Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

7.06.2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання заповіту нікчемним, визнання свідоцтв про право на спадщину за заповітом недійсними (т.1, а.с.1). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 7.06.2021 року вказані матеріали позовної заяви були розподілені судді Гусак О.С. (т.1, а.с.86). У своєму позові позивач [PERSON] стверджувала, що вона є рідною донькою [PERSON] , який помер [INFO] . На момент смерті [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , яка 3.05.2019 року звернулась з заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т. про прийняття спадщини, в наслідок чого останньою було заведено спадкову справу №4/2019. Крім дружини спадкодавця з заявами про прийняття спадщини у передбачений законом строк звернулась сама позивачка [PERSON] , а також інші діти спадкодавця [PERSON] : сини [PERSON] та [PERSON] , а також [PERSON] як законний представник неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . 3.05.2019 року приватним нотаріусом Гречаною Р.Т. було перевірено наявність у спадковому реєстрі заповіту [PERSON] , складеного ним на будь-яку особу (осіб) та враховуючи, що на час відкриття спадщини та заведення спадкової справи будь-які відомості у вказаному реєстрі щодо наявності заповітів чи спадкових договорів, укладених спадкодавцем, були відсутні, тому спадкування мало б здійснюватися за законом в рівних частинах між всіма спадкоємцями першої черги. Але 3.12.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т. в процесі оформлення права на спадщину за законом, а саме при видачі свідоцтв за заявою [PERSON] було здійснено повторний запит до Спадкового реєстру та виявлено запис про заповіт померлого [PERSON] , який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. 26.04.2019 року, тобто за три дні до своєї смерті, який було зареєстровано у реєстрі заповітів 17.05.2019 року. Відповідно до вказаного заповіту [PERSON] заповідав все належне йому на праві власності майно [PERSON] . При цьому [PERSON] за життя будь-яких заповітів не складав і не мав такого наміру. Оглянувши оскаржуваний документ, позивач стверджує, що заповіт [PERSON] складено з порушенням вимог щодо його оформлення та посвідчення, а саме: приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. не було надано оригіналу примірника заповіту, який мав зберігатись в матеріалах нотаріальної справи, натомість такий оригінал відсутній, що вказує на порушення вимог щодо його форми та посвідчення, заповіт не вносився до реєстру для реєстрації нотаріальних дій під реєстровим №544 та не вчинявся на нотаріальному бланку серії [NUMBER] , станом на 26.04.2019 року не існувало нотаріального бланку, на якому нотаріус могла посвідчити заповіт, а відомості щодо бланку серії [NUMBER] були змінені на заповіт в реєстрі бланків лише 17.05.2019 року, в той час як на вказаному бланку 26.04.2019 року було посвідчено заяву іншої фізичної особи. При цьому відомості про зазначений вище заповіт було внесено до Спадкового реєстру лише 17.05.2019 року, тобто більш ніж через 20 днів з моменту його посвідчення, у період часу коли був складений заповіт [PERSON] перебував у зовсім іншому місці, ніж офіс приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Змисловської Т.В., а платіж «Реєстрація/зміна/скасування/дублікат заповіту» [PERSON] було здійснено 17.05.2019 року, тобто після смерті заповідача. Приватний нотаріус Гречана Р.Т. не надала правову оцінку заповіту та неправомірно видала свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] . Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила визнати нікчемним заповіт [PERSON] , померлого [INFO] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. 26.04.2019 року та зареєстрованого у реєстрі 17.05.2019 року; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 9.12.2019 року складене на бланку серії НОЕ № 654288, зареєстроване в спадковому реєстрі під № 65197555, видане [PERSON] ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 9 грудня 2019 року, складене на бланку серії НОЕ № 654289, зареєстроване в спадковому реєстрі під № 65197689, видане [PERSON] . Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 29.06.2021 року було відкрито провадження у справі в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання (т.1, а.с.89-90). 27.08.2021 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою про забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки PEUGEOT, модель 3008, загальний легковий універсал - В, 1997 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , коричневого кольору та заборони відповідачу [PERSON] вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного транспортного засобу. Ухвалою судді Дарницького суду м. Києва Гусак О.С. від 31.08.2021 року заяву про забезпечення позову задоволено частково: в якості забезпечення позову накладено арешт на належний на праві власності [PERSON] та [PERSON] транспортний засіб марки PEUGEOT, модель 3008, загальний легковий універсал - В, 1997 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , коричневого кольору (т.1, а.с.112-114). 13.09.2021 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшов відзив представника відповідача [PERSON] адвоката Василенко А.В. (т.1, а.с.118-138). За його змістом [PERSON] просить відмовити в задоволенні позову, оскільки в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують, що нотаріальна дія щодо посвідчення оскаржуваного заповіту відбулася саме 26.04.2019 року, тобто за життя спадкодавця [PERSON] , приватний нотаріус Змисловська Т.В. встановила його особу, перевірила його дієздатність, з`ясувала дійсну волю заповідача щодо розпорядження своїм майном на випадок його смерті, а наявність особистого підпису [PERSON] в заповіті свідчить про його вільне волевиявлення. Вказує, що відсутність оригіналу заповіту не може бути безумовним доказом його невчинення, оскільки в матеріалах справи наявна належним чином завірена його копія, а суду також для огляду надавався дублікат заповіту. Наполягає на тому, що реєстрація заповіту не залежить від волі спадкодавця, а є технічною дією нотаріуса, від якої не залежить зміст заповіту, дата його посвідчення (вчинення), а також дійсне волевиявлення спадкодавця. Несплата державного мита в день вчинення заповіту, на думку відповідачки та її представника, також не є підставою для визнання його нікчемним. Оскільки заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення, підписаний заповідачем та здійснена його державна реєстрація, тому приватним нотаріусом було додержано вимог щодо форми та посвідчення заповіту, а тому просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. При цьому оскарження позивачем свідоцтв про право на спадщину за заповітом ґрунтується на незаконних діях приватного нотаріуса Гречаної Р.Т., оскільки остання видала свідоцтва на підставі дубліката заповіту, а не його оригіналу, а також повторно здійснила запит до реєстру заповітів і встановила наявність такого заповіту [PERSON] , що не передбачено законом. 6.10.2021 року в канцелярії суду була зареєстрована відповідь на відзив представника позивача [PERSON] адвоката Гусака А.М., в якій останній просив позов задовольнити та зазначив, що заповіт не вчинявся на бланку серії ННЕ №876277, 17.05.2019 року о 17-18 годин в Спадковому реєстрі вперше з`явились відомості про заповіт від імені [PERSON] , дана дія була вчинена на 3 хвилини раніше, ніж зміна коду витрачання бланку нотаріального документа із «Заява» на «Заповіт», заповіт було зареєстровано не за життя спадкодавця, а вже після його смерті [INFO] , а платіж від імені [PERSON] здійснений 17.05.2019 року о 18 год. 56 хв. Звернув увагу на умисні дії приватного нотаріуса, спрямовані на оформлення та реєстрацію заповіту від імені [PERSON] , який останній за життя не складав (т.2, а.с.12-17). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 3.11.2021 року провадження у даній цивільній справі було зупинено до набрання законної сили судового рішення у цивільній справі №761/49151/19 за позовом [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Змисловської Тетяни Василівни, [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гречана Руслана Тарасівна про визнання заповіту недійсним (т.2, а.с.64-66). 18.11.2021 року від представника відповідача адвоката Танцюри Л.О. надійшли заперечення на відповідь на відзив (т.2, а.с.67-78), в яких він зазначив, що немає жодних підстав вважати, що посвідчення нотаріусом правочину з допущенням описки під час внесення відомостей до реєстру нотаріальних дій тягне за собою визнання заповіту нікчемним, твердження позивача про те, що оспорюваний заповіт внесено до Книги реєстрації нотаріальних дій та Реєстру з порушенням порядку, що свідчить про його нікчемність є безпідставними. Оспорюваний заповіт був складений у письмовій формі, в оспорюваному заповіті міститься підпис заповідача та здійснений ним напис, а саме: «Текст цього заповіту, до підписання, мною вголос прочитаний», а у тексті заповіту зазначено: місце, дата та час складання заповіту, число, місяць, рік народження [PERSON] , ідентифікаційний код заповідача. Заповідачу роз`яснено зміст статей 1241, 1254, 1307 ЦК України. Заповіт прочитаний вголос заповідачем [PERSON] та власноручно ним підписаний у присутності приватного нотаріуса Змисловської Т.В. Також у заповіті зазначено, що заповіт записаний нотаріусом зі слів [PERSON] за допомогою загальноприйнятого технічного засобу (комп`ютера), особу заповідача встановлено, дієздатність його перевірено, що на думку представника відповідача, свідчить про пряме волевиявлення [PERSON] заповісти все своє майно його дружині [PERSON] і для цього він не був зобов`язаний повідомляти всіх членів своєї сім`ї про свою волю. За таких обставин в задоволені позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. 8.11.2021 року від представника відповідача Василенко А.В. надійшла апеляційна скарга на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 31 серпня 2021 року (т.2, а.с.84-93). Постановою Київського апеляційного суду від 23.06.2022 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду міста Києві від 31.08.2021 року без змін (т.2, а.с.192-195). 1.11.2022 року від представника позивача адвоката Гусака А.М. надійшла заява про поновлення провадження, оскільки 20.07.2022 року набрала законної сили постанова Верховного Суду у справі № 761/49151/19 (т.2, а.с.200-201). 2.11.2022 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Василенко А.В. надійшло клопотання про поновлення провадження по даній справі за аналогічних підстав, зазначених представником позивача Гусаком А.М. (т.2, а.с.203-204). Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 6.01.2023 року дану цивільну справу передано судді Гусак О.С. (т.2, а.с.221). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 9.01.2023 року поновлено провадження у справі (т.2, а.с.222). 2.02.2023 року до суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Василенко А.В. про закриття провадження у справі на підставі п.3, ч.1, ст.255 ЦПК України. Протокольною ухвалою суду в судовому засіданні 2.02.2023 року в задоволенні вказаного клопотання було відмовлено та продовжено розгляд справи (т.2, а.с.233). Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 2.03.2023 року судом було залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] як законного представника неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (т.3, а.с.21-22). 27 березня 2023 року представник позивача [PERSON] адвокат Гусак А.М. подав заяву про залишення без розгляду позовної вимоги позивача про визнати відсутнім у [PERSON] права на спадкування за заповітом [PERSON] , померлого [INFO] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. 26.04.2019 року та зареєстрованого у реєстрі 17.05.2019 року (т.3, а.с.42). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.03.2023 року заяву представника позивача задоволено, позовну вимогу позивача [PERSON] про визнання відсутнім у [PERSON] права на спадкування за заповітом [PERSON] , померлого [INFO] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. 26.04.2019 року та зареєстрованого у реєстрі 17.05.2019 року залишено без розгляду (т.3, а.с.43-44). Протокольною ухвалою суду від 27.03.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про визнання обов`язковою явки нотаріуса Змисловської Т.В. в судове засідання при розгляді вказаної справи (т.3, а.с.45-46), однак ухвалами суду від 27.03.2025 року зобов`язано приватних нотаріусів Змисловську Т.В. та Гречану Р.Т. як свідків надати відповіді на питання у порядку передбаченому ст.93 ЦПК України, які поставлені позивачем у позовній заяві (т.3, а.с.48-53). 2.05.2023 року від представника приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гречаної Р.Т. адвоката Слєпухи О.С. надійшли пояснення, в яких вона зазначила, що позивач [PERSON] , не є особою, стосовно якої приватний нотаріус Гречана Р.Т. вчиняла нотаріальну дію, у зв`язку з чим вона не може бути допитана як свідок, а [PERSON] не зверталась із вимогою про розголошення нотаріальної таємниці до приватного нотаріуса (т.3, а.с.67). Протокольною ухвалою суду від 3.05.2023 року судом було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 1.06.2023 року (т.3, а.с.71). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.07.2023 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , 3-ті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гречана Р.Т., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Змисловська Т.В., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як законний представник неповнолітньої [PERSON] про визнання заповіту нікчемним, визнання свідоцтв про право на спадщину за заповітом недійсними відмовлено в повному обсязі (т.3, а.с.103-113). Постановою Київського апеляційного суду від 16.07.2024 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13.07.2023 року було залишено без змін (т.4, а.с.130-136). Постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2025 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13.07.2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 16.07.2024 року було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.5, а.с.80-89). 11.02.2025 року дана цивільна справа надійшла з Верховного Суду до Дарницького районного суду м. Києва (т.5, а.с.91). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2025 року дана цивільна справа була розподілена для розгляду судді Дарницького районного суду м. Києва Колеснику О.М. (т.5, а.с.92-93). Одноособовою ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Колесника О.М. від 27.02.2025 року було прийнято дану цивільну справу до свого провадження, призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання (т.5, а.с.94-95). 13.03.2025 року представником відповідача Василенко А.В. направлено до суду відзив, який за своїм змістом є аналогічним відзиву, направленому до суду 13.09.2021 року (т.5, а.с.117-144). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20.05.2025 року було закрито підготовче провадження, а розгляд справи по суті було призначено на 1.07.2025 року на 10-00 годин (т.6, а.с.4-5). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник Чуба В.Д. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, аналогічно пояснивши до змісту позовної заяви. Також представник позивача додав, що предмет даного позову регламентується ст.1257 ЦК України. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги не визнала, надавши суду пояснення аналогічні змісту відзиву від 13.09.2021 року (т.1, а.с.118-138), запереченням на відповідь на відзив (т.2, а.с.68-78), письмовим поясненням (т.3, а.с.83-90) та відзиву від 13.03.2025 року (т.5, а.с.117-144). 3-тя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гречана Р.Т. в судові засідання не з`явилась, про розгляд справи була неодноразово повідомлена судом належним чином, але у направлених заявах до суду 17.09.2021 року просила розглянути дану цивільну справу у її відсутність і про постановлене рішення повідомити її в установленому законом порядку (т.2, а.с.1-2) та від 31.05.2023 року просила розглянути справу у відсутність третьої особи та її представника адвоката Слєпухи О.С. (т.3, а.с.81-82). 3-тя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Змисловська Т.В. в судові засідання не з`явилась, про розгляд справи була неодноразово повідомлена судом належним чином, з заявами про неможливість розгляду справи у її відсутність або у відсутність її представника до суду не зверталась. 3-ті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як законний представник неповнолітньої [PERSON] в судові засідання також не з`явились, про розгляд справи були неодноразово повідомлені судом належним чином, з заявами про неможливість розгляду справи у їх відсутність або у відсутність їх представників до суду не звертались. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. За правилами ч.4, ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. За змістом ч.1, ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як регламентує ч.1, ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] народилась [INFO] в селищі Коноша, Коношського району, Архангельської області, на території теперішньої російської федерації, батьками якої зазначені [PERSON] , українець за національністю та [PERSON] , росіянка за національністю, про що йдеться у ксерокопії свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 22.01.1990 року Коношським районним відділом ЗАГС Архангельської області, актовий запис №18 (т.1, а.с.38). В подальшому 12.12.2012 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1924, змінивши своє дівоче прізвище „ [PERSON] " на „ [PERSON] ", що підтверджується ксерокопією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (т.1, а.с.39). Як вбачається з тексту витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, 16 березня 1988 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №226, який в подальшому був розірваний 15.08.1991 року відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №426 (т.1, а.с.140). Аналогічні відомості про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] містяться і в ксерокопії свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , виданого 24.11.2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві (т.1, а.с.141). Описані вище документи підтверджують показання представника відповідача [PERSON] , що позивач [PERSON] народилась в день, коли її батько [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою [PERSON] . Однак вказані обставини не дають судові підстав вважати, що позивач не є його рідною донькою, оскільки батьківство [PERSON] щодо дитини [PERSON] , позивачки по справі, не було оскаржено за життя батька, а актовий запис №18 про народження позивача, вчинений 22.01.1990 року Коношським районним відділом ЗАГС Архангельської області, на день розгляду даної цивільної справи не є скасованим, анульованим або визнаним судом недійсним, що не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні. Крім того, [PERSON] , 3-тя особа по справі, народився [INFO] в селищі Коноша, Коношського району, Архангельської області, на території теперішньої російської федерації, батьками якого зазначені [PERSON] , українець за національністю та [PERSON] , росіянка за національністю, про що вказано у ксерокопії свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 10.05.1988 року Коношським районним відділом ЗАГС Архангельської області, актовий запис №104 (т.2, а.с.41; 105). Також [INFO] в м. Києві народився [PERSON] , батьками якого вказані [PERSON] , українець за національністю та [PERSON] , українка за національністю, про що зазначено у ксерокопії свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 3.06.1998 року відділом реєстрації громадянського стану Мінського району м. Києва, актовий запис №3158 (т.2, а.с.57; 110). 7.04.2015 року [PERSON] , [INFO] уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] , відповідачем по даній справі, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №303, що зазначено у ксерокопії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] виданого 15.03.2019 року Шевченківським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (т.1, а.с.167; 190; т.2, а.с.100). В період зареєстрованого шлюбу у вказаного подружжя [INFO] народилась спільна дитина: донька - [PERSON] , яка на час розгляду даної справи є неповнолітньою особою, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 25.10.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис №2000 (т.2, а.с.53; 101). За змістом ч.1, ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Як наголошує ч.1-2, ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Відповідно до ч.1-2, ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Як встановлено судом, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] , мешкаючий в Київській області, Бориспільському районі, с. Старе, (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), батько позивача [PERSON] і чоловік відповідача [PERSON] , [INFO] о 17-00 годин склав заповіт, в якому він на випадок його смерті зробив таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право як на території України, так і за її межами заповідає [PERSON] , [INFO] , (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), зареєстрованій в [ADDRESS] . Зміст статей 1241; 1254; 1307 ЦК України йому нотаріусом роз`яснено. В тексті заповіту міститься рукописний запис заповідача: текст цього заповіту до підписання мною вголос прочитано і поставлений підпис [PERSON] з зазначенням прізвища і ініціалів заповідача. Даний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. і зареєстрований у реєстрі за №544. Крім того, вказаний документ містить інформацію безпосередньо приватного нотаріуса Змисловської Т.В.: цей заповіт посвідчений мною, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловської Т.В., заповіт записаний мною, нотаріусом, зі слів [PERSON] , заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] і власноручно підписаний ним у моїй присутності о 17 год. 00 хв., особу його встановлено, дієздатність перевірено. Також, як вбачається з тексту оскаржуваного заповіту, цей заповіт складено і підписано в двох примірниках, один з яких залишається в справах приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Змисловської Тетяни Василівни, адреса робочого місця: [ADDRESS] , а другий, викладений на спеціальному бланку нотаріальних документів, видається заповідачу і власноруч приватним нотаріусом дописано серію і номер нотаріального бланку ННЕ 876227. Вказані відомості містяться у ксерокопії примірника заповіту, що знаходився у нотаріальній справі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Змисловської Т.В. (т.1, а.с.22; 159; 182). Далі приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. було внесено запис до алфавітної книги обліку заповітів (т.1, а.с.197-198) та реєстру для реєстрації нотаріальних дій (т.1, а.с.55-56; 199-200) про реєстрацію заповіту [PERSON] 26.04.2019 року. А як вбачається з повідомлення від 26.04.2019 року вих.№22/01-16 приватний нотаріус Змисловська Т.В. після вчинення нотаріальної дії, посвідчення заповіту [PERSON] , [INFO] о 17-00 годин та проведення реєстрації цього заповіту у Спадковому реєстрі не змогла сформувати та роздрукувати витяг про реєстрацію у Спадковому реєстрі (т.1, а.с.195). Як вбачається з тексту пояснень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Змисловської Т.В., адресованого компетентним органам, кого це стосується, за належністю, від 3.03.2020 року вих. №28/01-16, до неї 26.04.2019 року звернувся [PERSON] з проханням допомогти скласти заповіт. Вказана нотаріальна дія вчинялась у приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 26.04.2019 року о 17-00 годин за допомогою загальноприйнятих технічних засобів нею був посвідчений заповіт, який був вголос прочитаний заповідачем [PERSON] і підписаний ним, про що зазначено ним перед його підписом. 26.04.2019 року від [PERSON] була прийнята заява про державну реєстрацію заповіту та спадкових договорів, яка була ним власноруч підписана у її присутності. Згідно вимог закону за допомогою програмного модуля АРМ „Спадковий реєстр", який призначений для автоматизації діяльності державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів та приватних нотаріусів, пов`язаної з реєстрацією посвідчення заповітів, іноземних заповітів, спадкових договорів, заведенням спадкових справ та видачі свідоцтва про право на спадщину Заповіт [PERSON] був зареєстрований у Спадковому реєстрі за №544 та внесений до алфавітної книги обліку заповітів. Далі вона за допомогою програмного модуля „Спадковий реєстр" намагалась сформувати витяг, однак дана програмна функція не спрацювала, тому витяг не був сформований, а внесені відомості про заповіт не збереглися у Спадковому реєстрі. Про вказане вона 29.04.2019 року проінформувала технічного адміністратора Єдиних та Державних реєстрів Міністерства юстиції України Державне підприємство „Національні інформаційні системи" повідомленням від 26.04.2019 року за вих. №22/01-16 про проведену реєстраційну дію, факт незбереження внесених відомостей про Заповіт в Спадковому реєстрі та відсутність Витягу у зв`язку з технічним збоєм програмного забезпечення Спадкового реєстру. Державним підприємством „Національні інформаційні системи" було повідомлено приватного нотаріуса Змисловську Т.В., що 26.04.2019 року проводились планові регламентні роботи з технічного обслуговування обладнання, що забезпечує роботу Єдиних та Державних реєстрів, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України. У зв`язку з чим у вказаний період робота Єдиних та Державних реєстрів може була нестабільною. Після отримання вказаної інформації від Державного підприємства „Національні інформаційні системи" повторна реєстрація Заповіту [PERSON] була проведена приватним нотаріусом 17.05.2019 року. Також 6.12.2019 року до даного приватного нотаріуса Змисловської Т.В. звернулась [PERSON] з заявою про видачу дубліката заповіту і повідомила про смерть свого чоловіка. Про наявність заповіту вона дізналась від приватного нотаріуса Гречаної Р.Т. після подання заяви про прийняття спадщини. І після перевірки інформації з Державного реєстру актів цивільного стану про смерть [PERSON] було видано спадкоємиці померлого [PERSON] дублікат Заповіту, зареєстрованого в реєстрі за №1667 (бланк НОА 864421) (т.1, а.с.151; 180-181). [INFO] у віці 59 років в м. Києві [PERSON] , [INFO] , помер, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві 30.04.2019 року, актовий запис №7273 (т.2, а.с.99) та ксерокопією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого позивачу [PERSON] повторно 25.10.2019 року (т.1, а.с.35). Відповідно до ч.1, ст.1216 ЦК України (в редакції 2003 року) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як регламентовано ч.1, ст.1217 ЦК України Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами ч1, ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1, ст.1220 ЦК України (в редакції 2003 року) спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на його майно, яке на день смерті перебувало у нього на праві власності. 3.05.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т. була відкрита спадкова справи №4/2019 на майно померлого [INFO] [PERSON] , що вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (Спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (т.1, а.с.147) та копії витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі (т.1, а.с.142; 171) на підставі заяви №6/2019 [PERSON] , яка звернулась до приватного нотаріуса 3.05.2019 року в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , як і доньки померлого заповідача (т.1, а.с.146; т.2, а.с.52; 102). З аналогічними за змістом заявами про прийняття спадщини звернулись до приватного нотаріуса Гречаної Р.Т. і інші спадкоємці майна померлого [PERSON] , а саме: [INFO] - його донька [PERSON] , [INFO] (т.1, а.с.40); 21.06.2019 року - його син [PERSON] , [INFO] (т.2, а.с.41; 104); 8.07.2019 року - його син [PERSON] , [INFO] (т.2, а.с.54; 109). Дані обставини також викладені в довідці приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гречаної Р.Т. від 11.11.2019 року №51 (т.1, а.с.37; т.3, а.с.17). Вказані обставини, описані вище, не заперечувались в судовому засіданні учасниками справи, тому не підлягають доказуванню при розгляді даної справи на підставі ч.1, ст.82 ЦПК України. Як вказує ч.1, ст.1261 ЦК України (в редакції 2003 року) у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом ч.1, ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідно до ч.3, ст.12; ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач та її представник стверджували та наполягали, що заповіт [PERSON] складено з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а саме: приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. не було надано оригіналу примірника заповіту, який мав зберігатись в матеріалах нотаріальної справи, натомість такий оригінал відсутній, що вказує на порушення вимог щодо його форми та посвідчення, заповіт не вносився до реєстру для реєстрації нотаріальних дій під реєстровим №544 та не вчинявся на нотаріальному бланку серії ННЕ №876277, станом на 26.04.2019 року не існувало нотаріального бланку, на якому нотаріус могла посвідчити заповіт, а відомості щодо бланку серії [NUMBER] були змінені з заяви на заповіт в реєстрі бланків лише 17.05.2019 року, в той час як на вказаному бланку 26.04.2019 року було посвідчено заяву іншої фізичної особи, при цьому відомості про зазначений вище заповіт було внесено до Спадкового реєстру лише 17.05.2019 року, тобто більш ніж через 20 днів з моменту його посвідчення, у період часу коли був складений заповіт [PERSON] перебував у зовсім іншому місці, ніж офіс приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Змисловської Т.В., а платіж «Реєстрація/зміна/скасування/дублікат заповіту» [PERSON] було здійснено 17.05.2019 року, тобто після смерті заповідача. Приватний нотаріус Гречана Р.Т. не надала правову оцінку оскаржуваному заповіту та неправомірно видала свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] . Відповідно до ч.1-4, ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч.1-2, ст.1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Як регламентовано ч.1, ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За приписами ч.1-2, ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані. В Цивільному Кодексі України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Згідно частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Натомість заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (частина перша статті 1257 ЦК України). Кваліфікація заповіту як нікчемного із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, що передбачено частиною 4 статті 263 ЦПК України. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2022 року в справі № 335/4419/19(провадження № 61-6171св21) з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) зроблено висновок, що «нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». Тлумачення частини другої статті 1257 ЦК України свідчить, що, пред`являючи зазначений позов, позивач має довести, а суд - установити, що волевиявлення заповідача на складання заповіту: не було вільним, тобто, здійснене під впливом зовнішніх обставин, не відповідало його волі, тобто, волевиявлення заповідача на складання заповіту було, але як форма вираження внутрішньої волі повністю чи частково не відповідало дійсній волі заповідача. У Постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2020 року в справі № 376/946/17 (провадження №61-14829св18) зроблено висновок, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису забезпечує ідентифікацію сторони (сторін) правочину та цілісність документу, в якому втілюється правочин. За змістом Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 17 листопада 2021 року в справі № 755/8776/18 (провадження №61-4841св20) здійснено висновок, що тлумачення норм цивільного законодавства свідчить, що несвоєчасне здійснення державної реєстрації посвідченого заповіту в Спадковому реєстрі не зумовлює його нікчемність та не є підставою для оскарження заповіту. Несвоєчасне подання 20 листопада 2017 року (вже після смерті заповідача) посадовою особою органу місцевого самоврядування реєстратору - Філії міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи» заяви про реєстрацію заповіту [PERSON] у Спадковому реєстрі є порушенням, допущеним секретарем сільської ради, яке не впливає на волевиявлення спадкодавця щодо розпорядження власним майном, а лише свідчить про недобросовісне виконанням секретарем сільської ради своїх обов`язків щодо вчинення нотаріальних дій та не є підставою для оспорюваності заповіту. У Постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 18 вересня 2019 року в справі №204/9143/13-ц (провадження №61-24791св18) зроблено висновок, що посилання касаційної скарги на відсутність оригіналу заповіту і неможливість у зв`язку з цим встановити справжню волю спадкодавця, на увагу не заслуговують, оскільки з матеріалів витребуваної судом першої інстанції спадкової справи, яка містить завірену належним чином копію заповіту, ці обставини встановлено. Як зазначено у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року в справі №564/1226/16-ц (провадження № 61-1342св18), висновок апеляційного суду про те, що доводи позивача щодо несплати державного мита за посвідчення заповіту не є правовою підставою для визнання заповіту недійсним (нікчемним) - обґрунтований, оскільки ці обставини не спростовують волевиявлення заповідача та не свідчать про порушення вимог щодо форми і порядку посвідчення заповіту. В подальшому 3.12.2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гречана Р. Т. при оформленні свідоцтв про право на спадщину за законом зробила повторний запит до спадкового реєстру та виявила запис про наявність заповіту від імені [PERSON] , датованого 26.04.2019 року і посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т. В. (т.1, а.с.36). Також нею було встановлено, що відомості про вказаний заповіт внесені приватним нотаріусом Змисловською Т.В. до спадкового реєстру 17.05.2019 року. Ухвалою від 28.12.2019 року суд витребував оригінал вказаного заповіту у приватного нотаріуса Змисловської Т. В., яка на вимогу суду його не надала, повідомивши про те, що всі документи на підставі наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 12.03.2020 року №376/6 „Про припинення приватної нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Змисловської Тетяни Василівни" передані нею до Київського державного нотаріального архіву згідно акту №24 приймання-передавання документів від 21.07.2020 року (т.1, а.с.178). Копія акту №24 підтверджує вказані вище обставини (т.1, а.с.209-216). Ухвалою суду першої інстанції від 30.09.2020 року було витребувано в Київському державному нотаріальному архіві оригінал заповіту [PERSON] та всі документи щодо вчинення відповідної нотаріальної дії. За результатами виконання ухвали суду про витребування документів від державного архіву надійшла відповідь, що за ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 10 серпня 2020 року в справі № 757/30376/20-к про тимчасовий доступ до речей і документів вказаний оригінал заповіту та супроводжуючі документи були вилучені. Ухвала постановлена за клопотанням слідчого СВ Печерського УП ГУНП в м. Києві Кузнецова О.В. Згідно відповіді Печерського УП ГУ НП у м. Києві ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Писанця В.А. у справі №757/30376/20-к до канцелярії відділу не надходила, слідчий Кузнецов О. В. у штаті слідчого відділу не значиться. За відомостями з реєстру для реєстрації нотаріальних дій та відповідно до копії заповіту нотаріальна дія № 544 з посвідчення заповіту вчинена на бланку серії ННЕ №876227. В той же час в реєстрі нотаріальних дій наявна інша нотаріальна дія під тим же реєстровим №544 з посвідчення довіреності. Крім того, наявна нотаріальна дія №546 з посвідчення заяви, яка також вчинена на бланку серії ННЕ №876227. Суди встановили, що на момент розгляду справи код витрачання бланку серії ННЕ №876227 значиться «4» - заповіт. Згідно відповіді ДП «НАІС» від 01 квітня 2021 року №1779/16.3-13 26 квітня 2019 року о 21 год. 26 хв. код витрачання бланку серії ННЕ №876227 був «8» - заява і лише 17 травня 2019 року о 17 год. 23 хв. код витрачання бланку було змінено на «4» - заповіт. 17 травня 2019 року о 17 год. 18 хв. (за 5 хв. до зміни коду витрачання нотаріального бланка) в Спадковому реєстрі з`явились відомості про заповіт від імені [PERSON] . Наявність у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій запису про заповіт від імені [PERSON] на бланку серії ННЕ №876227 порушує порядкову послідовність використання бланків нотаріальних документів та вчинення нотаріальних дій за 26 квітня 2019 року, яка за наявності запису про оспорюваний заповіт виглядає наступним чином: №543 - бланк серії ННЕ №876224 (довіреність); №544 - бланк серії ННЕ №876225 (довіреність); №544 - бланк серії ННЕ №876227 (заповіт); №545 - бланк серії ННЕ №876226 (довіреність); №546 - бланк серії ННЕ №876227 (заява); №547 - бланк серії ННЕ №876228 (договір купівлі - продажу). Нотаріальні дії з посвідчення довіреностей №543 і №544 були послідовно вчинені та зареєстровані в Єдиному реєстрі довіреностей 26 квітня 2019 року о 18:58 та 19:01 відповідно. При цьому за поясненнями нотаріуса заповіт було зареєстровано ще 26 квітня 2019 року о 17:00, однак у наслідок технічної несправності реєстру відомості про вчинення нотаріальної дії не збереглися, про що вона 26 квітня 2019 року повідомила адміністратора реєстру. 27 серпня 2020 року на адвокатський запит представника позивача ДП «НАІС» надало відповідь про те, що з повідомленням від 26 квітня 2019 року №22/01-16 нотаріус до підприємства не зверталася. Нотаріальна дія з посвідчення заповіту вчинена на підставі квитанції з призначенням платежу реєстрація/зміна/скасування/дублікат заповіту [PERSON] , платником за якою зазначений саме спадкодавець. Квитанція про сплату спадкодавцем обов`язкового платежу датована 17 травня 2019 року. Вказані вище обставини були встановлені іншими судовими рішеннями, а саме: Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.07.2022 року у справі №761/49151/19 (провадження №61-965св22) та Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2025 року у справі №753/11302/19 (провадження №61-11865св24) (т.4, а.с.178-192; т.5, а.с.80-89). Перелічені вище обставини в даному цивільному провадженні підтверджуються безпосередньо копією ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Писанця В.А. від 10.08.2020 року у справі №757/30376/20-к (т.1, а.с.156; т.6, а.с.21), копією протоколу доступу до речей і документів від 3.09.2020 року, за змістом якого 3.09.2020 о 12-04 годин слідчий СВ Печерського УП ГУНП в м. Києві Кузнецов Олександр Вікторович в приміщенні Київського державного нотаріального архіву вилучив оригінал заповіту складений [PERSON] від 26.04.2019 року, а також оригінали всіх інших документів в кількості 12 одиниць, які складались в період здійснення вказаної нотаріальної дії (т.1, а.с.157; т.6, а.с.22), копією опису речей і документів, які були вилучені в Київському державному нотаріальному архіві на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Писанця В.А. від 10.08.2020 року у справі №757/30376/20-к (т.1, а.с.158; т.6, а.с.23). За змістом відповіді Печерського районного управління ГУ НП в м. Києві слідчий Кузнецов Олександр Вікторович в штаті слідчого відділу Печерського УП ГУ НП в м. Києві не рахується (т.1, а.с.81). Аналогічна відповідь надійшла на ухвалу судді Дарницького районного суду м. Києва Колесника О.М. від 21.04.2025 року про надання інформації про вилучення оригіналу заповіту [PERSON] від 26.04.2019 року та можливого знаходження цього оригіналу в матеріалах кримінального провадження №14019648029007219 (т.5, а.с.218-219) з Печерського районного управління ГУ НП в м. Києві про те, що в провадженні слідчого відділу відсутні матеріали кримінального провадження №14019648029007219, а також слідчий [PERSON] на посаді слідчого відділу Печерського УП ГУ НП в м. Києві не перебував і не перебуває (т.5, а.с.237). Також на ухвалу судді Дарницького районного суду м. Києва Колесника О.М. від 21.04.2025 року про витребування оригіналу заповіту [PERSON] від 26.04.2019 року з Київського державного нотаріального архіву (т.5, а.с.216-217) державний нотаріус Київського державного нотаріального архіву Гуль Лідія Олександрівна у своїй відповіді від 2.05.2025 року вих.1347/01-21 повідомила суд, що оригінали заповіту [PERSON] від 26.04.2019 року та документів, на підставі яких був посвідчений вказаний заповіт, були вилучені слідчим СВ Печерського УП ГУ НП в м. Києві Кузнецовим Олександром Вікторовичем на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Писанця В.А. від 10.08.2020 року у справі №757/30376/20-к (т.5, а.с.235-236). Вказана вище інформація була витребувана суддею Колесником О.М. по даній цивільній справі на підставі Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2025 року у справі №753/11302/19 (провадження №61-11865св24) (т.5, а.с.80-89), якою було скасовано рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13.07.2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 16.07.2024 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Одним із порушень судів першої та апеляційної інстанцій суд касаційної інстанції зазначив: не витребування оригіналу заповіту [PERSON] від 26.04.2019 року, на чому наполягали у своїх клопотаннях позивач та її представник. Таким чином, новим складом суду першої інстанції при розгляді даного цивільного провадження було встановлено, що оригінал заповіту [PERSON] від 26.04.2019 року та оригінали інших документів, на підставі яких був посвідчений даний оскаржуваний заповіт, були вилучені невідомою особою, який назвався слідчим слідчого відділу Печерського районного управління ГУ НП в м. Києві Кузнецовим Олександром Вікторовичем, однак така особа ніколи не перебувала на даній посаді в даній державній установі, з Київського державного нотаріального архіву 3.09.2020 року о 12-04 годин на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Писанця В.А. від 10.08.2020 року у справі №757/30376/20-к, яка до канцелярії Печерського УП ГУ НП в м. Києві для виконання не надходила. З урахуванням вказаного, суд вважає, що обґрунтування позовних вимог позивачем та її представником є безпідставними та необґрунтованими, оскільки оскаржуваний заповіт [PERSON] від 26.04.2019 року був посвідчений уповноваженою особою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В., складений у письмовій формі з зазначенням в ньому місця, дати та часу його складання, він містить особистий підпис заповідача [PERSON] , приватний нотаріус особисто перевірила особу заповідача і його дієздатність, здійснила державну реєстрацію заповіту у Спадковому реєстрі. Тобто, оскаржуваний заповіт повністю відповідає вимогам ст.1247-1248 ЦК України та правовим висновкам Постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2020 року в справі № 376/946/17 (провадження №61-14829св18), якою зазначено, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі, наявність підпису забезпечує ідентифікацію сторони (сторін) правочину та цілісність документу, в якому втілюється правочин та Постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 9 червня 2022 року в справі № 369/1913/17 (провадження №61-12004св21), в якій зазначено, що під час посвідчення заповіту нотаріусом має бути дотримано порядок його посвідчення. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складання заповіту, дати і місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який підписаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Крім того, нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто не породжує, змінює чи припиняє цивільні права та цивільні обов`язки. Рішення суду прийняте за негаційним позовом лише констатує нікчемність правочину, оскільки вона встановлена в нормі закону. Недопустимість негаційного позову пояснюється тим, що при оспорюванні має існувати предмет оспорювання (договір/правочин). Проте оспорювання відсутнє у зв`язку з тим, що нікчемність правочину передбачена імперативною нормою закону. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі №463/5896/14-ц та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 4.06.2019 року у справі №916/3156/17 зазначено про недопустимість пред`явлення негаційного позову, вказавши, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). В такому разі визнання такого правочину недійсним не вимагається. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. Таким чином, спір про нікчемність вказаного заповіту між позивачем і відповідачем відсутній. Ствердження позивача та її представника про те, що нікчемність заповіту [PERSON] полягає у порушенні приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. порядку та строків його реєстрації у спадковому реєстрі, сплатою державного мита за посвідчення заповіту від імені заповідача після його смерті, відсутність оригіналу заповіту на час розгляду даної цивільної справи, тощо, не є підставами для визнання заповіту [PERSON] нікчемним, оскільки несвоєчасне здійснення державної реєстрації посвідченого заповіту в Спадковому реєстрі не зумовлює його нікчемність та не є підставою для оскарження заповіту, так як несвоєчасне подання 17.05.2019 року, вже після смерті заповідача, приватним нотаріусом до державного підприємства «Національні інформаційні системи» заяви про реєстрацію заповіту [PERSON] у Спадковому реєстрі є порушенням, допущеним саме приватним нотаріусом, яке не впливає на волевиявлення спадкодавця щодо розпорядження власним майном, а лише свідчить про недобросовісне виконанням приватним нотаріусом Змисловською Т.В. своїх обов`язків щодо вчинення зазначених нотаріальних дій, що чітко відображено у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 17 листопада 2021 року в справі № 755/8776/18 (провадження №61-4841св20). Відсутність оригіналу заповіту, неможливість встановлення його місця знаходження (перебування) у зв`язку з цим неможливість встановити справжню волю спадкодавця, на увагу суду також не заслуговують, оскільки з матеріалів справи вбачається завірена належним чином копія заповіту [PERSON] від 26.04.2019 року, надана судові державним нотаріусом Київського державного нотаріального архіву Гуль Лідією Олександрівною на ухвалу суду (т.6, а.с.20), яка підтверджує справжню волю спадкодавця [PERSON] щодо укладення оскаржуваного заповіту. Вказані обставини повністю кореспондуються з висновком у Постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 18 вересня 2019 року в справі №204/9143/13-ц (провадження №61-24791св18). А невчасна сплата державного мита за посвідчення заповіту не є правовою підставою для визнання заповіту недійсним (нікчемним), оскільки ці обставини не спростовують волевиявлення заповідача [PERSON] та не свідчать про порушення вимог щодо форми і порядку посвідчення вказаного заповіту. Даний висновок є аналогічним висновку, здійсненому у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року в справі №564/1226/16-ц (провадження № 61-1342св18). Також суд не може покласти в основу рішення пояснення позивача та її представника про те, що 26.04.2019 року о 17-00 годин заповідач [PERSON] не міг бути присутнім в приміщенні здійснення нотаріальних дій приватного нотаріуса Змисловської Т.В., так як мобільний телефон, яким користувався [PERSON] , був відсутнім в зоні дії вказаної адреси, надавши суду копію протоколу огляду документів від 10.11.2020 року та паперовий файл з зображенням карти-схеми місця знаходження офісу приватного нотаріуса Змисловської Т.В. (т.1, а.с.52-54), оскільки вказані учасники справи не надали доказів про постійне носіння [PERSON] свого мобільного телефону і саме за номером [NUMBER] з собою протягом всього дня 26.04.2019 року, а також вони спростовуються описаними вище доказами. Аналізуючи докази зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки описані вище підстави позову не є підставами для визнання заповіту укладеного [PERSON] 26.04.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. і зареєстрованого 17.05.2019 року у реєстрі за №544, нікчемним, тому в задоволенні даної частини позову необхідно відмовити. А сама безпосередньо нікчемність даного заповіту судом не встановлена. Відповідно до ч.1-2, ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. В подальшому відповідач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гречаної Р.Т. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно померлого [PERSON] . Як вбачається з тексту позову позивач [PERSON] обґрунтовує позовну вимогу про визнання виданих [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за заповітом недійсними на підставі виключно незаконних дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гречаної Р.Т. На підставі Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України приватний нотаріус Гречана Р.Т. за допомогою реєстру заповітів встановила наявність зареєстрованого заповіту [PERSON] , який заповідав все своє майно на випадок його смерті своїй дружині [PERSON] , відповідачу по справі (т.1, а.с.36). Оскільки у [PERSON] при зверненні до нотаріуса не було оригіналу заповіту, який видавався заповідачу [PERSON] , тому приватний нотаріус Гречана Р.Т. згідно того ж Порядку звернулась з офіційним запитом до приватного нотаріуса Змисловської Т.В. про надання дублікату такого заповіту. Отримавши від приватного нотаріуса Змисловської Т.В. оригінал дублікату оскаржуваного заповіту [PERSON] , вона 9.12.2019 року видала [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом (т.1, а.с.41; 44; т.2, а.с.139-140). За змістом ч.1, ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки на день видачі вказаних свідоцтв про право на спадщину за заповітом, так і на день ухвалення даного судового рішення не існувало рішень суду, які б набрали законної сили, щодо визнання заповіту [PERSON] від 26.04.2019 року з будь-яких підстав недійсним, даний заповіт не має ознак нікчемності, і у задоволенні цієї вимоги судом по даній справі було відмовлено, при цьому приватний нотаріус Гречана Р.Т. видала їх [PERSON] на законних підставах без будь-яких порушень діючого законодавства як особі, яка мала право на спадкування, тому в задоволенні частини позову позивача [PERSON] про визнання свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 9.12.2019 року, виданих на нотаріальних бланках НОЕ №654288 та НОЕ №654289, недійсними необхідно відмовити в повному обсязі. Як регламентовано ч.9, ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову позивача [PERSON] в повному обсязі, тому судові необхідно скасувати заходи забезпечення позову, що містяться в ухвалі судді Дарницького районного суду м. Києва Гусак О.С. від 31.08.2021 року, про накладення арешту на транспортний засіб „PEUGEOT", модель 3008, загальний легковий універсал-В, 1997 року випуску, коричневого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с.112-114), потреба у яких відпала.

Outcome: dismissed