Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

У квітні 2025\~року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФК «Аланд» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в якому вказував що 05 жовтня 2020 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 57683, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованість за Кредитним договором №005-14557-090913 від 09 вересня 2013 року, укладеним між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» (відповідач є правонаступником первісного кредитора згідно договору про відступлення права вимоги, укладеного з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», яке уклало договір про відступлення прав вимоги з ПАТ «Дельта Банк»), за період з 11 серпня 2020 року до 17 серпня 2020 року, у загальному розмірі (з урахуванням плати за вчинення виконавчого напису) 24\~278,30 грн. Виконавчий напис знаходиться на примусовому виконанні у приватного нотаріуса Мельника Ю.А. Проте [PERSON] вказував на те, що вказаний виконавчий напис вчинено без урахування того, що заборгованість не є безспірною, оскільки: виконавчий напис вчинено на недійсному правочині, який містить несправедливі умови щодо нарахування непропорційно великої суми компенсації (процентів), що суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів»; стягнуті за виконавчим написом проценти нараховані поза межами встановленого у кредитному договорі строку кредитування; заборгованість за кредитним договором нарахована поза межами встановлених строків позовної давності. Також позивач вказував на те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису порушив встановлену законом процедуру, оскільки вчинив виконавчий напис на кредитному договорі, що був складений у простій письмовій формі, що суперечить правилам вчинення виконавчих написів. У зв`язку з цим [PERSON] просив визнати оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, проте останній надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «ФК «Аланд» в судове засідання не з`явився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив. Треті особи без самостійних вимог приватний нотаріус Горай О.С., приватний виконавець Мельник Ю.А. в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, суд встановив, що 09 вересня 2013 року ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] уклали між собою в простій письмовій формі Кредитний договір №005-14557-090913, у якому узгодили його умови: суму кредиту (ліміт кредитної лінії) 15 000 грн; строк кредитування 364 календарні дні (кожен наступний транш кредитної лінії надається після закінчення строку кредитування на той же строк без укладення між сторонами додаткових угод); інші умови, які встановлюються окремими правилами та тарифами банку. 05 жовтня 2020 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 57683, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованість за Кредитним договором №005-14557-090913 від 09 вересня 2013 року, укладеним між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» (відповідач є правонаступником первісного кредитора згідно договору про відступлення права вимоги, укладеного з ТОВ «ФК «Кредит Капітал», яке уклало договір про відступлення прав вимоги з ПАТ «Дельта Банк»), за період з 11 серпня 2020 року до 17 серпня 2020 року, у загальному розмірі (з урахуванням плати за вчинення виконавчого напису) 24\~278,30 грн, у тому числі: прострочена заборгованість за кредитом: 14\~990,51 грн; прострочена заборгованість за процентами 8\~787,79 грн; плата за вчинення виконавчого напису 500 грн. Виконавчий напис знаходиться на примусовому виконанні у приватного нотаріуса Мельника Ю.А. Аналізуючи доводи сторони позивача та наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 18\~ ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених\~законом. Зокрема, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст. 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції на час вчинення виконавчого напису)). Зміст виконавчого напису повинен відповідати вимогам ст. 89 Закону України «Про нотаріат». У виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік,\~ місяць,\~ число)\~його вчинення,\~посада,\~прізвище,\~ім`я,\~по батькові\~нотаріуса,\~який вчинив\~виконавчий напис; найменування\~та адреса\~стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання\~юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса (ч. 1 ст. 89 Закону України «Про нотаріат» (в редакції на час вчинення виконавчого напису)). Нотаріус вчиняє виконавчий напис у порядку, передбаченому главою 16 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, №296/5 у редакції, чинній на час вчинення напису (далі - Порядок). Зокрема, згідно п.п. 1.1, 1.2, 2.1, 2.2 глави 16 розділу ІІ Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо: подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п. 3.1 глави 16 розділу ІІ Порядку). Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку (п. 3.3 глави 16 розділу ІІ Порядку). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені\~«Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у\~«Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (п.п. 3.2, 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку). Виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника. У цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій (п.п. 5.1, 5.3 глави 16 розділу ІІ Порядку). У справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, чи правочину, за яким здійснюється стягнення, або витяг з особового рахунку боржника і примірник виконавчого напису. Один примірник витягу з виконавчим написом і оригінал зобов`язання повертаються стягувачу, а другий примірник залишається у нотаріуса (п.п. 7.1, 7.3 глави 16 розділу ІІ Порядку). Якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в\~«Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи (п. 7.6 глави 16 розділу ІІ Порядку). Виконавчий напис має містити: дату (рік, місяць, число) вчинення, посаду, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та місце проживання (місцезнаходження) стягувача; найменування та місце проживання (місцезнаходження) боржника, дату й місце його народження, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, у тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, суму державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, під яким виконавчий напис зареєстровано; дату набрання чинності виконавчим написом; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання; підпис нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, скріплений печаткою; інші відомості, передбачені статтею 18\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» (п. 4 глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, №1172, для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а саме пункт 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень. У разі задоволення такого позову адміністративний суд може прийняти рішення про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень (п. 1 ч. 2 ст. 245 КАС України). Резолютивна частина рішення суду про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили. Нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду (ч.ч. 1, 2 ст. 265 КАС України). Таким чином, законом чітко визначено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Аналогічні висновки викладені й в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17, згідно якої судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. За встановленого, Постанова № 662, якою внесені зміни до переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14. Разом з тим, Верховний Суд у постановах від 12 березня 2020 року у справі\~№ 757/24703/18-ц, від 15 квітня 2020 року\~у справі № 158/2157/17, від 21 жовтня\~2020 року у справі № 172/1652/18, від 08 серпня 2022 року у справі № 752/16820/19, від 19 жовтня 2022 року у справі № 278/2416/21, від 28 червня 2023 року у справі №758/3725/21\~ неодноразово нагадував судам, що встановлення під час вирішення спору про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, тієї обставини, що укладений між банком та позичальником кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, вказує на наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Таким чином, оспорюваний виконавчий напис вчинений з порушенням встановленого законом порядку, а саме - на підставі кредитного договору, складеного у простій письмовій формі (нотаріально не посвідченого), тобто без урахування того, що підтвердження заборгованості у кредитних відносинах (за винятком нотаріально посвідчених кредитних або пов`язаних з ними договорів) не може здійснюватися в порядку вчинення виконавчого напису. Вказаний напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з визнанням відповідних положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, нечинними в судовому порядку. В іншій частині доводів позову підлягають врахуванню висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц, згідно яких порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України\~«Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22\~лютого 2012\~року №\~296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14\~Закону України\~«Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За результатами аналізу норм вищенаведених нормативних актів можна дійти висновків, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №\~1172 (далі - Перелік документів). Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Суд вважає, що доводи позову про те, що оспорюваний виконавчий напис вчинено без урахування того, що заборгованість не є безспірною, не знайшли свого належного підтвердження, зокрема щодо того, що: - виконавчий напис вчинено на недійсному правочині, оскільки останній містить несправедливі умови щодо нарахування процентів, що суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» - оскільки надані позивачем докази (у тому числі долучена до позову копія кредитного договору) не містять інформації та умов щодо узгодженого між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» розміру процентної ставки. При цьому, ч. 5 ст. 11, ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення правочину) не відносили умови кредитного договору про процентну ставку (незалежно від її розміру) до несправедливих або дискримінаційних умов правочину. Водночас, доводи позову про те, що встановлена у договорі процентна ставка прирівнюється до непропорційно великої суми компенсації є хибними, оскільки п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» ототожнює таку компенсацію із відповідальністю за невиконання споживачем своїх зобов`язань за договором, у той час, як договірні проценти за кредитним договором є платою за користування кредитними коштами, а не відповідальністю за порушення договору. Таким чином, п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на умови договору щодо процентів за користування кредитом; - стягнуті за виконавчим написом проценти нараховані поза межами встановленого у кредитному договорі строку кредитування оскільки такі твердження суперечать умовам кредитного договору, який не встановлює конкретних строків кредитування та передбачає автоматичну пролонгацію кредитного договору необмежену кількість разів без укладення між сторонами окремих додаткових угод (п. 2.4 договору); - заборгованість за кредитним договором нарахована поза межами встановлених строків позовної давності оскільки такі твердження суперечать умовам договору (дивитись вище) та змісту виконавчого напису від 05 жовтня 2020 року (період стягнення заборгованості з 11 серпня 2020 року до 17 серпня 2020 року). З урахуванням наведених висновків, твердження позову про те, що заборгованість за кредитним договором не є безспірною, суд оцінює критично. За встановлених судом обставин, враховуючи порушення нотаріусом вимоги щодо вчинення виконавчого напису виключно на нотаріально посвідчених кредитних договорах, а тому напис з цієї підстави підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ТОВ «ФК «Аланд» на користь держави також підлягають стягненню 1\~211,20 грн судового збору.

Outcome: approved