Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-10 00:00:00

Позивач 21 лютого 2025 року звернувся у суд з позовом про розірвання шлюбу між ним та відповідачкою. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 2005 року, однак спільне життя у нього з відповідачкою не склалося, так як між ними не було взаєморозуміння, вони виявилися людьми з різними поглядами на сімейне життя та обов`язки, через що постійно виникали сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. На даний час вони проживають окремо і не ведуть спільного господарства. Переконаний, що їх шлюб розпався остаточно і примирення між ними не можливе. За наведеного просить позов задовольнити. Позивач у судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій позов підтримує та просить розглядати справу без його участі, що суд вважає за можливе. Відповідачка в судовому засідання позов визнала та пояснила, що дійсно подружнє життя з позивачем не склалося, з лютого 2025 року вони вони проживають окремо і не підтримують сімейних відносин, переконана, що їх шлюб розпався остаточно і примирення між ними не можливе. Просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом\~ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та ч.4\~ст. 26 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст.\~104, ч. 3 ст.\~105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 2005 року. Судом беззаперечно встановлено, що між сторонами тривалий час немає взаєморозуміння, з лютого 2025 року вони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть та що збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідачки. Крім того, задовольняючи позов, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Отже, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони не проживають разом і не підтримують сімейних відносин вже тривалий час, втратили один до одного хороші почуття і помиритися не бажають, а тому цей шлюб слід розірвати. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження, а тому підлягають до задоволення. На підставі ст.ст.12, 89, 264, 265 ЦПК України,

Outcome: approved