остання зустріч. А ні при першій зустрічі, а ні вдруге позивач не повідомляв відповідачці, що має намір звертатись до неї у судовому порядку зі спадкових питань. Де знаходиться дача позивач знав, оскільки батько у дитинстві возив його на дачу. На дачі ще при першій зустрічі сторони обмінялись телефонами, поспілкувались з позивачем та його дружиною. Із розмови вбачалось, що і про факт смерті, і про дату смерті батька він був дуже добре обізнаний, у зв`язку з чим посилання у судових документах і в Індустріальному і в Самарському районних судах м. Дніпропетровська на дату смерті спадкоємця [INFO] замість [INFO] відповідачці незрозумілі. Ствердження позивача у позові, що він дізнався про смерть батька тільки після звернення до Центрально-Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за видачою свідоцтва про смерть [PERSON] , не видержують ніякої критики. Ситуація: людина звертається в органи РАГС для видачі свідоцтва про смерть особи та випадково дізнається, що вона померла. Також позивач звернувся із некоректною заявою до органів РАГСу про внесення змін в усі документи батька згідно з його - позивача, прізвищем « [PERSON] », оскільки по документам спадкодавець « [PERSON] ». За висновком Центрально-Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 07.08.2024 року йому у внесенні таких змін відмовлено, про що повідомлено листом від 07.08.2024 року за № 70/31.28-74. Запропоновано звернутись до суду. Звертаючись із заявою про встановлення родинних відносин до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, позивач зазначив, що йому встановлення цього факту необхідно для отримання свідоцтва про смерть батька, у видачі якого йому відмовлено. Але з відповіді органів РАГСу вбачається, що у своєму запиті до органів РАГС позивачем не ставиться питання видачі свідоцтва про смерть спадкодавця. Цей же висновок разом із супровідним листом позивач долучив до матеріалів справи в Самарському районному суді м. Дніпропетровська як відмову органів РАГС у видачі свідоцтва про смерть. До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся із заявою про визнання родинних відносин між ним та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , тобто заявник просить визнати себе сином не брата відповідачки, а якоїсь іншої людини, оскільки навмисно змінює прізвище і дату смерті спадкодавця, про що свідчать і документи матеріалів справи № 202/10788/24. В рамках розгляду справи ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.09.2024 року витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Данильченко Юлії Василівни (адреса: м. Дніпро, вул. Миколи Міхновського, 11, прим. 44 (e-mail: notar, [INFO] ) належним чином завірену копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . На ці ж матеріали спадкової справи посилався і Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська і у своєму рішенні від 02.10.2024 року, але самих матеріалів спадкової справи у матеріалах справи № 202/10788/24 немає. Разом з тим до матеріалів цивільної справи № 202/10788/24 долучено електронну відповідь приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Данильченко Ю.В. від 04.10.2024 року № 154/02-14 без електронного підпису, з якої вбачається, що ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.09.2024 року надійшла на її офіційну електронну пошту 02.10.2024 року о 10:27, у зв`язку з чим нотаріус повідомив, що спадкова справа після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] нею не заводилась. Тому яка справа, коли, на якого спадкодавця та з якою датою смерті заводилась приватним нотаріусом [PERSON] та на підставі чого вона взагалі заводилась приватним нотаріусом [PERSON] не відомо, тоді як вже існувала відкрита з 25.11.2021 року спадкова справа після смерті рідного брата відповідачки, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , заведена приватним нотаріусом Дніпровського міського округу Дніпропетровської області Камеко Т.П. за заявою [PERSON] , про прийняття спадщини? Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2024 року у справі № 202/10788/24 заяву [PERSON] суд задовольнив. Встановив юридичний факт, що [PERSON] є сином [PERSON] , [INFO] . Тобто зазначив в рішенні справжнє прізвище спадкодавця, але дату смерті спадкодавця суд навмисно змінив з « [INFO] » на « [INFO] », коли брат відповідачки ще був живий. Відповідачці незрозумілі такі дії позивача із зміною прізвища брата та дати його смерті, оскільки до матеріалів справи, які розглядаються в Самарському районному суді м. Дніпропетровська, долучено справжнє свідоцтво про смерть спадкодавця. Справи у Самарському районному суді та Індустріальному районному суді м. Дніпропетровська пов`язані між собою. Разом з тим відповідачку, як заінтересовану особу, до розгляду справи 202/10788/24 притягнуто не було. У зв`язку з численними порушеннями норм чинного законодавства, які мали місце під час розгляду справи № 202/10788/24 судом, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2024 року у даній справі оскаржено відповідачкою в апеляційному порядку. Ухвалу апеляційного суду про прийняття до розгляду судом апеляційної скарги на час надання відзиву додати відповідачка не могла у зв`язку з тим, що вона їй ще надходила. Про свої наміри вступу у спадок позивач відповідачці не повідомляв ані після смерті брата, а ні у травні 2024 року на дачі. Таким чином, після візиту на дачу у травні 2024 року пройшло ще близько 8 місяців до звернення позивача до суду. Будь-яких перешкод позивачу щодо вступу у спадок відповідачка не чинила. До нотаріальної контори звернулась лише наприкінці листопада 2021 року, майже через 3 місяці після смерті брата. Проте позивач у встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся, поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини суду не повідомив. Вважає, що спадкові права позивача порушені не були, за відсутності вчинення ним будь-яких дій з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття та ще чотирьох місяців поспіль, тому підстави для задоволення позову відсутні. В судовому засіданні позивач та представник позивача вимоги позовної заяви підтримали, вважаючи їх правомірними та обґрунтованими, просили їх задовольнити. Відповідачка та її представники заперечували проти задоволення позовних вимог, вважаючи пропуск строку для звернення позивачем з заявою про прийняття спадщини допущеним саме з вини позивача та причини за якими позивач бажає поновити цей строк є беззмістовними та не підтвердженими доказами. У судовому засіданні також були заслухані свідки, які надали свої пояснення відносно даного спору, а саме: Свідок [PERSON] повідомила, що десь рік i чотири місяці вона прожила разом з [PERSON] , розлучились, але через деякий час знов зійшлися, працювати він не хотів, проживали з його батьками, до його батьків претензій не мала, а 19.09.1990 року вони офіційно розлучилися та вона з дитиною переїхала до своїх батьків,. У 1991 році вони з дитиною переїхали на адресу, де зараз мешкають разом. Женя також там проживає, та [PERSON] знав, що [PERSON] там теж проживає. Вона зустрічала сестру свого колишнього чоловіка та батька дитини, [PERSON] , вони добре спілкувались. Один раз, коли випадково зустрілись,відповідачка цікавилася за [PERSON] , таємниці не було, що ми проживаємо на Лівобережному 3. Усі знали адресу. Вони, як брат і сестра дружньо спілкувалися, відповідачка постійно допоагала та підтримувала свого рідного брата померлого [PERSON] . Він сину обіцяв золоті гори, колись [PERSON] жив із ним, приблизно 3 місяці, точну дату вона не пам`ятає. При зустрічались з [PERSON] , коли останній приїздив до них у гості, він казав, що хотів поїхати за кордон, це було до 2021 році. У нього був кнопковий телефон, з середини травня 2021 року спілкування обірвалося, і вони вирішили, що [PERSON] виїхав за кордон. Потім, після того, як [PERSON] потрапив у ДТП, десь через рік, коли [PERSON] поставили на ноги, [PERSON] потрапив в ДТП у 2023 році, почали його шукати та через сусідів з`ясували, що він помер.Так, до 2021 року був з ним зв`язок, але після 2021 пропав. У 2022 році не було з ним зв`язку. Також зазначила, що а ні сину, а ні їй ніхто не повідомив про смерть батька [PERSON] та її колишнього чоловіка. Свідок [PERSON] повідомила, що коли її чоловік, позивач у справі, потрапив у аварію, це був серпень 2023 року, вона дзвонила його батькові, але телефон також був відключений. У квітні 2024 року від сусідки дізнались, що батько помер. Також у квітні 2024 року приїхали та познайомилися з [PERSON] . Свідок [PERSON] повідомила, що дійсно її покійний дядько [PERSON] перебував на повному утриманні покійних діда з бабою, а після їх смерті, її мати фактично опікувалася покійним та вона також допомагала рідному дядькові, так як останній зловживав спиртними напоями. Також підтвердила про зустріч її матері [PERSON] з [PERSON] на початку травня 2024 року, який приїжджав до її батьків додому разом із своєю дружиною [PERSON] . В день смерті дядька цивільна дружина померлого [PERSON] , телефонувала сину [PERSON] та повідомила про смерть батька, але ховати батька [PERSON] відмовився. Самого позивача вона бачить вперше, вони ніколи не спілкувалися як родичі, до бабусі з дідусем він не приїзжав, як і не опікувався долею свого батька, померлого [PERSON] .. Свідок [PERSON] також надав свідчення, аналогічні свідченням [PERSON] , тобто підтвердив, що про смерть батька [PERSON] був обізнаний фактично в день смерті цивільною дружиною померлого, але на похорони навіть не з`явився, і взагалі він бачить його вперше, так як родинні відносини з сім`єю його дружини він не підтримував. Свідок [PERSON] повідомив, що до нього звернулися знайомі [PERSON] та [PERSON] для отримання коштів на поховання брата [PERSON] , [PERSON] .. Так як вони тільки поховали рідну тітку [PERSON] і в них було скрутне матеріальне становище, він допоміг їм матеріально, так як між ними дружні стосунки. Він знав всю їх сі`ю, мати та батька [PERSON] , рідного брата, який зловживав спиртними напоями та ним опікувалася вся сім`я, але позивача він бачить вперше. [PERSON] надала свідчення про те, що знає [PERSON] ще з 2013 року, вони проживають у різних будинках, але у них спільний двір і майже кожного дня вони бачаться у дворі, як і інші сусіди, які там проживають. Зазначила, що вона обізнана, що у [PERSON] був рідний брат, яким вона фактично опікувалася, бо той майже кожного дня до неї приходив. Позивача вона не знає та ніколи не бачила. Дослідивши позовну заяву, заслухавши сторони, свідків, судом встановлені наступні обставини: Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] у місті Дніпрі, у віці 52 роки помер [PERSON] , про що виконано актовий запис про смерть № 900 складений 31.08.2021 року Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та видане свідоцтво про смерть (повторно) 12 листопада 2024 року (а.с. 30). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі 202/10788/24 від 02.10.2024 року встановлено факт того, що [PERSON] (актовий запис про народження № 510 від 28 червня 1989 року, вчинений Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, є сином [PERSON] , [INFO] , який помер (актовий запис про смерть № 900 складений 31.08.2021 року Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 27-29). Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Камеко Тетяною Павлівною від 30.11.2024 [PERSON] відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало після померлого [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що [PERSON] пропущений 6 - місячний строк для прийняття спадщини, а в судовому порядку не продовжено строк прийняття спадщини (а.с. 31). Висновком Центрально-Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 07.08.2024 року [PERSON] відмовлено у внесенні змін до актових записів: про народження, про розірвання шлюбу; про смерть, у відомості про прізвища батьків заявника, про що повідомлено листом від 07.08.2024 року за № 70/31.28-74 та запропоновано звернутись до суду (а.с. 24-26). 17.08.2023 року позивач [PERSON] потрапив у ДТП, внаслідок якої йому заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, що потребували перебування у відділені інтенсивної терапії з відсутністю можливості звернутися до суду до 09.04.2024 р.(дата останнього оперативного втручання, згідно позовної заяви), про що свідчать відповідні медичні документи та вирок суду і ухвала апеляційної інстанції (а.с. 9-23) . Згідно надісланого 15.04.2025 року на адресу суду додаткового пояснення, відповідачка [PERSON] , в особі свого представника [PERSON] , зазначила, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року у справі № 202/10788/24, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2024 року - скасоване, заяву [PERSON] , заінтересована особа: Центрально-міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту, що має юридичне значення - залишено без розгляду. Вказаним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2024 року позивач у цій справі обґрунтовував своє право спадкоємця на звернення до суду для встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Таким чином, внаслідок ухвалення Дніпровським апеляційним судом постанови від 09.04.2025 року, якою скасоване рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2024 року, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки скасований основний доказ, яким позивач обґрунтовував своє право на спадкування на надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В підтвердження зазначеному відповідачкою до матеріалів справи долучено постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року у справі № 202/10788/24. Згідно зазначеної постанови, суд першої інстанції не врахував при вирішенні справи у порядку окремого провадження, виникнення спору про право, а відтак необхідності вирішення справи в порядку загального позовного провадження, чим і викликане скасування рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2024 року. Не погоджуючись з доводами відповідачки, позивач, в особі свого представника, адвоката Нугаєвої В.В. надіслав додаткові пояснення, згідно яких він, як позивач звертає увагу на те, що згідно думки відповідачки, у даній справі постанова апеляційного суду "є окремою підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки скасований основний доказ, яким позивач обґрунтовував своє право на спадкування та надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини" саме у зв`язку з винесенням постанови Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року у справі № 202/10788/24, якою скасоване рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2024 року за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Центрально-міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту, що має юридичне значення, проте даним твердженням відповідачка, на його думку, викривлює суть обставин, адже рішення скасоване саме через наявність даного судового спору, тож суд у своїй постанові відзначив, що позбавлений можливості розглядати вказану заяву за правилами окремого провадження та залишив її без розгляду, пославшись, що заявник не позбавлений можливості звернутися з відповідним позовом за правилами загального позовного провадження. Крім того у даній справі не ставиться під сумнів факт спорідненості позивача та померлого [PERSON] , оскільки самою постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 30.11.2024 року нотаріусом Камеко Т.П не оспорювався факт родинних відносин, а підставою відмови та відповідного звернення до даного суду стало пропуск строку на звернення до суду за прийняття спадщини за законом. Більш того, саме рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2024 у справі № 202/10788/24 не було основним доказом позивача, а було необхідне саме для отримання свідоцтва про смерть померлого саме для звернення до нотаріуса за прийняттям спадщини, адже позивач його не мав. У зазначеній поставі нотаріус зазначає, що померлий є батьком позивача. На підтвердження зазначеного позивачем надана копія свідоцтва про його народження, складене російською мовою, де прізвища батька та дитини збігається у повному обсязі. Ознайомившись з додатковими поясненнями сторін, суд приходить до висновку, що доводи позивача не носять вагомих обставин в підтвердження ним зазначеному. Скасування апеляційною інстанцією рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2024 року відбулося, що вказує на відсутність обставин у суду беззаперечно встановити факт існування між померлим спадкодавцем та позивачем, як спадкоємцем 1 черги спадкування, спорідненості, так як в межах розгляду даної справи позивачем, всупереч його поясненням, не заявлено окрему додаткову вимогу про встановлення факту родинних відносин зі спадкодавцем, документи надані позивачем не містять належних відомостей про існування такого факту, а суд не має права при розгляді справи виходити за межі позовних вимог сторони та досліджувати окремо дану обставину. Тому суд погоджується з доводами сторони відповідачки та приймає до уваги, що в даному випадку доказ, яким позивач обґрунтовував своє право на спадкування та надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є скасованим та не має належної юридичної сили для доведення факту родинних відносин між позивачем та померлим спадкодавцем. Проте за обставин того, що жодною стороною не оспорюється факт спорідненості між позивачем та померлим спадкодавцем, суд, відсутність належного доведення факту родинних відносин не сприймає як доказ неправомірності вимог позивача, а лише приймає його до уваги. З огляду на досліджені докази суд вважає вимоги позову такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом з`ясовано, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . Спорідненість між [PERSON] та позивачем [PERSON] в судовому засіданні належно не підтверджена, що прийнято судом до уваги, але сторонами даний факт не заперечується тому розгляд справи продовжено на підставі інших наявних доказів. Після смерті батька відкрилася спадщина, яку за заявою, в листопаді 2021 року прийнято у спадок відповідачкою [PERSON] , яка є рідною сестрою померлого [PERSON] . 30 листопада 2024 року позивач звернувся до приватного нотаріуса і дізнався, що фактично пропустив строк прийняття спадщини, про що нотаріусом було складено відповідну постанову. Позивач пропустив строк прийняття спадщини з поважних причин, в зв`язку з чим виникла необхідність звернення до суду з цією позовною заявою. Таким чином строк прийняття спадщини пропущений позивачем фактично з причин необізнаності про смерть спадкодавця, як зазначено в позові. Причинами неможливості дізнатися про смерть батька позивач зазначає свою впевненість у тому, що батько з 2021 року перебував за кордоном, з ним був відсутній зв`язок, так як останній не користувався сучасними засобами комунікації та не мав доступу до комунікаційних застосунків інтернетмережі. Також причинами зазначено: початок повномасштабного вторгнення з 24.02.2022 року та відсутність можливості у спілкуванні з батьком; потрапляння позивача 17 серпня 2023 року у дорожньо транспортну пригоду та отримання тяжких тілесних ушкоджень, що потребували лікування протягом тривалого часу. Загальний строк прийняття спадщини визначений ст. 1270 Цивільного кодексу України (ЦК України), згідно якої для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частина 3 ст. 1272 ЦК України передбачає, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судова практика встановлює, що поважними причинами пропуску строку можуть бути об`єктивні, непереборні обставини, які унеможливили подання заяви про прийняття спадщини. До таких причин можуть належати: тривала хвороба спадкоємця; перебування спадкоємця за кордоном без можливості зв`язку з Україною; відсутність відомостей про смерть спадкодавця або місце відкриття спадщини; перебування на службі в Збройних Силах України; інші обставини, які суд визнає поважними. Необізнаність про існування спадщини або право на неї не визнається судами поважною причиною, якщо спадкоємець міг і повинен був проявити розумну обачність. За загальними приписами про спадкування право нa спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до цієї норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Звернувшись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач зобов`язаний повідомити суду поважні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкодили йому звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а також надати докази на підтвердження своїх доводів та вимог. Частина третя статті 1272 ЦК України може застосовуватись, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної конкретної справи. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Рішення обґрунтовується лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовані вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Таким чином, необізнаність про смерть спадкодавця не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Такий висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 червня 2024 року у справі № 545/480/21. Тобто у даному випадку смерть спадкодавця наступила 30.08.2021 року. Шестимісячний строк на вчинення дій щодо прийняття спадщини завершився 30.02.2022 року. За умов дії постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2022 № 719 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану», якою визначено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці, спадкоємці мали час для подачі заяв про вступу у спадок до 25.07.2022 року. Відтак позивач мав можливість подати заяву про прийняття спадщини до 25.07.2022 року. Наведені ним обставини не доводять поважність причин його пропуску для звернення з даною заявою до нотаріуса, так як у судовому засіданні встановлено, що померлий спадкодавець не перебував за кордоном на час своєї смерті та зв`язок з ним був відсутній повністю, позивач як син померлого мав можливості про це дізнатися, шляхом як телефонного з`єднання з померлим, його родичами, яких він знав, так і шляхом відвідування помешкання батька, про адресу якого позивач також був обізнаний. З огляду на досліджені в судовому засіданні докази та надані учасниками свідчення, суд приходить до переконання, що позивач не цікавився в повній мірі життям померлого батька, хоча і з об`єктивних причин, зацікавленість позивача виникла лише тоді як він дізнався про можливість отримання спадку, протепереважну більшість часу, який надається спадкоємцю для прийняття спадщини, на переконання суду, позивач мав можливість реалізувати своє право, але не зробив цього та не надав жодного доказу неможливості звернення до нотаріуса. Позивач не скористався жодним зі способів реалізації свого права та окрім того, без поважних причин пропустив встановлений чинним законодавством строк для подання заяви про прийняття спадщини. Отже, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, оскільки позивач пропустив строк прийняття спадщини та звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, після спливу встановленого строку то суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову. За таких обставин, позовні вимоги позивача щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є необґрунтованими, не доведеними належними доказами, твердження позивача спростовані доводами сторони відповідачки та зібраними доказами по справі, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed