Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

13.06.2025 до Тиврівського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] а про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка з 14 червня 2022 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] . На даний час шлюбні стосунки між сторонами фактично припинилися і вони проживають окремо. Шлюб фактично розпався. Позивачка разом із сином переїхали проживати у м. Гнівань. Відповідач проживає в іншому населеному пункті. Після того, як вони почали проживати окремо, відповідач перестав брати участь в утриманні сина, а тому вона вимушена була подати до суду позовну заяву про стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки фактично на даний час все, що стосується утримання і виховання дитини лежить на ній. По причині того, що син маленький, вона не має змоги працювати, оскільки постійно знаходиться з ним. Фактично відповідач вихованням сина не займається та матеріально не допомагає. Враховуючи викладене позивачка просить стягнути з відповідача на її користь щомісячно аліменти на утримання дружини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку та/або доходів, починаючи від дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років, а також витрати на правову допомогу. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 19.06.2025 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] а про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі. Дану справу суд вирішив розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Сторонам встановлено строки для подачі заяв по суті справи. Судовий розгляд справи по суті призначено на 10.07.2025. 07.07.2025 від представника відповідача адвоката Федчук Т.М. до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач частково визнає позовні вимоги позивачки в розмірі 1/10 частки його грошового забезпечення. В обґрунтування відзиву зазначено, що позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 червня 2022 року. Сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач є військовослужбовцем з 2015 року, в силу служби та введенням воєнного стану в Україні з 24 лютого 2024 року він разом з дружиною та дитиною не проживали за місцем реєстрації, а фактично знімали по найму житло за останнім місцем спільного проживання у 2025 році в м. Умань. Сторони фактично за згодою припинили шлюбні стосунки з 31 травня 2025 року. Добровільно вирішили питання щодо розподілу збережень, які мала сім`я, відповідач передав кошти у валюті - 2500 доларів США та 2455 євро в особисту власність позивачці, що підтверджено її заявою, на якій її підпис посвідчено нотаріально 31.05.2025. Твердження позивачки, що він не надавав коштів на утримання та виховання дитини, а також, що він не допомагає їй та дитині нічим і ніяк, нею не підтверджується, спростовується вищезазначеним. Посадовий оклад відповідача з усіма сталими нарахуваннями приблизно 32-35 тис. Грн, мінлива доплата - виплата бойових, не є сталою, наразі середній дохід з бойовими виплатами становить приблизно 60 тис. грн., житлом він не забезпечений, вимушений знімати по найму житло в місцях дислокації, що потребує значних витрат, так само харчування і навіть потреби для виконання військових завдань потребують вкладення власних зароблених коштів. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її утримання незалежно від того, що вона не надає доказів чи працює вона та від її матеріального становища. Єдиною обставиною, що підлягає доказуванню, є умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу і в якому розмірі. Відповідач заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання відповідачки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку та/або доходів, адже відповідно до статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі, а не як щодо аліментів на дитину від усіх видів заробітку та/або доходів як це зазначає позивач. Позивач звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку та/або доходів, одночасно подала ще заяву на стягнення аліментів на її утримання у такому ж розмірі, тобто вона сукупно бажає отримати 1/2 частку від його заробітку, що є надмірним, на думку відповідача, та без належного обґрунтування та доведення такої можливості. Вимоги мають бути розумно обґрунтованими та дотримуватися баланс інтересів, тобто інтереси відповідача також мають бути враховані, як і можливості. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Шабатура О.А. позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Позивачка додатково зазначила (у тому числі на запитання представника відповідача), що вона проживає на даний час разом із сином в квартирі її тітки, однак тітка дозволила їй із сином тимчасово там пожити та в подальшому їй необхідно буде винаймати житло. Власного житла вона не має. Житло за адресою її реєстрації належить її знайомим, фактично це кімната в гуртожитку, у якій їй дозволили зареєструватись. Підтвердила, що Тиврівським районним судом 03.07.2025 ухвалено рішення про стягнення на її користь з [PERSON] аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходів. Представник позивачки додатково зазначив, що розмір аліментів, який визначила сторона позивача, обґрунтовується вартістю життя, оренди житла, продуктів харчування, одягу тощо. Позивачка фактично позбавлена змоги самостійно заробляти, оскільки весь час приділяє дитині. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся в установленому порядку. В судовому засіданні представлений адвокатом Федчук Т.М. Представник відповідача адвокат Федчук Т.М. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог у визначеному стороною позивачки розмірі заперечила з підстав, викладених у відзиві. Додатково зазначила, що Тиврівським районним судом Вінницької області 03.07.2025 ухвалено рішення за позовом [PERSON] до [PERSON] , яким з останнього стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання сина в розмірі 1/4 частки від усіх його доходів. У тій справі відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечував. Водночас, у даній справі відповідач заперечує щодо стягнення з нього аліментів у заявленому позивачкою розмірі, оскільки, у разі задоволення зазначених позовних вимог, з нього буде стягуватись половина зарплати, що на думку сторони відповідача буде несправедливим, враховуючи те, що він є військовослужбовцем, власного житла також не має, несе додаткові витрати щодо забезпечення власної безпеки. Вказала, що відповідач не заперечує сплачувати кошти на утримання дружини в розмірі 1/10 його грошового забезпечення. Дослідивши заяви по суті справи, наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, вислухавши доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 14 червня 2022 року виконавчим комітетом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище після реєстрації шлюбу дружини і чоловіка - [PERSON] . [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Як вбачаться із змісту заяв по суті справи (позовної заяви та відзиву), сторони фактично припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Син проживає разом із позивачкою. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 04.06.2025 [PERSON] фактично проживає разом із сином [PERSON] у квартирі в [ADDRESS] , яка належить тітці [PERSON] , [PERSON] . Згідно із витягом з реєстру територіальної громади від 03.06.2025 № 2025/007329478 [PERSON] з 03.06.2025 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно із витягом з реєстру територіальної громади від 11.11.2024 № 2024/013646580 [PERSON] з 23.01.2024 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до заяви від 31.05.2025, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком Б.В., [PERSON] повідомляє, що отримала від [PERSON] свої особисті грошові кошти у розмірі 2500 доларів США та 2455 євро. Згідно із позовною заявою та ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 16.06.2025 про відкриття провадження у справі № 145/810/25 судом відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина. Як зазначають сторони та вбачається з ЄДРСР 03.07.2025 Тиврівським районним судом Вінницької області у даній справі позов задоволено, стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу). Згідно із довідкою в/ч [NUMBER] від 25.06.2025 № 754 майор [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] . Відповідно до довідки про доходи військовослужбовцю в/ч [NUMBER] [PERSON] нараховано заробітної плати за квітень 2025 року - 64401,10 грн, за травень 2025 року - 55788,20 грн. Таким чином, судом установлено, що сторони у даній справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак шлюбних стосунків не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Позивачка разом із сином проживають у м. Гнівані Вінницької області в квартирі, яка належить тітці позивачки. Позивачка не працює, оскільки здійснює догляд за сином. Відповідач є військовослужбовцем, отримує дохід, проживає Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу). Позивачка заявила до відповідача позов про стягнення на її користь аліментів на утримання дружини в розмірі 1/4 від усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною 3 років. Відповідач з таким розміром аліментів не погоджується та фактично визнає частково позовні вимоги, а саме погоджується сплачувати аліменти в розмірі 1/10 його грошового забезпечення. Отже, сторони у даній справі не заперечують щодо необхідності присудження аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною 3 років. Водночас між сторонами існує спір про розмір таких аліментів. Вирішуючи даний\~спір та\~надаючи правову\~оцінку дослідженим\~доказам з\~точки зору\~належності,\~допустимості та\~достовірності кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатності наявних\~у справі\~доказів у\~їх сукупності,\~суд посилається\~на такі\~норми матеріального\~і застосовує\~наступні норми\~процесуального права. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень статей 76 - 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з положеннями статей 78 - 80 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.. Правовідносини, що виникли між сторонами щодо стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, регулюються ст. 75, 84 СК України. Згідно з ч. 1, 2 ст. 75 СК України дружина чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19). Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Особливим видом права жінки на утримання є її право на утримання чоловіком у разі проживання з нею їхньої дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу жінки та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно з ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України. В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. В постанові Верховного Суду по справі № 750/9224/16-ц (провадження № 61-16837св18) від 13 червня 2018 року суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. Висновки суду. Спільна дитина позивача та відповідача [PERSON] , [INFO] , не досягла трирічного віку, проживає разом з позивачкою. Отже, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини є обґрунтованими. Доводи відповідача, викладені у відзиві, про те, що позивачка не надала доказів про те, чи працює вона та на підтвердження її матеріального становища, як на підставу відмови у позові суд відхиляє, оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України, право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Крім цього, суд не приймає доводи відповідача про передачу дружині грошових коштів в сумі 2500 доларів США та 2455 євро як докази утримання дружини і дитини, оскільки із змісту нотаріально посвідченої заяви [PERSON] вбачається, що вона отримала свої грошові кошти, тобто сторони у даному випадку реалізували передбачене статтею 69 СК України право на поділ майна подружжя за взаємною згодою. При вирішенні питання про спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач є особою працездатного віку, під час розгляду справи відповідачем не надано доказів в підтвердження того, що він не має можливості надавати таку допомогу дружині. Крім того, відповідач надав докази, що рівень його доходу дає змогу сплачувати аліменти на утримання дружини. Отже відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дружини. Водночас, суд, вирішуючи питання про визначення розміру аліментів на утримання дружини, враховує, що позивачка не працює у зв`язку із здійсненням догляду за дитиною, відповідач є військовослужбовцем, має змогу сплачувати аліменти, а також наявність у відповідача зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду. Інших доказів на підтвердження обставин, які враховуються при визначенні розміру аліментів сторони не надали. Крім цього суд керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. З урахуванням викладеного, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд вважає за можливе задовольнити вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини частково та стягнути аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання дружини в розмірі 1/8 частини з усіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Саме такий розмір аліментів, на переконання суду, з урахуванням усіх встановлених обставин справи, відповідатиме критерію справедливості та пропорційності. За змістом ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у даній справі суд зазначає, що відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивача звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи про стягнення аліментів в усіх судових інстанціях. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 50%, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 605,60 грн. Іншу частину судового збору в розмірі 605,60 грн слід віднести на рахунок держави. Крім цього сторони заявили до відшкодування їх витрати на професійну правничу допомогу. Так, розмір витрат позивачки на правничу допомогу обґрунтовується договором між нею та адвокатом Шабатурою О.А. від 09.06.2025, додатком № 1 до договору від 09.06.2025, квитанцією до прибуткового касового ордера від 09.06.2025 № 09/06, відповідно до яких витрати позивачки на правову допомогу склали 3000 грн. Зазначені документи подані представником позивачки в судовому засіданні, що передбачено вимогами ЦПК України, у зв`язку з чим суд не приймає доводи, викладені представником відповідача у клопотанні про зменшення судових витрат. Розмір витрат відповідача на правову допомогу підтверджується договором між ним та адвокатом Федчук Т.М., відповідно до якого розмір винагороди за правничу допомогу складає 3000 грн. Оскільки розмір витрат кожної із сторін у даній справі склав 3000 грн, тобто є однаковим, враховуючи часткове задоволення позовних вимог у розмірі 50%, витрати на правничу допомогу підлягають взаємозарахуванню між сторонами та не стягуються судом.

Outcome: partial