Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

14.02.2025\~року представник\~позивача ПАТ\~«СГ «ТАС»\~звернувся до\~суду із\~позовом до [PERSON] , в якому просить: стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (код ЄДРПОУ 30115243) 89 260,20 грн. матеріальної шкоди в порядку регресу та 3028,00 грн. судового збору. Заявлені вимоги вмотивовані позивачем тим, що ПАТ «СГ «ТАС» було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів AP 7352293. Забезпеченим ТЗ за Полісом є ВАЗ 2107, д.н. [NUMBER] . 09 травня 2020 року, близько 22 години, [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки ВАЗ 2107, д.н. [NUMBER] , рухаючись по проїзній частині вулиці Дружби в селі Радивонівка Великобагачанського району Полтавської області, порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №\~1306 від 10.10.2001 року, а саме: проявив неуважність, змінив напрямок руху ліворуч, керованого ним автомобіля, виїхав на зустрічну смугу для руху, де допустив наїзд на пішохода [PERSON] , яка в цей час рухалася по проїзній частині, в попутному напрямку, по лівому краю проїзної частини відносно руху автомобіля. У результаті дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку експерта судово-медичної експертизи, потерпілій [PERSON] завдано тілесні ушкодження, що у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до смерті. На підставі укладеного полісу, особи першої лінії споріднення загиблої [PERSON] її чоловік [PERSON] , син [PERSON] та донька [PERSON] звернулися до АТ «СГ «ТАС» (приватне) із заявою про виплату страхового відшкодування. Зазначене звернення було подане через представника ТОВ «ЮК «ЦЕНТР АВТОВИПЛАТ ПОЛІС» у зв`язку зі смертю потерпілої [PERSON] (дружини, матері) та супроводжувалося поданням усіх необхідних документів. Між ПАТ «СГ «ТАС» та ТОВ «ЮК «ЦЕНТР АВТОВИПЛАТ ПОЛІС» укладено договір про припинення зобов`язання за угодою сторін. Відповідно до якої ПАТ «СГ «ТАС» перераховує страхове відшкодування в сумі 89260,20 грн. ПАТ «СГ «ТАС» складено страховий акт № 01775/23/722 від 14.02.2022 року на суму 89260,20 грн., яка була виплачена в якості страхового відшкодування, що підтверджується платіжною інструкцією № 252440 від 17.02.2022 року. Загальну сума страхового відшкодування склала 89260,20 грн., що підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до абзацу «а» пп. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 02.02.2021 року справа № 525/813/20 встановлено, що відповідач перебував у стані сп`яніння на момент вчинення ДТП. Вироком Полтавський апеляційний суд від 16.09.2021 року справа № 525/813/20 скасував попередній вирок у частині призначення покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням. Натомість постановлено новий вирок, згідно з яким відповідача засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. Відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду в порядку регресу у розмірі 89 260,20 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 17.02.2025 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. 04.06.2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Тарасенка Михайла Валерійовича надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] . Ухвалою Подільського районного суду міста Полтави від 04.06.2025 року клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Тарасенка Михайла Валерійовича про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, задоволено. Залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] ( [ADDRESS] ). Скориставшись правом надання відзиву, 27.06.2025 року представник відповідача [PERSON] адвокат Тарасенко Михайло Валерійович надав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому прохав відмовити у задоволенні позову в повному обсязі за безпідставністю та необґрунтованістю заявлених вимог. Мотивуючи відзив, наголошено на тому, що: 1)\~в матеріалах справи наявна заява [PERSON] , директора ТОВ «ЮК «ЦЕНТР АВТОВИПЛАТ ПОЛЮС» про виплату страхового відшкодування, в якій міститься посилання на те, що будь-які взаєморозрахунки між учасниками ДТП не проводились. Натомість, на стадії досудового та судового розгляду кримінального провадження за фактом ДТП, родині потерпілих зі сторони [PERSON] було передано грошові кошти в загальній сумі 62000 грн., що підтверджується, в тому числі, і вироком, приєднаним до матеріалів справи. Тобто, представником вказаного товариства надано неправдиву інформацію страховій компанії для отримання грошових коштів, а взаєморозрахунки між винуватцем ДТП та потерпілими були проведені; 2)\~в матеріалах справи відсутні докази отримання потерпілими коштів від страхової компанії, що в принципі унеможливлює стягнення коштів у спосіб, який має назву регрес; 3)\~договір про припинення зобов`язання, доданий до позову, містить положення про необхідність перерахування страхового відшкодування на рахунок саме потерпілого, проте містить реквізити ТОВ «ЮК «ЦЕНТР АВТОВИПЛАТ ПОЛЮС», які не є «рахунком потерпілого». Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти позову заперечують. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , будучи належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не прибув. З`ясувавши позиції осіб, які беруть участь у справі, дослідивши приєднані до справи письмові матеріали, судом встановлено наступне. Правовідносини, які виникли в даному випадку між відповідачем та позивачем - спір про відшкодування шкоди в порядку регресу, регулюються нормами ЦК України, та спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За приписами ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняється, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17. За змістом ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Суд зазначає, що відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Так згідно матеріалів справи, ПАТ «СГ «ТАС» було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів AP 7352293. Забезпеченим ТЗ за Полісом є ВАЗ 2107, д.н. [NUMBER] . 09 травня 2020 року, близько 22 години, [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки ВАЗ 2107, д.н. [NUMBER] , рухаючись по проїзній частині вулиці Дружби в селі Радивонівка Великобагачанського району Полтавської області, порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, а саме: проявив неуважність, змінив напрямок руху ліворуч, керованого ним автомобіля, виїхав на зустрічну смугу для руху, де допустив наїзд на пішохода [PERSON] , яка в цей час рухалася по проїзній частині, в попутному напрямку, по лівому краю проїзної частини відносно руху автомобіля. У результаті дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку експерта судово-медичної експертизи, потерпілій [PERSON] завдано тілесні ушкодження, що у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до смерті. На підставі укладеного полісу, особи першої лінії споріднення загиблої [PERSON] її чоловік [PERSON] , син [PERSON] та донька [PERSON] звернулися до АТ «СГ «ТАС» (приватне) із заявою про виплату страхового відшкодування. Зазначене звернення було подане через представника ТОВ «ЮК «ЦЕНТР АВТОВИПЛАТ ПОЛІС» у зв`язку зі смертю потерпілої [PERSON] (дружини, матері) та супроводжувалося поданням усіх необхідних документів. Між ПАТ «СГ «ТАС» та ТОВ «ЮК «ЦЕНТР АВТОВИПЛАТ ПОЛІС» укладено договір про припинення зобов`язання за угодою сторін. Відповідно до якої ПАТ «СГ «ТАС» перераховує страхове відшкодування в сумі 89260,20 грн. ПАТ «СГ «ТАС» складено страховий акт № 01775/23/722 від 14.02.2022 року на суму 89260,20 грн., яка була виплачена в якості страхового відшкодування, що підтверджується платіжною інструкцією № 252440 від 17.02.2022 року. Загальну сума страхового відшкодування склала 89260,20 грн. Вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 02.02.2021 року справа № 525/813/20 встановлено, що відповідач перебував у стані сп`яніння на момент вчинення ДТП. Вироком Полтавський апеляційний суд від 16.09.2021 року справа № 525/813/20 скасував попередній вирок у частині призначення покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням. Натомість постановлено новий вирок, згідно з яким відповідача засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Суб`єктом права вимоги (потерпілим) у зазначеному зобов`язанні може бути будь-яка особа, якій заподіяно шкоду. Крім того, дана норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки. У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Так, у відповідності до абз. 1 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №\~6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» із змінами та доповненнями, шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно вироку Великобагачанського районного суду Полтавської області від 02.02.2021 року по справі №\~525/813/20 при призначенні покарання обвинуваченому [PERSON] , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, зразкову характеристику за місцем проживання та навчання, ставлення до скоєного, який з моменту вчинення кримінального правопорушення здійснює дії для відшкодування завданих збитків, обставини, які обтяжують та пом`якшують його покарання, спричинені наслідки, ненавмисний характер вчиненого кримінального правопорушення, висновок органу пробації про можливість застосування до обвинуваченого покарання не пов`язаного із обмеженням та позбавленням волі, позицію потерпілого, щодо не застосування до обвинуваченого суворого покарання, перебування на утриманні обвинуваченого матері похилого віку, дружини та двох малолітніх дітей, підтверджене зобов`язання обвинуваченого виплатити родині потерпілого збитки в розмірі 302000,00 (триста дві тисячі гривень 00 копійок) та сплата на час розгляду справи в суді в рахунок взятого зобов`язання 62000,00 (шістдесят дві тисячі гривень 00 копійок), незадовільний стан фізичного здоров`я обвинуваченого, у якого діагностовано туберкульоз (а.с. 7). Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №\~28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Отже, згідно вироку Великобагачанського районного суду Полтавської області від 02.02.2021 року по справі № 525/813/20 встановлено, що [PERSON] сплатив родині потерпілої збитки на час розгляду справи в суді в рахунок взятого зобов`язання на суму 62000,00 грн. Тобто, представником позивача надано суду неправдиву інформацію щодо отримання грошових коштів, взаєморозрахунки між винуватцем ДТП та потерпілими були проведені на суму 62000,00 грн. Крім того, судом приймається до уваги, що в матеріалах справи відсутні докази отримання потерпілими коштів від страхової компанії, що унеможливлює стягнення коштів у спосіб, який має назву регрес. Договір про припинення зобов`язання, доданий до позову, містить положення про необхідність перерахування страхового відшкодування на рахунок саме потерпілого, проте містить реквізити ТОВ «ЮК «ЦЕНТР АВТОВИПЛАТ ПОЛЮС», які не є «рахунком потерпілого» (а.с. 9, 16, 17). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). За правилами ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення у порядку регресу, що не містить доказів перерахування коштів на рахунок потерпілого, може бути обґрунтованим, якщо страховик не надав до суду достатньо доказів факту здійснення виплати відшкодування потерпілому. Суд має право відмовити у позові, якщо позивач не доведе належним чином факт виплати компенсації, яка є підставою для регресної вимоги. В контексті регресного позову страховика (або права зворотної вимоги), важливою є наявність доказів понесення страховиком збитків внаслідок виплати страхового відшкодування потерпілому. Якщо страховик не надає доказів перерахування коштів на рахунок потерпілого, це може бути розцінено як відсутність підстав для задоволення регресного позову. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Обов`язок (тягар) доказування обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 922/1163/18, від 23.12.2020 у справі № 910/2284/20). У постанові Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів. Тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13ц (провадження № 14-400цс19). Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Таким чином, рішення про відмову у задоволенні регресного позову через відсутність доказів перерахування коштів на рахунок потерпілого є обґрунтованим, якщо страховик не зміг довести факт здійснення виплати, яка є підставою для регресної вимоги. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed