Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

31.03.2025 року до суду через систему «Електронний суд» звернувся позивач із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики №1891424 у сумі 21439,65 грн. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 18.03.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики №1891424 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 7519,00 грн. строк позики 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису CqlxQY95Az, що був надісланий на вказану відповідачем/Позичальником електронну адресу [INFO] ) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в розділі реквізити сторін. Позикодавець на виконання п.1 Договору позики №1891424 від 18.03.2021 року, виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 7519,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , за посередництвом платіжної установи (ТОВ «ФК Фінекспрес» діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (платіжний інструмент для перерахування коштів на картковий рахунок фізичної особи), так як перерахунок коштів з банківського рахунку позикодавця на картковий рахунок фізичної особи технічно неможливий. Наведене вище, підтверджується електронною платіжною інструкцією №fbaa4cc5-9adb-42f4-9bfb-4653a1ed32d3 від 18.03.2021 року, яка у свою чергу є первинним бухгалтерським документом, що складений та підписаний в електронній формі. 26.10.2021 р. ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» уклали Договір факторингу № 2610 від 26.10.2021 р., за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики №1891424 від 18.03.2021 р. 03.04.2023 р. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали Договір факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 р., за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики №1891424 від 18.03.2021 р. Відповідно до Реєстру прав вимог від 03.04.2023 року до договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 року, ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 23773,63 грн., з яких: 7519,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 16254,63 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за Договором позики та заборгованості за процентами не виконала ні перед позикодавцем/первісним кредитором, ані перед позивачем/фактором ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», що набуло право вимоги за договором позики №1891424 на підставі договору факторингу, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 15.04.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. 09.05.2025 року до суду від представника відповідача адвоката Тумакова А.С. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого з наданим позовом відповідач та сторона захисту не погоджуються, позовні вимоги не визнають. Матеріалами справи встановлено, що вимога позивача до основного боржника пред`явлена з пропуском строків позовної давності. До правовідносин, що виникають з договору позики застосовуються загальні строки позовної давності у три роки (ст.257 ЦК України). Такий строк, за обставин справи, сплив 18.04.2021 року. А по не погашеної заборгованості, останнє нарахування процентів відбулось 16.07.2021 року, про що свідчить розрахунок суми заборгованості [PERSON] із зазначенням суми заборгованості, строку, за який провадиться стягнення та відміткою стягувача про непогашення заборгованості за Договором позики №1891424 від 18.03.2021 року наданого до справи як доказ позивачем. Отже, позов щодо [PERSON] заявлено з пропуском строків позовної давності. Доказів на поважність пропуску такого строку, а також доказів, що вказували б на зупинення або переривання строків давності, позивачем суду не надано. За таких умов, оскільки позивач пропустив строк позовної давності щодо заборгованості, то він також втратив і право стягнути відсотки та пеню, які входять до складу грошового зобов`язання. Таким чином, сторона захисту просить відмовити в задоволенні позову ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» в частині вимог до [PERSON] на підставі пропуску позивачем строків позовної давності звернення до суду за захистом порушеного права. 13.05.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій представник зазначає, що відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, дія якого постановами Кабінету Міністрів України неодноразово продовжувався. З урахуванням п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з 12 березня 2017 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року відмінено з 24 год 00 хв 30 червня 2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. При цьому, відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції чинній на день звернення з позовом), у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії, яким доповнено ЦК України в березні 2022 року. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану у подальшому неодноразово продовжувався і діяв на момент звернення до суду із даним позовом. Враховуючи факт продовження загального строку позовної давності визначеного статтею 257, внаслідок введення карантину (п.12 Перехідних положень ЦК України), а згодом воєнного стану (п.19 Перехідних положень ЦК України), загальний строк позовної давності в три роки продовжено та позивачем не пропущено, так як позивачем заявлено позовні вимоги у березні 2025 року про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики, а останній платіж за договором позики здійснено 27.04.2021 року. Таким чином, строк позовної давності не пропущений, а відтак відсутні підстави для звернення до суду із заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності. З Перехідних положень ЦК України вбачається, що протягом особливого періоду (дії карантину, військового стану) строки позовної давності зупиняються та не обраховуються, на період зупинення загального строку позовної давності, кредиторам забороняється нараховувати 3% річних, інфляцію та будь-які штрафні санкції за порушення будь-яких зобов`язань. Тому, звертаючись з позовом до суду, позивачем нараховані проценти по договору позики за базовою процентною ставкою в розмірі 1.99%, а не процентну ставку за понадстрокове користування позикою в розмірі 2,77%, що у свою чергу передбачено договором позики. Тому просили позовні вимоги ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» задовольнити в повному обсязі. 15.05.2025 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких враховуючи умови Договору позики №1891424 від 18.03.2021 р., та здійснені відповідачем платежі в рахунок погашення заборгованості за договором позики, які складають 4 034,95 грн., заборгованість останньої за договором позики складає 3 484, 05 гривень, з якою погоджується позивачі та не заперечує сторона захисту. Згідно умов договору позики № 1891424 від 18.03.2021року (на умовах повернення позики в кінці строку позики), строк дії даного договору становить 30 днів, датою повернення позики (останній день) є 17.04.2021 року. Таким чином, строк кредитування сплив 17 квітня 2021 року. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані фінансовою установою Правила надання грошових коштів у позику були надані при укладенні договору відповідачу, який ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо пролонгації договору. Враховуючи, що відповідач за допомогою одноразового ідентифікатора підписував тільки сам договір позики, а не Правила надання грошових коштів у позику, затверджені наказом директора ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» №11/02/2021 від 11.02.2021 року, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови пролонгації по кредиту. Позивачем не надано доказів звернення позичальника за продовженням строку користування позикою у будь-який спосіб. Враховуючи наведене, сторона захисту приходить до висновку про відсутність підстав для врахування умов, наведених у Правилах, щодо пролонгації строку договору позики на 90 днів, а отже, у позикодавця виникло право нарахування процентів за цим договором тільки у межах строку його дії до 17 квітня 2021 року. За таких обставин, відсутні підстави для нарахування відповідачу відсотків за користування позикою за період з 17.04.2021 року по 17.07.2021 року. Тобто позивачем нараховані проценти по договору позики за базовою процентною ставкою в розмірі 1,99% від тіла кредиту 7519 узгодженою сторонами, в межах строку дії договору позики № 1891424 від 18.03.2021 року, тобто за 30 днів: з 18.03.2021 року по 17.04.2021 року, і розмір процентів за вказаний період складає 4 485,9 гривень. За таких обставин, враховуючи, що відповідач [PERSON] істотно порушила умови укладеного договору позики, своєчасно позику не погашала та не повернула в повному обсязі позичені кошти, сторона захисту вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення і з неї на користь позивача слід стягнути заборгованість у сумі 7 969,95 грн. (3 484,05 грн. за основною сумою боргу + 4485,9 грн. за відсотками). Вказані суми доведені належними і допустимими доказами та нічим не спростовані. Судові витрати просили стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог. У сьогоднішнє судове засідання представник позивача не з`явився, просили проводити розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з`явилася, представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають частково, відповідно до заперечень на відповідь на відзив. Суд, дослідивши наявні у справі докази, надавши їм оцінку, вважає, що висунуті позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України\~передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У статті 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно\~зі ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:\~1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення;\~5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення;\~7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Крім того, згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першої\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 18.03.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №1891424, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Строк позики 30 днів, дата повернення позики 17.04.2021 року. Сума позики 7519,00 грн. Пунктом 2 договору визначено, що знижена процентна ставка/день 1,99%; процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день 2,70%; орієнтовна реальна річна процентна ставка 726,35%; орієнтовна загальна вартість позики - 12007,84 грн. 26.10.2021 року ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (клієнт) та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» (фактор) уклали Договір факторингу № 2610, за умовами якого фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору права вимоги до боржників, зазначених в Реєстрі заборгованостей, в розмірі портфеля заборгованості. Сторони погодили, що до актора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитним договорами. Відповідно до\~Реєстру прав\~вимоги №2\~від 26.10.2021\~року,\~ТОВ «ФІНАНСОВА\~КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ\~АКТИВАМИ» набуло\~права грошової\~вимоги до\~ [PERSON] \~в сумі 23773,63 грн., з яких: - 7519,00 грн. сума заборгованості за тілом; - 16254,63 грн. сума заборгованості по процентам за користування. 03.04.2023 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» (клієнт) та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (фактор) уклали Договір факторингу №030423-ФК, за умовами якого фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору права вимоги до боржників, зазначених в Реєстрі заборгованостей, в розмірі портфеля заборгованості. Сторони погодили, що до актора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитним договорами. Відповідно до\~Додатку №1\~до Договору\~факторингу №030423-ФК\~від 03.04.2023\~року,\~ТОВ «ФІНПРОМ\~МАРКЕТ» набуло\~права грошової\~вимоги до\~ [PERSON] \~в сумі 23773,63 грн. Згідно із розрахунком суми заборгованості [PERSON] 17.04.2021 р., 26.04.2021 р. та 27.04.2021 р. було сплачено про ченців на загальну суму 4034,66 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 1046 ЦК України,\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч. 1\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Таким чином, сума наданої позики, розмір процентів, порядок їх нарахування, розмір і порядок нарахування штрафу та пені повинні бути передбачені у письмовому договорі. Відповідно до\~ст. 205 ЦК України,\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обрати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю настання відповідних правових наслідків. За нормами ч. 1\~ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, вказані положення закону передбачають альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором. Відповідно до\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»,\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій особі цього договору. Оскільки договір позики №1891424 підписаний [PERSON] шляхом застосування електронного підпису одноразового ідентифікатора, тому укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної\~Законом України «Про електронну комерцію». Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Згідно з умовами договору позики №1891424 від 18.03.2021 року строк дії даного договору становить 30 днів, датою повернення позики (останній день) є 17.04.2021 року. Відповідно до п 4.2 договору, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua.documentslicense/ (надалі -правила), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладання цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування пролонгації, йому зрозумілі. Розділ 7 правил надання грошових коштів у позику, затверджених наказом директора ТзОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів»№ 11/02/2021 від 11.02.2021 року передбачає умови продовження строку користування позикою. Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані фінансовою установою правила надання грошових коштів у позику були надані при укладенні договору відповідачу, який ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо пролонгації договору. Надані позивачем правила надання грошових коштів у позику, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання фінансовою установою додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в договорі, який безпосередньо підписаний відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому правил приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Враховуючи, що відповідач за допомогою одноразового ідентифікатора підписувала лише сам договір позики, а не правила надання грошових коштів у позику, затверджені наказом директора ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» №11/02/2021 від 11.02.2021 року, то відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови пролонгації кредитного договору. Аналогічний правовий висновок містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17. Таким чином, з матеріалів справи вбачається і представником відповідача визнається у запереченні на відповідь на відзив, що [PERSON] отримала у ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» позику в сумі 7519 грн., яку вчасно не повернула. Тому з неї на користь правонаступника кредитора ТОВ «Фінпром Маркет» належить стягнути заборгованість в розмірі 7973,18 грн., яка складається з: 7519,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 454,18 грн. - сума заборгованості за відсотками (1,99 % в день за період з 18.03.2021 року по 17.04.2021 року (в межах строку дії договору позики №1891424), та з урахуванням сплачених [PERSON] процентів у сумі 4034,66 грн. (зазначених у розрахунку суми заборгованості), що дорівнює 7519,00 грн. х 1,99% = 149,62 грн. х 30днів = 4488,84 грн. - 4034,66 грн. = 454,18 грн.). Щодо стягнення заборгованості по сплаті відсотків нарахованих понад строк кредитування після 17.04.2021 року суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України,\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз. 2 ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку дії договору. Згідно з ч. 1\~ст. 1050 ЦК України,\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Стаття 625 ЦК України\~передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. У частині 2 цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду вже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1\~ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою\~ст. 1050 ЦК України\~застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення\~ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти встановлені\~ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~і охоронна норма ч. 2\~ст. 625 цього Кодексу\~не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, право позикодавця нараховувати передбачені договором відсотки припиняється після спливу визначеного договором строку дії договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2\~ст. 1050 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Крім того, позивачем заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3500,00 грн., які позивач поніс у зв`язку з розглядом цієї справи та які вважає судовими витратами в цій цивільній справі. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. Суду повинні бути надані на підтвердження понесених витрат на правову допомогу договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Представником позивача надано суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу копії договору №01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» та адвокатом «Ткаченко Юлія Олегівна», акту приймання-передачі справ на надання правничої допомоги до Договору №01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024 року, Витягу з акту №9-П приймання-передачі наданої правничої допомоги від 14.03.2025 року до Договору №01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024 року, платіжної інструкції кредитового переказу коштів №579933656.1 від 20.03.2025 року, ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АХ №1149961, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2099. Договором №01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024 року, підтверджено, що він укладений між позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» та адвокатом «Ткаченко Юлія Олегівна» про надання правничої допомоги, з визначенням у ньому розмірів оплати та порядку розрахунків. Відповідно до Витягу з акту №9-П приймання-передачі наданої правничої допомоги від 14.03.2025 року до Договору №01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024 року, загальна вартість наданих адвокатом позивачеві послуг, які були сплачені позивачем адвокату, становить 3500,00 грн. Відповідно до ч.8\~ст.141 ЦПК України,\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.\~До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом встановлено, що витрати позивача на правничу допомогу в цій справі становлять 3500,00 грн., що підтверджується копією договору №01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» та адвокатом «Ткаченко Юлія Олегівна», акту приймання-передачі справ на надання правничої допомоги до Договору №01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024 року, Витягу з акту №9-П приймання-передачі наданої правничої допомоги від 14.03.2025 року до Договору №01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024 року, платіжної інструкції кредитового переказу коштів №579933656.1 від 20.03.2025 року, ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АХ №1149961, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2099, та які підлягають стягненню з відповідача, як судові витрати по цій цивільній справі. Позивачем на виконання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України було надано детальний опис робіт, виконаних адвокатом. Враховуючи, що позовні вимоги ТОВ «Фінпром Маркет» про стягнення заборгованості були задоволені частково, на підставі\~ст.141 ЦПК України, задоволенню підлягає вимога про стягнення судових витрат з відповідача пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2202,54 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial