Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

ТОВ "ВІН Фінанс"\~через свого\~представника \~за посадою [PERSON] звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 318633 від 19.09.2018 в сумі 23 217,17 грн. В обґрунтування\~позову зазначив,\~що 19.09.2018 між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] був укладений договір про надання фінансового кредиту № 318633, відповідно до умов якого відповідачці був наданий кредит у сумі 4 000,00 гривень строком на 30 днів, процентна ставка фіксована - 0,01% за кожен день користування кредитом. Відповідно до положень п. 3.4 договору у разі порушення строків виконання зобов`язань клієнтом останній зобов`язаний сплатити товариству за користування кредитом 1,8% від суми кредиту за кожен день прострочення. 12.04.2018 між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" (ТОВ "Він Фінанс") був укладений договір факторингу № 1, відповідно до умов якого та додаткової угоди № 12 від 12.04.2018 ТОВ "Авентус Україна" відступило права грошової вимоги за кредитним договором, укладеним із відповідачкою, ТОВ "ФК "Довіра та гарантія". Відповідачка зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 17 740,00 грн, з яких: 4 000,00 гривень - сума основного боргу; 2 160,00 гривень - сума боргу за процентами; штраф - 900 грн, пеня - 10 680 грн. Крім того, у відповідності до положень ст.\~625\~ЦК України відповідачка зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням 3 % річних та індексу інфляції. З огляду\~на викладене,\~позивач просить\~суд стягнути\~з відповідачки\~на свою\~користь \~заборгованість за\~кредитним договором\~№ 318633\~від 19.09.2018 в\~розмірі 23\~217,17\~грн,\~з яких:\~4\~000,00\~грн -\~сума основного\~боргу;\~2\~160,00\~грн -\~сума боргу\~за процентами;\~штраф -\~900\~грн,\~пеня -\~10\~680\~грн;\~інфляційні втрати\~в сумі\~3\~879,11\~грн;\~3\~%\~річних у сумі 1 598,06 грн та відшкодувати понесені судові витрати. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 09.06.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, справа призначена до судового розгляду без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачеві встановлений строк на подання відзиву. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Чигиринського районного суду Черкаської області № 35 від 19 червня 2025 року у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку проведений повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2025 головуючим суддею у вказаній цивільній справі визначений суддя Попельнюх А. О. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 27.06.2025 справа прийнята до свого провадження суддею Попельнюхом А.\~О. та призначена до судового розгляду без повідомлення учасників. Під час підготовки до розгляду справи по суті судом встановлено, що відповідачка [PERSON] правом подання відзиву на позов не скористалася, жодних заяв або клопотань суду не надала, у свою чергу представник позивача - за довіреністю [PERSON] проти ухвалення заочного рішення не заперечував. За таких обставин суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, дійшов висновку про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання сторони не викликалися. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. З аналізу позовних вимог та наданих письмових доказів судом встановлено, що між сторонами спору виникли кредитні правовідносини, відповідно їх правове регулювання відбувається нормами Глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України. На підставі частини першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У частинах першій, третій статті 509 ЦК України регламентовано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Тобто, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). На підставі ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. З наданих суду письмових доказів установлено, що 19.09.2018 між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] був укладений договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 318633, за умовами якого ТОВ "Авентус Україна" зобов`язалося надати відповідачці кредит у безготівковій формі на споживчі (покриття побутових витрат) потреби в сумі 4 000,00 грн строком на 30 днів шляхом перерахування коштів на банківський картковий рахунок, наданий клієнтом. Відповідачка, в свою чергу, зобов`язалася одержати та повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування ними та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с. 35-40). Як установлено з умов наведеного договору, його невід`ємною частиною є Правила надання коштів у позику, в тому і на умовах фінансового кредиту ТОВ "Авентус Україна", розміщені на сайті товариства. Відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (п. 1.7 кредитного договору). Процентна ставка за кредитом фіксована - 0,01 % за кожен день користування кредитом. Відповідно до положень п. 3. 4 договору у разі порушення строків виконання зобов`язань клієнтом останній зобов`язаний сплатити товариству за користування кредитом 1,8% від суми кредиту за кожен день прострочення. 12.04.2018 між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" був укладений договір факторингу № 1, відповідно до умов якого ТОВ "Авентус Україна" зобов`язується відступити ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ "Авентус Україна" за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 27-32). Зважаючи на те, що вказаний договір факторингу був укладений до укладення договору позики, заборгованість за яким, є предметом спору, судом прийнято до уваги, що за цим договором факторингу право вимоги означає права грошових вимог до боржників по сплаті боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. 18.02.2019 між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" була укладена додаткова угода № 12 до вказаного договору факторингу, якою сторони погодили викласти п. 3.1.1 і п. 3.1.2 в новій редакції, залишивши інші положення договору без змін. (а.с. 84) У відповідності до п. 4.1. вищевказаного договору факторингу право вимоги переходить від ТОВ "Авентус Україна" до ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" в день підписання ними відвідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. На виконання наведених умов договору факторингу 18.02.2019 між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" був підписаний відповідний Реєстр прав вимог № 13, з якого встановлено відступлення ТОВ "Авентус Україна" ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" права вимоги, зокрема до боржника за кредитним договором № 318633 від 19.09.2018 [PERSON] (а.с. 55-58). Як установлено з довідки № 84/25-АГ, виданої 03.04.2025 ТОВ "Авентус Україна", останнє підтверджує здійснення ТОВ "Він Фінанс" (до зміни найменування - ТОВ "ФК "Довіра та гарантія") розрахунків за відступлення права вимоги до позичальників ТОВ "Авентус Україна" на підставі вказаного договору факторингу (а.с. 62). Судом також установлений факт перерахування кредитних коштів в сумі 4 000 грн на картковий рахунок відповідачки 19.09.2018, маска картки [NUMBER] , код авторизації 251948, номер транзакції в системі WayForPay-creditplus-694018, про що свідчать дані довідки № 5590-ВП від 07.05.2025, виданої ТОВ ФК "ВЕЙ ФОР ПЕЙ" (а.с. 68). Суду не надано доказів повідомлення відповідачки про відступлення прав вимог, однак судом прийнято до уваги, що у відповідності до ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Крім того судом установлено, що законом не встановлена заборону заміни кредитора без згоди боржника у зобов`язаннях по вказаному кредитному договору. Доказів того, що цей договір факторингу визнаний недійсним, суду не надано. Судом прийнято до уваги, що у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Під час розгляду справи судом установлено з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, Протоколу № 1706 загальних зборів Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" та наказу № 55-к від 25.07.2024, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" змінив назву (найменування) на Товариство з обмеженою відповідальністю "Він Фінанс" 25.07.2024. Одночасно організаційно-правова форма даної юридичної особи і її ідентифікаційний код «38750239» залишилися незмінними (а.с. 41, 51-54). Судом прийнято до уваги, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означають її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Відповідно, дана обставина не має наслідком правонаступництво. Таким чином, у відповідності до умов указаного договору факторингу в день підписання сторонами правочину відвідного Реєстру прав вимог ТОВ "Він Фінанс" (ТОВ "ФК "Довіра та гарантія") стало новим кредитором відповідачки. Судячи з довідки, виданої ТОВ "Авентус Україна", 19.09.2018 між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] був укладений договір про надання коштів у сумі 4 000 грн у позику на умовах споживчого кредит № 318633 в електронній формі, який був підписаний з використанням позичальницею електронного підпису одноразовим ідентифікатором А687952, дата переказу кредитних коштів - 19.09.2018, фінансовий номер телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор: [NUMBER] (а.с. 60). З наведеного випливає, що відповідачка під час укладення кредитного договору добровільно надала відомості, які її ідентифікують: свої прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, РНОКПП, адресу проживання, місце роботи, номер телефону, картку. Саме на вказаний ним номер телефону позивачем було направлено одноразовий ідентифікатор, яким відповідач скористався, ввівши у відповідне поле на сайті товариства, тим самим підписавши договір. Отже, факт укладення договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 318633 від 19.09.2018 між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] підтверджується достатніми та належними доказами. Як установлено під час розгляду справи відповідачка, підписуючи вказаний кредитний договір, підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами, зокрема Правилами надання коштів у позику, в тому і на умовах фінансового кредиту ТОВ "Авентус Україна", розміщеними на сайті товариства, повністю розуміє їх, погоджується із ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Із розрахунку заборгованості, здійсненого первісним кредитором на дату відступлення прав вимоги, встановлено, що заборгованість за договором № 318633 від 19.09.2018 становить 17740,00 грн, з яких: 4 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2 160,00 грн - заборгованість за відсотками; штраф - 900 грн, пеня - 10 680 грн (а.с. 61). Як установлено з інформації за укладеним договором, наданої ТОВ "Авентус Україна", заборгованість за договором № 318633 від 19.09.2018 станом на 18.02.2019 становить 17740,00 грн, з яких: 4 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2 160,00 грн - заборгованість за відсотками; штраф - 900 грн, пеня - 10 680 грн (а.с. 15-21). Пред`явлена позивачем до стягнення сума заборгованості за позикою вказує на відсутність будь-яких нарахувань з моменту укладення договору факторингу позивачем і констатує суми заборгованості, визначені первісним кредитором. Відповідачкою не надані суду докази на спростування факту отримання грошових коштів за кредитним договором та не спростовано наданих позивачем розрахунків заборгованості. Водночас, із розрахунку здійсненого позивачем установлено нарахування ним за період з 23.02.2019 до 23.02.2022 3 % річних в сумі 1 598,06 гривень та індексу інфляції, визначивши інфляційні втрати в сумі 3 879,11 гривень. (а.с. 6-8). Суд звертає увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Вищевказане узгоджується із правовими висновками, висловленими Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18. Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом наведеної норми закону нарахування на суму боргу вищевказаних процентів вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Отже, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню на підставі ч. 2 ст.\~625\~ЦК України 3 % річних за період з 23.02.2019 до 23.02.2022 в сумі 1 598,06 гривень та інфляційні втрати за період з березня 2019 року по лютий 2022 року включно в сумі 3 879,11 гривень. За таких обставин суд дійшов висновку, що стягненню з відповідачки підлягає заборгованість за кредитним договором у вказаному розмірі. У свою чергу обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає положенням статті 16 ЦК України, тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Ураховуючи,\~що за\~наслідками розгляду\~справи судом\~прийнято рішення\~про задоволення\~позову,\~стягненню з\~відповідача підлягає\~сплачений позивачем\~судовий збір\~у розмірі\~2 422,40грн. Водночас, згідно із п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що 22.03.2024 між ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" та Адвокатським бюро "Анастасії Міньковської" був укладений договір про надання правової допомоги № 33 та 22.03.2024 укладена додаткову угоду до нього (а.с. 22-26, 63). Адвокат Міньковська А. В. здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 11306/10 від 02.11.2023 (а.с. 33-34). Згідно із ч. 3 ст.\~137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження виконання Адвокатським бюро умов вищевказаного договору суду надано детальний опис робіт (наданих послуг) та акт виконаних робіт (наданих послуг) від 30.05.2025 та (а.с. 59, 85) Статтею 30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» визначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Як установлено із умов договору про надання правової допомоги № 33 від 22.03.2024, сторони даного правочину досягли домовленості, що загальна вартість послуг, що надається Адвокатським бюро, складається з вартості наданих юридичних послуг, згідно тарифної сітки, вказаної у п. 4.7 даного договору (п. 4.1 договору). Відповідно до Акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 30.05.2025, вартість наданих Адвокатським бюро "Анастасії Міньковської" в межах даної цивільної справи послуг, зважаючи на додаткову угоду від 22.03.2024 до договору про надання правової допомоги № 33 від 22.03.2024, становить 5 000,00 гривень (підготовка позовної заяви з додатками про стягнення кредитної заборгованості). Суд бере до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу клієнта, складення процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення, який визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Водночас, судом враховано, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»). Суд дійшов висновку, що зазначена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 гривень є співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, їх відповідність критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмету спору у розумінні приписів ч. 3 ст. 141 ЦПК України. Клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу від відповідача не надходило. З урахуванням цього з відповідача на корить позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved