Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк», в якому просить визнати дії відповідача протиправними, зобов`язати віднести сплачену суму коштів в розмірі 20000 грн. відповідно до пункту 2.1 додаткової угоди №R01.00502.006358734/1 від 18.04.2024 до Кредитного договору №R01/00502.006358734 від 12.02.2020 на погашення тіла кредиту відповідно до вимог чинного законодавства, та надати правильну довідку до органів Державної фіскальної служби України з інформацією, щодо прощення суми боргу, де суму боргу за тілом кредиту зменшено на внесену суму 20000 грн. до 14395.48 грн. В обґрунтування поданого позову покликається на те, 18.04.2024 між ним та АТ «Ідея Банк» було підписано додаткову угоду №R01.00502.006358734/1 до кредитного договору №R01/00502.006358734 від 12.02.2020, з метою врегулювання відносин з банком. Відповідно до пункту 2.1 вищевказаної угоди, позивачем 18.04.2024 було внесено 20000 грн. на погашення частини заборгованості з метою подальшого прощення боргу. 30.11.2024 позивач отримав повідомлення від банку, в якому було вказано, що йому прощено за вищевказаним договором борг у розмірі 64751,04 грн., а саме: заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 34395,48 грн.; заборгованість за процентами користування кредитом та за платою за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 30355,56 грн. Позивач зазначає, що з 01.11.2022 він призваний на військову службу під час мобілізації в особливий період до лав Збройних Сил України, приймає участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та, відповідно до ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2012-ХII від 20.12.1991, йому не нараховуються штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом. Відтак просить позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 05.05.2025 відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 23.05.2025 представник відповідача Трофімова Л. через канцелярію суду подала відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву представник покликається на те, що 18 квітня 2024 року між АТ «Ідея Банк» та позивачем укладена додаткова угода №R01.00502.006358734/1 до кредитного договору №R01.00502.006358734 від 12.02.2020, згідно якої сторони визнали та підтвердили наявність боргу позичальника за кредитним договором станом на дату укладання цієї угоди в сумі 84751,04 грн., що складається з заборгованості за основною сумою боргу - 48187,87 грн. та заборгованості за процентами - 46187,87 грн. Тобто позивач на момент підписання договору усвідомлював свої дії і погодився на суми вказані в угоді. Зокрема зазначає, що позивач не надав належних та достатніх доказів на підтвердження приналежності останнього до осіб, що мають пільги визначені п.15 ст.14 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Окрім того, на момент підписання угоди такі документи теж були відсутні. Відтак просить відмовити у задоволенні позову. 03.06.2025 представник позивача Мукан І.В. через підсистему Електронний суд подав відповідь на відзив. В обґрунтування відповіді на відзив представник зазначає, що посилання представника відповідача на додаткову угоду є недоречним, оскільки її умови не можуть суперечити нормам закону. Окрім того, представник звертає увагу на лист Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142, згідно з яким документами, що підтверджують призов військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації, можуть бути, зокрема, довідка, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини. Також зазначає, що інформація про мобілізацію позивача [PERSON] була надана представнику АТ «Ідея Банк» до підписання додаткової угоди №R01.00502.006358734/1 від 18.04.2024 через месенджер «Viber», а також шляхом надсилання відповідних документів до банку через АТ «Укрпошта» 03.05.2024 та 30.06.2024. 04.06.2025 позивач [PERSON] подав до суду письмові пояснення, у яких підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив такі задоволити. Сторони у справі про судовий розгляд даного позову повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Судом встановлено, що 12.02.2020 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №R01.00502.006358734, згідно якого позивач отримав кредит в сумі 39385,88 грн. /а.с.6/ Частиною 1 ст.509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Також судом встановлено, що 01.11.2022 [PERSON] призваний на військову службу на підставі мобілізаційного розпорядження начальника [INFO] та перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] , що підтверджується витягом із наказу командира військової частини [NUMBER] [PERSON] від 01.11.2022 та довідкою №144 від 02.02.2024, виданою ТВО командира військової частини [NUMBER] [PERSON] /а.с.20-21/ Відповідно до ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Статтею 3 даного Закону визначено, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей. Відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, на позивача поширюються пільги, передбачені ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з моменту призову на військову службу, тобто з 01.11.2022. 18.04.2024 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено додаткову угоду №R01.00502.006358734/1 до кредитного договору №R01.00502.006358734 від 12.02.2020, відповідно до умов якої сторони визнали та підтвердили наявність боргу позичальника, станом на дату укладання додаткової угоди, в сумі 84751,04 грн., яка складається з: заборгованості за основною сумою боргу, що становить 38563,17 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом, що становить 46187,87 грн.; заборгованості за платою (комісією) за обслуговування кредитної заборгованості (кредиту), що становить 0.00 грн. /а.с.5/ Також, сторони домовилися про дострокове припинення дії кредитного договору за умови, що позичальник зобов?язується повернути банку, в строк не пізніше 5 (п?яти) банківських днів від дати укладання цієї додаткової угоди, частину боргу за кредитним договором в сумі 20000 грн., а також компенсувати банку невідшкодовані витрати, зазначені в п. І додаткової угоди в сумі 0.00 грн., а всього разом сплатити 20000 грн. 18.04.2024 [PERSON] вніс 20000 грн. на погашення частини заборгованості з метою подальшого прощення боргу, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №5924913 /а.