Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

06.05.2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Чуйко З.Д. звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] щодо його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обгрунтовує тим, що її довірителька, позивач у справі [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб 02.12.2015 року, що посвідчено актовим записом № 1393. Під час шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини відносини у сторін не склались, у зв"язку з чим було подано позов про розірвання шлюбу. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.02.2018 року шлюб був розірваний. 22.01.2018 року рішенням Білоцерківського районного суду з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки. З часу припинення відносин зі сторонами відповідач не надавав жодної матеріальної підтримки на утримання доньки. Після розірвання шлюбу вихованням дитини займається тільки матір. Позивач надає необхідні умови для забезпечення своєї дитини як в матеріальному аспекті, так і сприяє поноцінному моральному її розвитку, а відповідач не повідомив як буде виконувати свої батьківські обов"язки. Відповідач з серпня 2017 року, тобто з 9 місячного віку дитини не приймає участь у житті доньки, формально відмовився від неї, хоча позивач жодних перешкод йому не чинила. На даний час дитині пішов восьмий рік, і вона взагалі не знає свого біологічного батька, він не відвідує її, не піклується про її фізичний, духовний, моральний розвиток, як передбачено ст.150 СК України. Дитина не знайома з відповідачем, а відповідач -з дитиною. Родина і батьки відповідача не цікавились донькою позивачки і не спілкувались з нею. В емоційному полі дитини біологічний батько відсутній , що також підтверджено висновком спеціаліста-психолога [PERSON] . Підтвердженням вказаних обставин зазначає : акт обстеження житлових умов, відповідно до якого дитина живе разом з матір"ю, умови для проживання дитини є задовільні, стосунки в сім"ї - доброзичливі; довідкою зі школи , де зазначено, що відповідач контакту зі школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителем не спілкується, батьківських зборів не відвідує, організацією освітнього процесу займається лише мати - позивач; висновком психолога вищої категорії, кандидата психологічних наук , в якому зазначається, що фігура біологічного батька не проявлена в житті дитини; копією заочного рішення суду про розірвання шлюбу на підтвердження припинення відносин через деклька місяців після народження дитини; копією рішення про стягненя аліментів на підтвердження відсутності утримання дитини з боку відповідача. Дані докази свідчать про важливість юридичного врегулювання ситуації для забезпечення інтересів та потреб дитини у майбутньому. На підставі вищезазначених доказів та обставин, позивач просить суд вирішити справу з урахуванням найкращих інтересів дитини, забезпечуючи їй стабільне та здорове майбутнє, щоб можливо було повноцінно реалізувати права дитини на вибір місця проживання, свободу пересування, а також щоб мати мала можливість оперативно реагувати на проблеми зі здоров"ям та розвитком дитини, тощо. У відзиві на позов представник відповідача адвокат Захарченко Н.О. проти позову заперечувала посилаючись на наступні обставини. Так, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку [PERSON] . У Соснівському відділі ДВС міста Черкаси перебуває на виконанні виконавче провадження № 56037256 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, заборгованості зі сплати аліментів не має. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вводить суд в оману, що дитина не знає ані свого біологічного батька, ані його родину. На стростування вказаних обставин, відповідач зазначає, що його мати [PERSON] проживає в [ADDRESS] , оскільки має дозвіл на проживання у зв"язку з одруженням. У березні 2022 року [PERSON] разом з донькою [PERSON] приїали до Італії і мати відповідача зареєструвала свою колишню невістку з онукою за місцем свого проживання та відповідної їм були видані посвідки на проживання. Три місяці позивачка разом з донькою проживала з матір"ю відповідача (бабусею неповнолітньої доньки сторін). Між відповідачем та його колишньою дружиною наявне повне непорозуміння, що відповідно впливає на спілкування з донькою. Оскільки донька є малолітньою, то він позбавлений можливості спілкуватися з нею самостійно без участі мами. Відповідач намагався увесь час вирішити вказане питання не залучаючи сторонніх осіб. Позивачка не проживає в одній місцевості з відповідачем, а наразі взагалі проживає за межами України, так само як і відповідач. В якій країні позивачка проживає на даний час, йому достоменно не відомо. Коли донька проживала з бабусею (мамою відповідача) в Італії, вони телефонували йому, і він мав можливість спілкуватися з донькою, а наразі позивач такої можливості не надає, спілкування з дитиною припинено позвачкою. Як сам відповідач, так і його родина намаються налагодити стосунки з позивачкою, оскільки це сприятиме спілкуванню доньки з батьком. Батько, при наявній можливості та при володінні інформацією щодо місця перебування його доньки, намагається зробити їй якийсь подарунок. Відповідач не думав, що його колишня дружина буде позбавляти його батьківських прав, а тому не збирав квитанції та не зберігав переписку з колишньою дружиною на рахунок вирішення питання щодо його участі у вихованні дитини. Далі зазначає, що малолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих та певних ситуацій, а в силу свого віку дитина не спроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Відповідач припускає, що позивачка знала достоменно, що він відсутній в Україні та відповідно буде позбавлений можливості заперечити її бажання позбавити його батьківських прав. В той же час, батько ніколи не втрачав інтересу до своєї дитини, в тому числі до участі у її вихованні, спроможний виконувати свої батьківські обов"язки, з урахуванням найкращих інтересів дитини, та бажання брати участь у її вихованні та спілкуванні, просить відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав. Ухвалою суду від 27 червня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 25.11.2024 року витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби дані стосовно перетину Державного кордону України [PERSON] та малолітньою [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 19.03.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про виклик до судового засідання відповідача для дачі особистих пояснень щодо обставин виховання ним доньки та клопотання щодо приєднання до матеріалів справи доказів- довідки Соснівського районного суду м. Черкаси щодо виконання вироку суду відносно відповідача, як такого що подане в порушення вимог ст. 83 ЦПК України. Ухвалою суду від 19 березня 2025 року закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляд. В судовому засіданні представник позивача адовокат Чуйко З.Д. підтримала позовні вимоги, просила суд їх задоволити та позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] з підстав, наведених у позовній заяві. Крім того, під час підготовчого судового засідання представник позивача адвокат Чуйко З.Д. надіслала через систему " Електронний суд" клопотання про долучення доказів у справі, а саме висновку органу опіки та піклування Жашківської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.03.2023 року у справі № 712/2030/23. Також в судовому засіданні представник позивача пояснила, що відповідач не був присутній в судовому засіданні, а повноваження його представника судом не перевірені належним чином. З 9 місячного віку донька відповідача позбавлена батьківського піклування, батько був відсутній у житті дитини протягом семи років. Преюдиційне значення для позбавлення батьківських прав відповідача має вирок суду, за яким відповідач засуджений за ч.1 ст. 301-1 КК України за злочин який відповідно до міжнародних та національних стандартів віднесений до категорії злочинів проти дітей. Зокрема, Ланцаротська конвенція, Деректива ЄС 2011/93 ратифікованої Україною, визнають навіть володіння чи доступ до такої продукції (дитячої парнографії) проявом сексуальної експлуатації дітей. Відповідач вчинив злочин, який ставить під сумнів його моральність, безпеку його поведінки щодо дітей, у тому числі і щодо власної доньки, якій на цей час пішов 9 рік. Розміщення цього злочину в розділі про суспільну мораль - по суті за духом міжнародного права це злочин проти дитини. Стаття 301-1 КК України підпадає під Європейські стандарти, де термін "мораль" є формальною рубрикацією, а не визначенням кола охорони. Засудження біологічного батька за цією статтею вважає достатньою підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки ставить під загрозу безпеку дитини, порушує фундаментальні обов"язки батька - захищати, поважати та не шкодити, є проявом непридатності до виконання батьківських функцій ( ст. 164 СК України). Неповнолітня дитина відповідача у тендітному віці (не знає біологічного батька) і контакт з особою, засудженою за злочин сексуального характеру проти дітей , є беззаперечною загрозою її моральному, психічному і соціальному розвитку. Преюдиційне значення у даній справі має і рішення суду у справі № 712/9233/18 відповідно до якого відповідача знято з реєстрації місця проживання, а тому він не має місця реєстрації в Україні. Відповідач свідомо виїхав з України, і 02.10.2023 року прибув до місця проживання його матері - м. Асті, Італія. Проте, дозвіл на проживання у нього закінчився. Крім того, відповідач зазначає нібито причину свого перебування в Італії - догляд за матір"ю, яка має інвалідність,однак офіційного підтвердження реальної необхідності ( при непогашеній судимості) його перебування в Італії, або документів, які б свідчили щодо обов"язку догляду за мамою саме ним, а не молодшим братом, у матеріалах справи немає. Факт офіційного засудження відповідача за злочин проти дітей ( ст. 301-1КК України) 30.03.2023 року є серйозною обставиною, що орган опіки вправі діяти невідкладно, захищаючи права дитини. У зв"язку з чим, розгляд питання щодо позбавлення батьківських прав відповідача було проведено органом опіки та піклування у його відсутність. Вирок суду щодо відповідача за ч.1 ст. 301-1 КК України - це доведений , законно встановлений факт вчинення злочину проти дітей, що сам по собі є підставою для визнання відповідача небезпечним для власної дитини, а відсутність батька в Україні, систематичне ухилення від виконання батьківських обов"язків й ігнорування вихованням доньки є підставами для позбавлення його батьківських прав. Просить врахувати практику ВС у справі № 520\\8264\\19, де у Постанові від 26 квітня 2022 року Верховний Суд зазначив, що поведінка особи , яка свідомо змінює країну проживання, не бере участі у вихованні дитини, свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов"язків і може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Надані представником відповідача докази, вважає неналежними та недопустимими. Представник відповідача адвокат Захарченко Н.О. в судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, неведених у відзиві на позовну заяву. Оскільки, позовні вимоги представник позивача не обгрутовувала нявністю вироку у справі, а також доказами, які вона приєднувала до справи після відкриття провадження у справі (не одночасно з поданням позовної заяви) , додатково пояснила суду, що позивачці було достоменно відомо про те, що відповідач був засуджений, а також про те, що він відсутній на даний час в Україні та проживає з матір"ю в Італії. З урахуванням цього, позивач сподівалась, що відповідач не дізнається про існування вказаного спору та його розгляд буде проведено судом у його відсутність. Про вказане свідчить зокрема те, що представник позивача до надходження до суду відзиву на позовну заяву, зверталась до суду із заявами про розгляд справи у її відсутність. Відповідач не заперечує, що він наразі проживає в Італії та не заперечує факт його засудження. Однак, твердження представнка позивача щодо кваліфікації вчинення злочину як злочину проти дітей, є надуманим, оскільки національним законодавством ст. 301-1 КК України віднесена до категорії злочинів проти громадського порядку та моральності. Акцентуючи увагу на тому, що відповідач проживає за межами країни, а тому не спроможний виконувати свої батьківські обов"язки, сама позивач не повідомляє де наразі вона проживає разом з неповнолітньою дитиною, з відповіді Державної прикордонної служби України убачається, що вона неодноразово перетинала кордон разом з неповнолітньої донькою. Просила суд не брати до уваги висновок опіки та піклування органу Жашківської міської ради Черкаської області, оскільки він є необ"єктивним, без проваденення будь-якої перевірки, тільки зі слів матері неповнолітньої дитини. Позивач вказує, що проживає разом з бабусею та її родиною в Уманському районі с. Сабадаш. В той же час, надає довідку з навчального закладу де навчається малолітня донька - Білоцерківська початкова школа "Казка" ( Київська область, м. Біла Церква), та в якій вказано, що батько контакту зі школою не підтримує, з учителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. У зв"язку з чим, просить суд критично оцінити зазначені докази , які є суперечливими, та не відповідають дійсним обставинам справи. Неспростовним вважає той факт, що позивач проживала за кордоном у бабусі неповнолітньої доньки (матері відповідача). В цей період дитина спілкувалась з батьком. Між сторонами дійсно існують неприязнені відносини після розірвання шлюбу, але вони ні в якій мірі не повинні впливати на їх неповнолітню дитину. Відповідач сплачує аліменти, заборгованість відсутня. Він має бажання спілкуватись з дитиною, забирати її до себе на канікули, опікуватись нею, приймати участь у її житті. Також звертала увагу суду, що дійсними підставами позову є намір позивачки влаштували власне життя. Так із висновку психолога, який вона долучає до матеріалів справи, убачається, що в дитини наявні поведінкові маніпуляції в стосунках матері та дитини , що є наслідком емоційних переживань щодо появи вітчим в родині. У зв"язку з чим, позбавлення батьківських прав ні в якій мірі не буде відповідати інтересам дитини. Представник третьої особи Служби у справах дітей Жашківської міської ради в судове засідання не з"явився, у поданій на адресу суду заяві просили проводити судове засідання у відсутності представника. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Матеріалів справи установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.12.2015 року. [INFO] у них народилась донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] виданим Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу неповнолітня проживає з матір`ю. Рішенням Білоцерківського районного суду Київської області від 22 січня 2018 року з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Жашківської міської ради від 20.05.2024 року № 01-08/15 комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Жашківської міської ради розглянувши заяву [PERSON] прийняла рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно Малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки-характеристики Білоцерківської початкової школи "Казка" Білоцерківської міської ради Київської області від 19.03.2024 року [PERSON] , [INFO] , учениця 1-Б класу дистанційно навчається у школі, їхній батько [PERSON] , контакту зі школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителем не спілкується , батьківські збори не відвідує. Організацією освітнього процесу дитини займається мати, на запити адміністрації школи та класовода відгукується лише [PERSON] . Довідка видана матері [PERSON] . Відповідно до результатів психологічного обстеження дитини [PERSON] , [INFO] соціальна ситуація розвитку дитини адекватна віку, але наявна відсутність повноцінних взаємозв"язків дитини з однолітками, що може бути тимчасовим та пов"язаним зі змінами життєвих обставин родини; значимі інші і в структурі психіки дитини проектуються тільки на членів родини, з якими в даний час проживає та спілкується дитина, а також на спогади щодо спілкування з двоюрідними братами та сестрами; на перше місце в емоційному полі дитини під час обстеження вийшли: рідний дядько, знайома родин , матір ( [PERSON] , [INFO] ) та прабабуся, а також бажані , а не реальні на сьогодні стосунки з подругами та рідними, з якими дитина спілкувалася до повномаштабного вторгнення; негативних емоційних проявів та проявів тривожності по відношенню до оточуючих не виявлено; наголошено, що наявній постійній потребі дівчини в емоційному підкріпленні з боку матері, а також на наявності поведінкових маніпуляцій з боку дитини в стосунках матері і дитини , можна припустити, що це є наслідком емоційних переживань дитини щодо появи вітчима в родині( фігура вітчима під час дослідження в проекції психіки дитини не проявлена), це свідчить про адаптаційний етап в житті родини. Фігура фізіологічного батька в психіці дитини не проявлена. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Аналізуюч встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). Встановлено, що відповідач [PERSON] не втратив інтересу до свєї доньки, він вживає заходи для забезпечення основних інтересів дитини, зокрема, надає матеріальну допомогу, заборгованість по сплаті аліментів наразі відсутня. Той факт, що відповідач активно заперечує проти задоволення позову, також свідчить про те, що він не втратив інтересу до своєї дитини. Перебування відповідача за кордон та неможливість часто бачитись з дитиною не може бути підставою для позбавлення батька батьківських прав. Згідно із статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема один з батьків. Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Фактично вимоги позивачки про позбавлення відповідача батьківських прав, обґрунтовані поясненнями представника , що відповідач не вчиняє жодних дій з метою виховання, утримання та розвитку дитини. Донькою опікується лише матір. Водночас, позивачка не надала суду достатніх доказів на підтвердження підстав, передбачених у статті 164 СК України, що застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав в даному випадку є виправданим та відповідає найкращим інтересам дитини. Недостатня участь батька у вихованні дітей не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав, таке допускається лише за умови винності в умисному ухиленні від виконання батьківських обов`язків, коли змінити поведінку батька неможливо. Висновок органу опіки та піклування є одним із доказів, який відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює у взаємному зв`язку з іншими доказами у справі. Статтею 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Приймаючи рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, орган опіки та піклування виходив з того, що 15.04.2024 року робочою групою у складі працівників служби у справах дітей КЗ "Центр надання соціальних послуг Жашківської міської ради в присутності старости Сабадашського старостинського округу проведено обстеження умов проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] , про що складено відповідний акт. При бесіді з малолітньою [PERSON] з"ясовано, що фактично дитина батька не знає та не пам"ятає. Крім того, заявницею надано письмові підтвердження зі школи, де зазначено, що батько дитини контакту зі школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться. Суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування про відповідність інтересам малолітньої [PERSON] , яка народилась13.11.2016 року позбавлення батьківських прав її батька [PERSON] та звертає увагу, що він є поверховим, без з"ясуванн всіх обставин, в його основу покладені докази, які суд відхиляє. Так, з інформації, наданої Адміністрацією Державної прикордонної Служби України на иконання ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.11.2024 року убачається, що позивач разом із неповнолітньою дитиною виїхали за межі України 13.09.2023 року та повернулись в Україну лише 31.03.2024 року. В подальшому, виїхали з України 30.05.2024 року та повернулись по сплину шести місяців - 28.11.2024 року, що переконливо свідчить про проживання матері з малолітньою дитиною за кордоном та спростовує дані, викладені у висновку органу опіки та піклування щодо встановлення факту виховання дитини виключно матір"ю, не відвідування батьком дитини, не здійснення піклування про її фізичний, духовни та моральний розвиток. При цьому, висновок не містить жодних посилань на доказів, які б свідчили про відповідність інтересів дитини позбавлення батьківських прав її батька. Отже, вказаний висновок на даний час не підтверджує, та не бгрунтовує що відповідач свідомо та остаточно знехтував своїми обов`язками відносно дитини, втратив цікавість до дитини, а інтереси дитини вимагають застосування такого крайнього заходу як позбавлення батька батьківських прав. Що стосуєтьс доводів представника позивача, щодо обов"язку органу опіки та піклування надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача як особи, яка засуджена за ч.1 ст. 301-1 КК Україн , суд їх відхиляє, оскільки зі змісту вказаного висновку вбачається, що даний факт органом опіки та піклування не досліджувався, не з"ясовувалось питання щодо існування загрози для фізичного чи психічного здоров"я дитини. Крім того, як установлено в судовому засіданні позивач разом з малолітньою дитиною з березня 2022 року була зареєстрована та проживала в Італіі , в м. Асті за місцем проживання матері свого колишнього чоловіка, отримали посвідки на проживання( а.с.115-116), чим спростовуються твердження представника позивача про те, що з 9 місячного віку ані відповідач, ані його рідні не цікавляться дитиною, її розвитком. В цей же період в Італії перебував і відповідач ( а.с117), який вживав заходів щодо спілкування з дитиною. Суд не погоджується із доводами представника позивача щодо преюдиційного значення для позбавлення батьківських прав відповідача наявність вироку суду яким його засуджено за ч.1 ст.301-1 КК України виходячи з наступного. Відповідно до вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 березня 2023 року [PERSON] був засуджений за ч.1 ст. 301-1 КК України- умисне одержання доступу до дитячої порнографії з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, умисне її придбання та умисне зберігання без мети збуту чи розповсюдження до 3 місяців арешту із забороною обіймати посади, пов"язані з роботою з особами до вісімнадцяти років строком на 3 (три) роки. Зі змісту вироку убачається, що у вказаному кримінальному провадженні 29.03.2023 року між прокурором у кримінальому провадженні та обвинуваченим [PERSON] була затверджена угода про визнання винуватості відповідно до ст. 469 КПК України, та за положенням якої слідує, що така угода може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Вказаний злочин чинним законодавством віднесений до кримінальних правоворушень проти громадського порядку та моральності. Стверджуючи про наявність вироку за ч.1 ст.301-1 як безумовну підставу для позбавлення батьківських прав, позивачем не доведено належними та допустимими доказами існування загрози для фізичного чи психічного розвитку неповнолітньої доньки з боку відповідача. Так, позивач посилається на результати психологічного обстеження проведених практичним психологом [PERSON] ( а.с.15), який вказаних обставин не підтверджує, натомість психолог встановила наявність поведінкових маніпуляцій з боку дитини у стосунках матері і дитини внаслідок емоційних переживань дитини щодо появи вітчима в родині ( фігура вітчима під час дослідження в проєкції психіки дитини не проявлена), це свідчить про адаптаційний етап в житті дитини. З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, а саме перебування як позивача так і відповідача періодично за кордоном, виключається умисне нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками по відношенню до спільної дитини сторін, який об`єктивно за відсутності вини через перебування за кордоном не може приділяти достатню кількість уваги. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про недоведеність позивачкою необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. При цьому, суд звертає увагу і на ту обставину, що практика застосування статті 164 СК України, є сталою в Україні. Таке рішення суду прийнято виключно в інтересах дитини та надає можливість батькові та доньці налагодити їх родинні стосунки, адже позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Оскільки суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог , судові витрати покладаються на позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦК України.

Outcome: dismissed