Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування вимог вказує, що з 29.07.2006 року по 04.07.2013 року матір позивача перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.11.2013 року з відповідача на користь позивача стягувались аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 його доходів щомісячно до досягнення сином повноліття. На разі, позивач є повнолітньою особою і 01.10.2024 року зарахований на навчання до Поморського університету в Скупську Республіки Польща. Термін закінчення університету 30.07.2027 рік (денна форма навчання). Навчання на денній формі позбавляє [PERSON] можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги. З огляду на наведене, позивач просить ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на його утримання, у розмірі 1/3 чистини від всіх його доходів щомісячно, до закінчення ним навчання, а також витрати з надання правничої допомоги у розмірі 8\~000 грн. Ухвалою суду від 02.06.2025 року у справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження. 26.06.2025 року на адресу суду надійшов відзив сторони відповідача, в якому представник відповідача заперечує позов. Вказує, що представником позивача не долучено докази на підтвердження доходу матері позивача та докази витрат на утримання дитини під час навчання. Відповідно до записів військового квитка [PERSON] перебуває в складі ЗСУ з 10.10.2014 року, є учасником бойових дій. 12.06.2024 року під час виконання бойового завдання він отримав тяжке поранення. У зв`язку із цим, відповідач переніс понад шість оперативних втручань. На разі, [PERSON] готуються документи для встановлення інвалідності. Кірм того, позивач зареєстрований за адресою відповідача, який сплачує за нього комунальні послуги. За рішенням суду, до досягнення сином повноліття [PERSON] отримала аліменти у великих розмірах, оскільки [PERSON] сплачували кошти за перебування на передовій лінії фронту. На даний час виплати у відповідача відсутні. Відтак, підстави для задоволення вимог відсутні. Позивач та його представник в письмовій заяві просили здійснювати розгляд справи без їх участі, вимоги підтримала та просили задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, надала пояснення аналогічні викладеному у письмовому відзиві на позов. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 29.07.2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 04.07.2013 року (а.с.11-12). Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.9). На даний час [PERSON] є повнолітнім. 01.10.2024 року він зарахований на навчання Поморського університету в Скупську Республіки Польща. Термін закінчення університету 30.07.2027 рік (денна форма навчання) (а.с.14-16). Згідно ст. 5 Протоколу N 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом N 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 8, 9 ст. 7 СК України). Відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначає, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. За ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд зауважує, що мінімальний розмір аліментів на повнолітню дитину законом не встановлений. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та зобов`язання щодо утримання. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є військовослужбовцем (призваний на військову службу по мобілізації з 24.02.2025 року). На разі проходить лікування у зв`язку з отриманням поранення при виконанні бойового завдання (а.с.53-72), доказів наявності інших утриманців не надано. Відомості про зміну сімейного стану відсутні. Інших доказів, які б свідчили про неможливість надавати матеріальну допомогу, судом не встановлено. Суд зауважує, що твердження представника відповідача щодо відсутності факту отримання грошового утримання з лютого 2025 року по час розгляду справи не підтверджено належними доказами. Відомостей про звільнення [PERSON] з військової служби не надано, факту наявності у відповідача статусу особи з інвалідністю не встановлено. Відтак судом не встановлено факту неможливості надання фінансової допомоги з боку відповідача. Доводи відповідача про те, що він сплачує житлово-комунальні послуги за позивача, не впливають на спростування обов`язку й можливості позивача сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина. З урахуванням того, що повнолітній син відповідача продовжує навчання на денній формі навчання, можливості працевлаштуватися немає, перебуває на утриманні матері, - суд вважає, що він дійсно потребує матеріальної допомоги. Отже, судом встановлена обов`язкова сукупність юридичних фактів, що передбачають обов`язок батьків утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчатися після досягнення повноліття: досягнення [PERSON] віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ним навчання у вищому навчальному закладі, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у відповідача можливості надавати таку допомогу. При вирішенні справи суд бере до уваги ту обставину, що обов`язок по утриманню дитини, в тому числі й повнолітньої, покладається на обох батьків у повній мірі. Виходячи з принципів розумності та справедливості, з урахуванням стану здоров`я відповідача, з нього необхідно стягнути аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання. Такий розмір аліментів є розумним і необхідним для забезпечення мінімальних потреб, необхідних для утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", - судовий збір в сумі 1211,20 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. Статтею 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. З матеріалів справи вбачається, що будь-яких доказів на підтвердження факту надання такої допомоги крім копії ордеру на надання правничої допомоги стороною не надано. Заяви про те, що вказані докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення стороною позивача не подано. Відтак, підстави для стягнення з відповідача суми витрат на адвоката відсутні.

Outcome: partial