с.10/. Згідно листа АТ «Ідея Банк» від 25.11.2024 №12.1.4/27601, 21.10.2024 банк здійснив прощення боргу позичальника в розмірі 64751,04 грн., а саме: заборгованості за основною сумою боргу, що становить 34395,04 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом, та за платою за обслуговування кредитної заборгованості, що становить 30355,56 грн. /а.с.11/. 09.12.2024 [PERSON] направив звернення до АТ «Ідея Банк», де зазначив, що з 01.11.2022 він призваний на військову службу під час мобілізації в особливий період до лав Збройних Сил України та, відповідно до ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», просить віднести сплачені ним 20000 грн., відповідно до п.2.1. додаткової угоди №R01.00502.006358734/1 від 18.04.2024 до кредитного договору №R01.00502.006358734 від 12.02.2020, на погашення тіла кредиту /а.с.13-21/. 08.01.2025 АТ «Ідея Банк» надав [PERSON] відповідь №Вих.Зв-К-2025, з якої вбачається, що станом на 08.01.2025 зобов`язання за кредитним договором №R01.00502.006358734 від 12.02.2020 виконано в повному обсязі, угоду закрито, відтак в банку відсутні підстави для перерахунку відсотків за період користування кредитними коштами /а.с.22/. У відповідь на повторне звернення [PERSON] від 21.01.2025 щодо здійснення перерахунку заборгованості, АТ «Ідея Банк» зазначило, що на період дії кредитного договору №R01.00502.006358734 від 12.02.2020, позивачем не було надано документів які б підтверджували факт призову під час мобілізації на особливий період або факт участі в АТО/ООС, а такі були надані вже після виконання кредитних зобов`язань, відтак у банку відсутні правові підстави для перерахунку та повернення нарахованих відсотків за період користування кредитними коштами. Також, стороною позивача не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що до укладення додаткової угоди №R01.00502.006358734/1 від 18.04.2024 [PERSON] надав АТ «Ідея Банк» документи з метою реалізації свого права на пільги, передбачені ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». При цьому, суд критично оцінює долучені позивачем скріншоти з додатку «Viber», оскільки з таких не вбачається, що [PERSON] , перед підписанням додаткової угоди №R01.00502.006358734/1 від 18.04.2024, повідомляв представника АТ «Ідея Банк» про те, що він є військовослужбовцем. Щодо відправки позивачем поштової кореспонденції від 09.12.2024 та 21.01.2025 на адресу АТ «Ідея Банк», суд зазначає, що такі звернення позивача мали місце вже після припинення дії кредитного договору та додаткової угоди. У постанові від 18.01.2023 у справі №642/548/21 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду прийшов до висновку, що задовольняючи позов та зобов`язуючи банк здійснити перерахунок і зарахувати позивачу раніше сплачені та стягнуті кошти за користування кредитом в суму заборгованості за тілом кредиту з урахуванням положень ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд першої інстанції, з рішенням якого в цій частині погодився апеляційний суд, виходив з того, що починаючи з 17.03.2014 (введення особливого періоду в Україні) позивачу як військовослужбовцю Збройних Сил України не повинні були нараховуватися штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань, а також проценти за користування кредитом, тому нарахування банком будь-яких процентів та їх погашення за рахунок плати за користування кредитним лімітом, є протиправним. Однак, як зазначив Верховний Суд, вказаний висновок судів попередніх інстанцій ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, з огляду на таке. В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі №320/8618/15 та в постанові Верховного Суду від 05.08.2020 у справі №712/9613/15 вказано, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми, які підлягають стягненню. Нарахування позивачу пені (штрафу тощо) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства. Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідносин повністю або частково на підставі пункту 7 частини другої статті 16 ЦК України. Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільних правовідносин та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги. Нарахування позивачу пені (штрафу тощо) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства. Суд враховує вказані вище правові позиції Верховного Суду і приходить до висновку, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача віднести сплачену суму коштів в розмірі 20000 грн., відповідно до пункту 2.1 додаткової угоди №R01.00502.006358734/1 від 18.04.2024 до кредитного договору №R01/00502.006358734 від 12.02.2020, на погашення тіла кредиту за наявної у нього на момент спірних відносин пільги (звільнення від обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом, штрафні санкції та пеню за невиконання зобов`язань за кредитним договором за період проходження військової служби) не підлягають до задоволення. Окрім того, суд звертає увагу, що твердження позивача про те, що внесені ним 20000 грн. пішли на погашення процентів за кредитним договором є необгрунтованим, оскільки з повідомлення АТ «Ідея Банк» від 25.11.2024 №12.1.4/27601 вбачається, що заборгованість позивача зменшилась як за основною сумою боргу, так і за процентами. Згідно положень частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Також, суд зазначає, що кредитний договір №R01/00502.006358734 укладено 12.02.2020, а право пільги, відповідно до ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивач набув лише 01.11.2022, з моменту призову на військову службу, отже за цей період [PERSON] нараховувались відсотки, згідно умов кредитного договору №R01/00502.006358734. Відтак відсутні підстави вважати, що внесені [PERSON] , згідно додаткової угоди №R01.00502.006358734/1, 20000 грн. повинні бути зараховані лише на погашення тіла кредиту. При зверненні до суду з позовом позивач був звільнений від сплати судового збору відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed