Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява адвоката Шаврової Наталії Михайлівни, яка діє в інтересах [PERSON] , до Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обгрунтування\~заявлених вимог\~представник позивача\~посилається на\~те,\~що \~ [INFO] помер\~ [PERSON] ,\~який позивачці\~доводиться батьком. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На випадок своєї смерті він склав заповіт від 27.01.1993 року на користь [PERSON] , який позивачці доводиться сином. Після його смерті її син [PERSON] прийняв спадщину, що залишилась після смерті діда [PERSON] , але своїх спадкових прав на спадкове майно він не оформив, про що свідчить постанова приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Бойко Л.П. від 16.12.2024 року № 808/02-31. [INFO] [PERSON] загинув, захищаючи незалежність та територіальну цілісність України. Її довірителька є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину, шляхом звернення з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Бойко Л.П. Однак, приватний нотаріус Бойко Л.П. постановою від 16.12.2024 року відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] , а саме: на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що позивачкою не було надано оригіналів документів, що підтверджують право власності на зазначений житловий будинок, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Тому, на підставі викладеного, Шаврова Н.М., яка діє в інтересах [PERSON] , змушена звернутись до суду та просить постановити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] , що складається з житлового будинку літ.«А»,\~загальною площею\~37,2 кв.м., житловою площею\~9,6 кв.м., спорудження № 1-3, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В судове засідання позивачка не з`явилась, від її представника на адресу суду надійшла заява, в якій вона просить суд розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримує та на задоволенні позову наполягає (а.с180-181). Відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, в судове засідання не прибув, надав до суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги визнають та не заперечують щодо задоволення позову (а.с.74-75). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У\~статті 129 Конституції України\~однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається\~ЦПК України\~та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій\~статті 10 ЦПК України\~і\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Як встановлено\~судом,\~ [INFO] помер\~батько позивачки\~ [PERSON] (а.с.12-14). Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , на випадок своєї смерті, розпорядився належним йому майном та 27 січня 1993 року склав заповіт, згідно якого все належне йому майно заповідав онуку [PERSON] - сину позивачки (а.с.17). [INFO] [PERSON] загинув, захищаючи незалежність України, не встигши оформити за час свого життя своїх спадкових прав на майно належним чином, про що свідчить постанова приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Бойка Л.П. від 16.12.2024 року № 808/02-31 (а.с.20, 60). Згідно поданих документів, відповідно до спадкової справи, позивачка, яка є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] , звернулась до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті свого сина, однак, постановою від 16 грудня 2024 року у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено з причини не надання правовстановлюючих оригіналів на спадкове майно, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом, оскільки в позасудовому порядку вона позбавлена можливості вчинити відповідні дії щодо спадкового майна, яке залишилось після смерті її сина [PERSON] . Відповідно до\~статті 15 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною 1\~статті 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~статті 1217 ЦК України,\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У\~статті 1218 ЦК України\~передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі, житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією права власності на збудовані об`єкти нерухомого майна, нерозривно пов`язані з законодавством у сфері містобудування, а саме: із\~Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Так, відповідно до норм вказаного\~Закону, обов`язковою умовою створення об`єкта містобудування як об`єкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого об`єкта в експлуатацію. Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~набрав чинності 12 березня 2011 року. У пункті 9 Розділу V «Прикінцеві положення» цього Закону передбачений певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження. Зокрема, до таких об`єктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року. Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Відповідно до частини третьої\~статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з частиною третьою\~статті 3 зазначеного Закону,\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Правовідносини щодо будівництва садових будинків і набуття прав на них до 05 серпня 1992 року регламентувались нормами\~ЦК УРСР\~в редакції 1963 року. Відповідно до частини першої\~ статті 58 Конституції України,\~ закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з частинами першою та другою\~ статті 5 ЦК України,\~ акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на індивідуальні житлові будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права. Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється, що по об`єктах, які збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Тобто, виходячи з вищевикладеного та зі змісту вищенаведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть, якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS] , був побудований [PERSON] , згідно порядку та діючих норм закону. Відповідно до наданих письмових доказів, у тому числі, домової книги на зазначений житловий будинок, він був побудований до 05 серпня 1992 року, до прийняття\~Постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що фактично свідчить про те, що [PERSON] набув статусу власника житлового будинку та, згідно зі\~статтею 86 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року,\~набув право власності в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном. При цьому, суд враховує той факт, що син позивачки [PERSON] прийняв спадщину в установленому законом порядку після смерті свого діда [PERSON] і, таким чином, набув право на зазначений житловий будинок. Однак, з урахування того факту, що він не в повній мірі вчинив реєстраційні дії щодо спадкового майна, позивачка як спадкоємець першої черги після смерті свого сина позбавлена можливості успадкувати майно в позасудовому порядку, яке фактично належало її синові. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення за заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені законодавством України. Згідно\~з вимогами\~ст.1261\~ЦК України,\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з\~ч.3\~ст.1269 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка в позасудовому порядку позбавлена можливості вчинити дії щодо спадкового майна, яке фактично належало її синові, а тому викладені в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження, що дає суду підстави для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved