Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 40 942,34 грн., з яких: 17 200,00 грн. - заборгованість за договором № 22290-01/2024 від 16.01.2024 року та 23 742,34 грн. - заборгованість за договором № 78455767 від 01.03.2023 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між [PERSON] та первісними кредиторами були укладені кредитні договори, за якими позичальник отримав кредитні кошти. Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість. На підставі договорів факторингу права вимоги за вказаними кредитними договорами перейшли до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» як нового кредитора. Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 17.04.2025 року позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з неналежною сплатою судового збору. Судом було встановлено, що позивачем заявлено дві окремі майнові вимоги, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору, проте сплачено судовий збір лише за однією вимогою. Позивачу було надано строк для усунення недоліків. 21.04.2025 року до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків, в якій обґрунтовувалось право позивача на об`єднання однорідних позовних вимог в одній позовній заяві. Представник позивача зазначив, що всі позовні вимоги пов`язані між собою підставою виникнення, мають однорідний характер та подані одним позивачем до одного відповідача. Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 29.04.2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Судом встановлено, що позовна заява відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства щодо форми та змісту. Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України, ціну позову, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, суд постановив провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач належним чином повідомлявся про відкриття провадження у справі, про що свідчать матеріали справи. Від відповідача відзиву, заяв або клопотань по суті спору не надійшло. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також із договорів та інших правочинів, що не передбачені законом, але не суперечать йому. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України кредитор у зобов`язанні може передати іншій особі (новому кредиторові) своє право (вимогу) в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Частиною 5 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] та первісними кредиторами були укладені кредитні договори № 22290-01/2024 від 16.01.2024 року та № 78455767 від 01.03.2023 року, за якими позичальник отримав грошові кошти з обов`язком їх повернення у встановлені договорами строки. Відносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч. 3 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). З матеріалів справи вбачається, що на підставі договорів факторингу права вимоги за вказаними кредитними договорами перейшли до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» як до нового кредитора. Згідно з умовами договорів факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувся в момент підписання сторонами актів прийому-передачі реєстрів боржників, після чого фактор став кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набув відповідні права вимоги. Наведене належним чином підтверджено матеріалами справи та досліджено судом. Відповідач не надав суду жодних доказів виконання зобов`язань за кредитними договорами, не спростував розрахунок заборгованості, наданий позивачем, та не заперечував проти позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України у випадку неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України судові витрати покладаються на сторону, що програла справу. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: approved