Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

02 квітня 2025 року заступник керівника Миколаївської окружної прокуратури в інтересах держави Савицька Марія Валеріївна в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в системі «Електронний суд» сформувала до Миколаївського районного суду Миколаївської області позовну заяву до [PERSON] про конфіскацію земельної ділянки з кадастровим номером 4824280700:10:026:0021 площею 0,05 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор посилався на те, що за громадянкою російської федерації [PERSON] відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 13.06.2017 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером 4824280700:10:026:0020, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] ; на земельну ділянку площею 0,05 га з кадастровим номером 4824280700:10:026:0021, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства. Після набуття земельної ділянки з цільовим призначенням\~-\~ для\~ведення особистого\~селянського господарства у власність, упродовж строку, встановленого ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України, відповідачем не відчужено вказану земельні ділянку, а тому вона, згідно вимог ст. 145 Земельного кодексу України, підлягає конфіскації на користь держави. 03 квітня 2025 року ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області заяву заступника керівника Миколаївської\~окружної прокуратури про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на земельну ділянку із кадастровим номером 4824280700:10:026:0021, площею 0,05 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: [ADDRESS] в межах Радсадівської сільської ради (колишня Кіровська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області), що належить [PERSON] . Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2025 року позовну заяву заступника керівника\~Миколаївської окружної\~прокуратури в\~інтересах держави\~в особі\~Головного управління\~Держгеокадастру у\~Миколаївській області, прийнято до розгляду та відкрито провадження. Постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначити у справі підготовче судове засідання. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13 травня 2025 року постановлено закрити підготовче провадження у цивільній справі № 945/676/25 про конфіскацію земельної ділянки з кадастровим номером 4824280700:10:026:0021 площею 0,05 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні прокурор підтримала позовні вимоги заявлені у позовній заяві та просила їх задовільнити. Представник позивача Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області не з`явився, при цьому 22 квітня 2025 року направив на адресу суду заяву, з якої вбачається, що позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити; розгляд справи представник позивача просив проводити без його участі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду позовної заяви у судове засідання не з`явилась, відзив не подала. Зокрема, [PERSON] судову повістку та ухвалу суду про відкриття провадження у справі особисто отримала 15.04.2025. Судові повістки, направлені за адресою: [ADDRESS] , на 13.05.2025, 26.06.2025 повернулись до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, оголошення про виклик особи публікувалось на сайті Судової влади. Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, справа вирішується за наявними матеріалами. Вислухавши у судовому засіданні прокурора та дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 3769 [PERSON] виконкомом Кіровської сільської ради №30 від 23.11.1994, передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,05 га., яка розташована на території [ADDRESS] , землю передано для ведення особистого підсобного господарства (а. с. 33 і на звороті). У подальшому між [PERSON] , що діяла від імені та в інтересах [PERSON] , та [PERSON] 30.12.1997 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та двох земельних ділянок площею 0,05 га та 0,25 га, розташованих за тією ж адресою. Разом з тим, оригінал вказаного договору [PERSON] було втрачено. У зв`язку з чим, заочним рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 12.12.2016 у справі № 480/2413/16-ц позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: товарна біржа «Сангай» задоволено у повному обсязі: за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та дві земельні ділянки площею 0,05 га та 0,25 га, розташовані за тією ж адресою. Зокрема, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] розташований на земельній ділянці площею 0,25 га з кадастровим номером 4824280700:10:026:0020 (а. с. 12 і на звороті) На підставі заочного рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 12.12.2016 у справі № 480/2413/16-ц право власності на земельну ділянку площею 0,05 га з кадастровим номером 4824280700:10:026:0021, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за [PERSON] 13.06.2017 за № 20879475. Також, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] 13.06.2017 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером 4824280700:10:026:0020, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (запис № 20878489); на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (запис № 20878910) (а. с. 11 і на звороті). Відповідно до змісту документів, що містяться в реєстраційній справі на об`єкт нерухомого майна земельну ділянку з кадастровим номером 4824280700:10:026:0021 за № 1273189848242 та технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянці російської федерації [PERSON] для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] , в межах території Кіровської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, країною громадянства/реєстрації [PERSON] є російська федерація, а її особу встановлено на підставі паспорту російської федерації № [NUMBER] , виданого 14.05.2008, видавник: 490-001. Крім того, під час реєстрації права власності на спірну земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у Державному земельному кадастрі відбулись технічні помилки у зв`язку з неправильним перекладом прізвища відповідачки, та право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] . Однак, вищевказана технічна документація із землеустрою, електронна заява [PERSON] до державного кадастрового реєстратора про державну реєстрацію земельної ділянки ЗВ-4803754222017 від 22.03.2017, скрін відомостей з Національної кадастрової системи Державного земельного кадастру про реєстрацію земельної ділянки з існуючим державним актом без кадастрового номеру, містять особисті заяви відповідача, відповідно до яких правильним є прізвище - [PERSON] (а. с. 34-36 і на зворотах). Відповідно до\~листа Головного управління\~Державної міграційної\~служби України\~в Миколаївській\~області від\~14.03.2025\~№ 4801.3.1-1966/48.1-25,\~ [PERSON] \~паспортом громадянина України не документувалася, згідно обліків УМДС у Миколаївській області інформація відсутня (а. с. 54). Таким чином, на підставі зазначених вище відомостей встановлено, що [PERSON] громадянство України в установленому законодавством порядку ніколи не набувала, документи, що посвідчують таке громадянство компетентними органами їй не видавались, натомість дана особа є громадянином російської федерації та документована національним паспортом іноземця (паспортом громадянина рф). Відповідно до ст.\~1\~Земельного кодексу\~України земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Згідно норм ст.\~19\~Земельного кодексу\~України землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних. Положення статей 13, 14\~Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі статтею 80\~Земельного кодексу\~України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм Земельного кодексу України, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. У відповідності до ч. 5 ст.\~22\~ЗК України землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства, відповідно до ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України, можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно із ч. 3 ст.\~81\~Земельного кодексу\~України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Разом з тим, відповідно до акту обстеження від 06.01.2025, проведеного Зарічненським старостинським округом № 1 Радсадівської сільської ради, на земельній ділянці з кадастровим номером 4824280700:10:026:0021 відсутні будь-які забудови та споруди. Правовідносини, пов`язані з набуттям прав на землі сільськогосподарського призначення, прийнятих у спадщину нерезидентами, у т. ч. іноземними громадянами, врегульовано ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України, якою передбачено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Згідно ст.\~125\~Земельного кодексу\~України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Право власності на спірну земельну ділянку [PERSON] набула з 13.06.2017 після державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Однак, у подальшому і по даний час земельна ділянка нею самостійно не відчужена, чим безпідставно порушено річний строк, установлений ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України. Згідно пункту "е" ч. 1 ст.\~140\~Земельного кодексу\~України однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Примусове припинення прав на земельну ділянку, у відповідності до п. "в" ч. 1 ст. 143 Земельного кодексу України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Відповідно до ч. 2 ст.\~145\~ЗК України у разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Оскільки [PERSON] протягом року, з часу переходу права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4824280700:10:026:0021 площею 0,05 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Радсадівської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, її не відчужила, то право власності на неї слід примусово припинити, шляхом конфіскації. Наразі продовольча безпека України потребує величезної уваги, що тягне за собою невідкладне вжиття вичерпних заходів щодо повернення земельних ділянок у власність держави та їх подальше використання з метою забезпечення потреб у першу чергу громадян України. Окрім цього, воєнні дії, які ведуться на території України вкрай негативно впливають на продовольчі процеси у нашій державі, зокрема багато земель сільськогосподарського призначення на територіях, де ведуться активні бойові дії, на даний час забруднені та не можуть використовуватись за призначенням, сотні гектарів залишаються окупованими. Це в сукупності призведе до зниження врожайності, тому у цих умовах важливим є те, щоб кожна земельна ділянка, яка використовується з порушенням вимог законодавства була безумовно повернута у власність держави. Підставою представництва прокурором інтересів держави в даних спірних правовідносинах є бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах - ГУ ДГК у Миколаївській області (ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»). Правовий висновок щодо застосування ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18. Так, за п.п. 76-77 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Згідно з п. 80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 по справі № 912/2385/18 невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п. 81 вказаної вище постанови). У зв`язку із вищезазначеним, суд приходить до висновку, що у даному випадку наявні підстави для представництва інтересів держави в суді прокурором. Згідно положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»), Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Звернення прокурора\~з вказаним\~позовом до\~суду беззаперечно\~переслідує «суспільний»,\~«публічний» інтерес,\~оскільки реагування\~прокурора у\~даному разі\~спрямоване на\~задоволення суспільної\~потреби у\~відновленні законності\~при вирішенні\~суспільно значимого\~питання законності\~використання іноземним\~громадянином земельної\~ділянки сільськогосподарського\~призначення,\~яке відбувається\~з грубим\~порушенням вимог\~чинного законодавства. Задоволення такого позову призведе до відновлення порушених прав та законних інтересів держави, виходячи з того, що стан збереження земель сільськогосподарського призначення має загальнонаціональне значення. У відповідності до ч. 4 ст.\~145\~ЗК України конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Статтею 153\~ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. Враховуючи вищенаведене, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, оскільки [PERSON] , будучи іноземним громадянином, упродовж року (з 13.06.2017 по теперішній час) після набуття права власності на вказану земельну ділянку, не відчужила її, а тому її слід конфіскувати у власність держави. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У матеріалах справи міститься Платіжна інструкція № 552 від 28 березня 2025 року, відповідно до якого, 28 березня 2025 року Миколаївська обласна прокуратура сплатила судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп. Отже, згідно з положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп., сплачений позивачем при поданні позовної заяви. На підставі наведеного та

Outcome: approved