Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визнати за нею право власності на 7/8 частину квартири загальною площею 66,9 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] та на 7/8 частину гаражу № [NUMBER] загальною площею 20,5 кв.м., розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, «Гранит на Донецькому шосе, 170» автогаражний кооператив» в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] загинув на фронті син позивачки [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть N? 00035440519.Після смерті сина на території України відкрилася спадщина, оскільки спадкодавцю на час смерті належала квартира за адресою: [ADDRESS] та гараж № [NUMBER] в обслуговуючому кооперативі «Гранит по Донецькому шосе, 170» в м. Дніпро.Зазначена квартира [ADDRESS] була набута спадкодавцем у приватну власність на підставі Договору купівлі продажу від 22.08.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мартиненко Н.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 2722. А от гараж був зареєстрований за сином позивачки 06.03.2014 року Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області.У встановлені діючим законодавством строки - 04.08.2022 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни й подала заяву на оформлення спадщини. Протягом 2022- 2023 років позивач зібрала й подала нотаріусу всі необхідні документи для оформлення спадщини після смерті її сина.04.08.2023 року приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Лозенко Валентиною Володимирівною було видано свідоцтва на право на спадщину на 1/8 частину квартири за адресою : [ADDRESS] ( що становить 1/4 частку від загальної кількості спадкоємців) та на 1/8 частку гаража № [NUMBER] , що розташований за адресою: [ADDRESS] » автогаражний кооператив (що становить 1/4 частку від загальної кількості спадкоємців).У видачі свідоцтва на 3/4 частки на наведені вище об?єкти нерухомості нотаріусом було відмовлено, про що нотаріусом було винесено Постанову 13.08.2023 року.При цьому в якості підстави для відмови приватний нотаріус зазначила, що - оскільки наявні інші спадкоємці після смерті померлого : діти померлого - його син [PERSON] , [INFO] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] на 1/4 частку; його син [PERSON] , [INFO] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] на 1/4 частку; його син [PERSON] , [INFO] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] на частку. Також приватний нотаріус зазначила, що в майні померлого наявна частка у спільній сумісній власності подружжя з [PERSON] . Враховуючи, що після відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини звернулась лише позивачка. Вона єдина прийняла спадщину за законом після смерті свого сина, проте вважає своє право порушеним, тому що отримала право власності лише на 1/8 частку спадкової маси. Квартиру і гараж не вважає сумісною власністю подружжя , тому що це нерухоме майно було придбане за особисті кошти сина ще до шлюбу і лише завершення оформлення права власності відбулось після шлюбу. Спадкоємці сина дружина з дітьми ще в 2015 році виїхали до російської федерації і до теперішнього часу в Україну не приїздили, спадщину не прийняли. Тому просить суд визнати за нею право на все спадкове майно, що залишилось після смерті сина. Представник відповідача Дніпровської міської ради надав відзив на позовну заяву та вважає, що вимога позивача не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об?єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельні ділянки, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Статтею 1270 ЦК України регламентовано, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Так, ч. 1 ст. 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відтак, в матеріалах позовної заяви зазначено, що «колишня дружина спадкодавця - Відповідач-1, [PERSON] разом з дітьми виїхала на постійне місце проживання до російської федерації ще у 2015 році. Це підтверджується довідкою». Однак, довідка вих. № 0.64-18979/0/15-17 від 13.06.2017р. містить інформацію тільки щодо перетину 29.05.2015р. кордону [PERSON] та [INFO] - [PERSON] . Іншої інформації в базі не виявлено. Інформації щодо перетинання державного кордону України громадянином України [PERSON] , [INFO] , в зазначений період в базі даних не виявлено. Відтак, неможливо встановити, чи дійсно [PERSON] разом з дітьми перетнула кордон України із російською федерацією, проживає постійно там, а також неможливо підтвердити тези Позивача у її позовній заяві щодо «..Відповідач-1 та її сини ставляться вороже до України та називали за життя спадкодавця нацистом та бендеровцем. Старий син спадкодавця - Відповідач-2, якому наразі 23 роки взагалі служить в армії російської федерації». Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Окрім того, договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] був підписаний сторонами та посвідчений нотаріусом 22.08.2001р. На цей час [PERSON] та [PERSON] вже перебували у шлюбі. Відтак, відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім?ю (в редакції на момент вчинення правочину, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відтак, оскільки шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 20.01.2001р., а квартира [ADDRESS] перейшла у власність [PERSON] [INFO] , отже це майно було нажите подружжям за час шлюбу і є їх спільною сумісною власністю. Право власності на гараж № [NUMBER] у автогаражному кооперативі «Гранит на Донецькому шосе, 170» було зареєстровано 03.02.2014р. На даний момент подружжя все ще перебувало у шлюбі, відтак гараж є майном, яке було нажите подружжям за час шлюбу і є їх спільною сумісною власністю. Додатково необхідно звернути увагу суду, що Відповідачі могли не знати про смерть спадкодавця, що в подальшому при поданні позовної заяви про поновлення строку на прийняття спадщини може бути визнано судом як поважні причини пропуску. Ухвалою суду від 02.08.2024 року відкрите провадження в справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 24.09.2024 року витребувано від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу копію спадкової справи, а із Головного центу обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформації по перетин кордону [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за період з 27.05.2015 по час звернення. Ухвалою суду від 05.02.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка та представник позивача підтримали позов та просили задовольнити. Представник відповідача Дніпровської міської ради проти задоволення позову заперечував, вважає вимоги не доведеними. Вислухавши позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши заяви по суті спору та надані докази, суд встановив наступні фактичні обставини. На підставі копії свідоцтва про народження судом встановлено, що позивачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] , а тому в розумінні ст.4 ЦПК України має право на звернення з цим позовом за захистом права, яке вона вважає порушеним в цих правовідносинах. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 00035440519 від 25.04.2022 року встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , про що складений актовий запис № 00143599099 від 25.04.2022 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Із копій матеріалів спадкової справи № 26/2022 після смерті [PERSON] позивачка [PERSON] 24.05.2022 року у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті сина. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом встановлено, що позивачка отримала у спадщину після смерті сина 1/8 частку квартири загальною площею 66,9 кв.м., житловою площею 43,2 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] та 1/8 частку гаражу № [NUMBER] загальною площею 20,5 кв.м., розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, «Гранит на Донецькому шосе, 170» автогаражний кооператив» В копії свідоцтва про право на спадщину зазначено що спадщина складається із частки гаража та частки спірної квартири, тому що і квартира і гараж є спільною сумісною власністю подружжя та частка визначалась з урахуванням спадкоємців дітей спадкодавця [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Постановою приватного нотаріуса від 13.09.2023 Ляховецькій відмовлено у вчиненні нотаріальних дій з тих підстав, що на частку в майні спадкодавця є частка його трьох синів , а частка в майні ( квартира, гараж) належить його дружині на праві сумісної власності подружжя . Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб встановлено, що спадкодавець [PERSON] 20.01.2001 року одружився , його дружиною була [PERSON] . 05.11.2020 року внесені відомості про зміну актового запису про розірвання шлюбу на підставі рішення Індустріального районного суду м.Дніпра про розірвання шлюбу від 18.05.2017 року. Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть відомості про смерть [PERSON] відсутні. Згідно з інформацією із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження спадкодавець на момент смерті був батьком трьох дітей : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до інформації відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг Дніпровської міської ради встановлено, що на день смерті [PERSON] за місцем реєстрації його місця проживання зареєстровані [PERSON] дружина, сини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Із копії договору купівлі-продажу квартири серії АЕВ №896037 встановлено,що договір купівлі продажу квартири за адресою [ADDRESS] був укладений та посвідчений нотаріусом 22.08.2001 року. Зазначено, що грошові кошти за квартиру були передані до укладення угоди. Відповідно до договору про завдаток, укладеному на Товарній біржі «Біржа нерухомості «Центральна» від 05.01.2001 року між [PERSON] та [PERSON] за участю брокера [PERSON] було укладено попередній договір купівлі- продажу квартири , за яким покупець Ляховецький сплатив продавцю за квартиру за адресою [ADDRESS] грошові кошти в сумі 30800 грн. Зазначено, що договір купівлі продажу квартири має бути оформлений нотаріально не пізніше серпня 2001 року Із листа КП «Дніпровське бюро технічної інвентаризації від 30.05.2022 року встановлено, що станом на 31.12.2012 року , що [PERSON] має право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2001 року, виданий приватним нотаріусом ДМНО Мартиненко за р/н 2722 , зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №342п за реєстровим номером 35-70 Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру іпотек,Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що гараж № [NUMBER] автогаражного кооперативу « Гранит по Донецькому шосе,170» в м.Дніпро зареєстрований в держреєстрі за № [NUMBER] 03.02.2014 належить [PERSON] розмір частки 1/1 на підставі свідоцтва про право власності серії номер [NUMBER] ,виданого 06.03.2014 року. Разом з тим, відповідно до довідки №15 від 12.11.2024 року Автогаражного кооперативу «Гранит» по Донецькому шосе ,170 встановлено, що [PERSON] був членом гаражного кооперативу на під ставі рішення виконкому Індустріального району від 17.05.1991 року №246 і йому належить гараж, побудований ним за власні кошти в 1992 році , пайовий внесок сплачено в повному обсязі. Із копії інформації наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби від 13.06.2017 року встановлено , що 29.05.2015 року виїхав із України [PERSON] , [INFO] є інформація про виїзд із України [PERSON] . Інформація про перетин кордону [PERSON] відсутня. Із інформації наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби 07.11.2024 року встановлено, що відомості про перетин кордону України [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відсутні. Таким чином, предметом судового розгляду є правовідносини, що стосуються спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а тому до цих правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК України 2004 року в редакції чинній на час виникнення правовідносин. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яким відповідно до наданих документів є квартира [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об?єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельні ділянки, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Судом встановлено, що до складу спадщини входять квартира за адресою: [ADDRESS] та гараж № [NUMBER] в обслуговуючому кооперативі « [ADDRESS] . Відповідно до матеріалів нотаріальної справи нотаріус зазначене майно визнав спільною сумісною власністю подружжя і визначив долю спадкодавця від цього нерухомого майна, з чим не погодилась позивачка. Дослідивши надані суду докази щодо об`єктів зазначеної нерухомості суд встановив , що шлюб між спадкодавцем та відповідачем [PERSON] був зареєстрований 20.01.2001 року , а квартира [ADDRESS] була набута спадкодавцем на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу від 22.08.2001 року. Враховуючи, квартиру набуто 22.08.2001 року, то для вирішення питання щодо моменту виникнення права власності подружжя на спірну квартиру, повинні застосовуватися положення Кодексу про шлюб та сім?ю України . Згідно зі ст. 22 Кодексу про шлюб та сім?ю України (чинного на час придбання спірного майна) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. 24 Кодексу про шлюб та сім?ю України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. За змістом вказаних норм майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. При цьому, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 Кодексу про шлюб та сім?ю України). Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності. При цьому, тягар доказування, що вказане майно не належить до спільного сумісної власності, покладається на особу, яка заперечує факт набуття майна у спільну сумісну власність. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року № 6-843цс17. Оспорюючи належність квартири до спільної сумісної власності , позивачем надано копію договору про завдаток, укладеному на Товарній біржі «Біржа нерухомості «Центральна» від 05.01.2001 року між [PERSON] та [PERSON] за участю брокера [PERSON] відповідно до якого встановлено, що між попереднім власником спірної квартири та Ляховецьким було укладено попередній договір купівлі- продажу квартири , за яким покупець Ляховецький сплатив продавцю за квартиру за адресою [ADDRESS] грошові кошти в сумі 30800 грн. Зазначено, що договір купівлі продажу квартири має бути оформлений нотаріально не пізніше серпня 2001 року . Відповідачем Ляховецькою не надано належних доказів на спростування цих доказів, а тому суд вважає, що дійсно, спірна квартира була придбана за кошти [PERSON] , які належали йому до шлюбу. Кошти за квартиру були передані Ляховецьким покупцю до нотаріального посвідчення договору, про що зазначено в договорі купівлі-продажу та до шлюбу з Ляховецькою , а після шлюбу, відповідно до попереднього договору купівлі-продажу правочин був оформлений нотаріально. Суд також визнає роздільним майном подружжя [PERSON] гараж № [NUMBER] в обслуговуючому кооперативі «Гранит по Донецькому шосе, 170» в м. Дніпро, а саме, що він є власністю [PERSON] , не зважаючи на те , що право власності на нього було оформлене 03.02.2014 року, т ому що фактично на підставі довідки №15 від 12.11.2024 року Автогаражного кооперативу «Гранит» по Донецькому шосе ,170 встановлено, що [PERSON] з 1991 року був членом гаражного кооперативу на підставі рішення виконкому Індустріального району від 17.05.1991 року №246, побудував гараж та вніс пайові внески в 1992 році , тобто за власні кошти, до реєстрації шлюбу в 2001 році. Таким чином, суд вважає, що до спадщини , що відкрилась після смерті Ляховецкього входить 1/1 спірної квартири і 1/1 спірного гаража. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (Ст. 1269 ЦК України ). Статтею 1270 ЦК України регламентовано, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Так, ч. 1 ст. 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що позивачка є спадкоємцем першої черги після смерті свого сина [PERSON] , який помер [INFO] . У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.( Стаття 1261 ЦК України) Судом встановлено, що на момент смерті спадкодавець був розлучений з дружиною [PERSON] . Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї ( ст.1268 ЦК України Вирішуючи питання кола спадкоємців після смерті [PERSON] судом встановлено, що до кола спадкоємців першої черги входять позивачка , яка є матір`ю спадкодавця , та троє дітей померлого, які були зареєстровані за останнім місцем проживання спадкодавця, двоє з яких є неповнолітніми на момент смерті батька. Виходячи із положень ст.1269 ЦК України строк для звернення з заявою про прийняття спадщини протягом 6 місяців з дня її відкриття стосується спадкоємця, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем. Виходячи із норм Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» ( ст.16 ), в редакції яка діяла на момент смерті спадкодавця, місце проживання особи, яке на день набрання чинності цим Законом підтверджувалося пропискою або було відповідно зареєстроване, вважається зареєстрованим. Таким чином повнолітні і неповнолітні діти спадкодавця, які були зареєстровані зі спадкодавцем на момент його смерті, не втратили право на спадкування і в той же час ніхто з них чи їх опікунів /піклувальників не відмовився від спадщини в строк, встановлений ст.1268 ЦК України і на тепер втратили таке право відмовитись від спадщини, а тому вони прийняли спадщину. З цих підстав суд не приймає показання свідків [PERSON] і [PERSON] про не проживання відповідачів в квартирі позивача на момент його смерті. Таким чином, частка кожного спадкоємця після смерті [PERSON] становить від всієї спадкової маси. Враховуючи, що позивачка прийняла спадщину в розмірі 1/8 частки на спірну квартиру і гараж, за нею необхідно визнати в порядку спадкування додатково право власності на 1/8 частку спірного гаража та на 1/8 частку спірної квартири. В іншій частині позову слід відмовити. Судові витрати складаються із судового збору 5573,33 грн , який сплачений позивачкою в повному обсязі при зверненні з позовом, враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, судові витрати підлягають розподілу пропорційно задоволених вимог. Позовні вимоги задоволені на 14 % , а тому на користь позивачки слід стягнуть з відповідачів [PERSON] , як законного представника неповнолітніх та [PERSON] 780 грн.26 копійок. Враховуючи, що Дніпровська міська рада не є вигодонабувачем за цим позовом, то суд не покладає на неї судові витрати.

Outcome: partial