Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-03 00:00:00

17 березня 2025 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту смерті. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є донькою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] та паспортом заявника. Вказує, що [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що [INFO] [PERSON] помер, перебуваючи у м. Шатура, Московської області (рф). Посилається на те, що не змогла отримати свідоцтво про смерть батька, оскільки з 24.02.2022 р. рф розпочала широкомасштабну війну проти України, з урахуванням чого припинено будь-яке співробітництво між установами юстиції України та країни - агресора. Вказує, що у зв`язку із відсутністю належних документів, оскільки відсутнє лікарське свідоцтво про смерть, а свідоцтво про смерть російського зразка не має юридичного значення та не приймається, необхідних для реєстрації смерті батька, було отримано письмову відмову від Голосіїського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у здійсненні державної реєстрації смерті [PERSON] . Заявник покликається на те, що встановлення факту смерті [PERSON] необхідно для здійснення реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті батька та для подальшої реалізації спадкових прав. Просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Осінники, Кемеровської області, який помер [INFO] в м. Шатура, Московської області, російської федерації. До проведення судового засідання представник заявника [PERSON] - [PERSON] подав до суду письмову заяву, просив заяву про встановлення факту смерті розглядати у їхній відсутності. Представник заінтересованої особи: Голосіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Самсоненко О.С. подала до суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника відділу. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Відповідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Факт смерті особи у певний час за відмови органів реєстрації актів цивільного стану зареєструвати факт смерті встановлюється за умови подання заявником документів про відмову органів реєстрації актів цивільного стану у реєстрації факту смерті, яка обумовлюється несвоєчасним зверненням до цих органів або відсутністю документів, які стверджують подію смерті. У разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану, орган реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. У матеріалах справи відсутнє підтвердження смерті [PERSON] , який помер [INFO] на території російської федерації, наявна лише копія свідоцтва про смерть видана 10.04.2024 року в рф. Таким чином, факт смерті уже зареєстрований іноземним органом реєстрації. Згідно роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Ключове значення, яке має встановлення факту смерті або народження особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ст. 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. 23.12.2022 набрав чинності Закон України від 01.12.2022 №2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993». Цим Законом передбачено зупинення у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України 22.01.1993 та Протоколу 1997 року до Конвенції, вчиненого від імені України 28.03.1997 та вихід України з Конвенції від 22.01.1993 та Протоколу від 28.03.1997. Так, дія Конвенції від 22.01.1993 та Протоколу від 28.03.1997 зупинена з 27.12.2022. Свідоцтво про смерть [PERSON] видано в рф 10 квітня 2024 року, тобто дане свідоцтво видано рф після повномасштабного вторгнення. П. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачає можливість встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. В матеріалах поданої заяви про встановлення факту смерті відсутні докази, що заявник зверталась до РАЦСу і їй було відмовлено, саме у реєстрації факту смерті [PERSON] . Так, заявником до матеріалів поданої до суду заяви про встановлення факту смерті додано лист Голосіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 22.06.2024 №1544/33.1-87 з якого вбачається, що заявник [PERSON] зверталась до данного відділу РАЦСу за видачею дублікату свідоцтва про смерть гр. [PERSON] , а не за реєстрацією смерті свого батька [PERSON] . Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження від 20.08.2024 року серії [NUMBER] , батьками заявника [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, заявником підтверджено, що [PERSON] був її батьком. У матеріалах справи відсутні докази проживання [PERSON] в рф, наявності будь-якого майна, отримання пенсії, докази перетину кордону між Україною та російською федерацією, тощо. Із копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого 29.10.2007 року вбачається, що [PERSON] народився [INFO] у м. Осінники, Кемеровської області, адреса реєстрації: [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 10 квітня 2024 року [PERSON] померла [INFO] в м. Шатура, Московської області, російської федерації, про що 10 квітня 2024 року складено запис акту про смерть №170249500006300090007, місцем державної реєстрації 95000063 відділом запису актів цивільного стану по міському окрузі Шатура головного управління запису актів цивільного стану Московської області. Тобто, дане свідоцтво видане на території рф, місцем смерті є територія рф, а саме: м. Шатура, Московської області, російської федерації. Заявник [PERSON] звернулась до суду для встановлення факту смерті батька [PERSON] з метою здійснення реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті батька та для подальшої реалізації спадкових прав. За положеннями статті 49 ЦК України актом цивільного стану є, зокрема, смерть фізичної особи, яка підлягає державній реєстрації відповідно до закону та обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. 1 та п. 2 ч. 4 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Статтею 317 ЦПК України, встановлено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2007 року №1064. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Подія смерті батька заявника [PERSON] - [PERSON] відбулася на території іноземної держави, яка не відноситься до території на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або до тимчасово окупованої території України, а тому в даному випадку Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», не може бути застосований. За пунктом 7 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Чинним законодавством передбачено певний порядок визнання документів, виданих органами іноземних держав на підтвердження факту смерті, а саме: їх легалізація в установленому законом порядку, або такий порядок може бути визначений міжнародно-правовим договором. Статтею 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Законом України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01 грудня 2022 року зупинено дію Мінської конвенції 1993 року. Отже, наразі у відносинах з російською федерацією та Республікою Білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України передбачено застосування положень Конвенції 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів та їх засвідчення апостилем згідно з Конвенцією. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При зверненні до суду заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланням на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Доказами, цього можуть бути: медичне свідоцтво, акт органів поліції, акт органів пожежного і водного нагляду та інші докази. Зазначені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13 травня 2022 року у справі № 478/1072/21, провадження № 61-1370св22. Заявник [PERSON] звертаючись до суду в порядку окремого провадження просить встановити факт смерті її батька [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Осінники, Кемеровської області, який помер [INFO] в м. Шатура, Московської області, російської федерації, про що вказаною державою видано свідоцтво про смерть. Посилання заявником на інші докази, які б свідчили про смерть [PERSON] , який помер [INFO] в м. Шатура, Московської області, російської федерації у матеріалах справи відсутні. Оскільки свідоцтво про смерть видано на підставі вимог чинного законодавства іноземної держави, на території якої помер батько заявника, то до нього підлягають застосуванню положення Конвенції 1961 року, а тому підстави для встановлення факту смерті [PERSON] в порядку окремого провадження та повторної видачі свідоцтва про смерть відсутні. Заявник не позбавлена можливості використовувати свідоцтво про смерть свого батька, видане компетентними органами іноземної держави при вирішенні питань щодо оформлення спадщини та здійсненні інших юридично значущих дій, тощо. Зважаючи, що заявником [PERSON] не надано доказів неможливості відновити свої права у інший спосіб, ніж встановлення факту смерті, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Осінники, Кемеровської області, який помер [INFO] в м. Шатура, Московської області, російської федерації. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed