Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

10.09.2020 представник позивача Скляр М.С., який діє на підставі довіреності №63-К-О від 08.01.2019 (т. 1 а.с. 84), звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 24.10.2012 в розмірі 187358,34 грн, яка складається з наступного: 187358,34 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом з 31.03.2019 по 31.07.2020, мотивуючи тим, що відповідачем порушено договірні зобов`язання в частині своєчасного повернення кредиту, відсотків у строки та на умовах, передбачених договором. Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 24.12.2020 у справі №619/4006/20 позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 187358,34 грн (т. 1 а.с. 111-116). Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 30.06.2021 поновлено представнику відповідача пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та скасовано заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 24.12.2020 у справі за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором й призначено справу в порядку загального позовного провадження (т 1 а.с. 151-153). У зв`язку зі звільненням у відставку судді [PERSON] , відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Дергачівського районного суду Харківської області справа №619/4006/20 передана на розгляд судді Дергачівського районного суду Харківської області Жорняку О.М. (т. 1 а.с. 168, 169). Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 15.01.2015 у справі №619/6044/14-ц позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 24.10.2012 у розмірі 18053,66 грн (т. 1 а.с. 210, 211, т. 2 а.с. 132-134). Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Дергачівського районного суду Харківської області від 07.10.2021 справа №619/6044/14-ц передана на розгляд судді Дергачівського районного суду Харківської області Жорняку О.М. (т. 1 а.с. 226). Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 25.01.2022 поновлено представнику відповідача пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та скасовано заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 15.01.2015 у справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та призначено справу до розгляду (т. 1 а.с. 245, 246). 25.01.2022 ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області об`єднано в одне провадження цивільну справу №619/4006/20 за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та цивільну справу №619/6044/14-ц за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, присвоївши справі номер 619/4006/20, закрито підготовче провадження у справі (т. 1 а.с. 194, 195). Відповідно до довідки архіваріуса Дергачівського районного суду Харківської області від 02.06.2021 цивільну справу №619/6044/14-ц (провадження №2/619/294/15), за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно з Переліком судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання, затвердженого Наказом ДСА України 07.12.2017 №1087, було знищено у зв`язку із закінченням строків зберігання, про що в акті №82 від 05 травня 2021 року зроблено відповідний запис №704 (т. 1 а.с. 209). Розпорядженням голови Верховного Суду №10/0/9-22 від 16.03.2022 Котелевському районному суду Полтавської області визначено територіальну підсудність справ Борівського районного суду Харківської області та Дергачівського районного суду Харківської області. Згідно з частиною 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідне рішення є підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Котелевського районного суду Полтавської області на розгляд судді Шолудько А.В. надійшла цивільна справа №619/4006/20 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (т. 1 а.с. 247). Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області Шолудько А.В. від 25.05.2023 прийнято до свого провадження цивільну справу №619/4006/20 за позовною заявою Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором; ініційовано розгляд питання про відновлення втраченого судового провадження у справі №619/6044/14-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором; та зупинено провадження у справі до набрання судовим рішенням законної сили за наслідком розгляду питання про відновлення втраченого судового провадження у справі №619/6044/14-ц за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (т. 1 а.с. 248-250). 05.05.2025 до Котелевського районного суду Полтавської області надійшли від Дергачівського районного суду Харківської області матеріали відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі №619/6044/14-ц (т. 2). 12.05.2025 ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області провадження у справі №619/4006/20 поновлено та призначено справу до судового розгляду по суті (т. 3 а.с. 1) Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, відповідно до вимог п. 2, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, ч. 5 ст. 130 ЦПК України (т. 3 а.с. 15-18). Представник позивача адвокат Панченко А.С., яка діє на підставі довіреності №16071-К-Н-0 від 04.12.2024 (т. 3 а.с. 11), подала до суду заяву про відкладення розгляду справи до суду, у зв`язку з неможливістю участі у розгляді справи на підставі забезпечення представництва АТ КБ «ПриватБанк» іншому судовому засіданні (т. 3 а.с. 19, 20). Доказів про підтвердження участі представника позивача в іншому судовому засіданні ним не були додані до заяви. Також у судове засідання, що відбулося 11.06.2025, представник позивача не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи до суду, у зв`язку з необхідністю додаткового часу для формування правової позиції по справі та надання додаткових доказів (т. 3 а.с. 10, 13). Представнику позивача було надано достатньо часу для можливості з`явитися у судове засідання, та/або вчинити інші процесуальні дії. Відповідач - [PERSON] про причини неявки суд не повідомив та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав. Представник відповідача - адвокат Сенаторов М.В., який діє на підставі ордера на надання правничої допомоги від 20.05.2021 (т. 1 а.с. 129), про причини неявки суд не повідомив та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною першою статті 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1, 2 ч. 3, ч. 4 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. У постанові Верховного Суду від 01.10.2020 року по справі № 361/8331/18 зазначено, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи, оскільки учасники справи належним чином повідомлені про дату, час й місце судового засідання, однак не з`явилися й не надали доказів на підтвердження поважності причин своєї неявки. Крім того, суд враховує тривалий строк розгляду даної справи та вважає за можливе здійснити її розгляд за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Відповідно до положень ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2022 у справі №1519/2-5034/11 зазначено, що згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч. 5 ст. 268 ЦПК України необхідно розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до переконання, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно задовольнити частково. Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 2. Статуту Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «ПриватБанк» (т. 1 а.с. 88-90). Матеріалами справи встановлено, що 24.10.2012 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , уклали договір про надання банківських послуг, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк (ч. 1 ст. 634 ЦК України), відповідно до якої [PERSON] ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг й Тарифами банка; також, своїм особистим підписом відповідач погодився, що дана заява разом з пам`яткою клієнта Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі - анкета заява) (т. 1 а.с. 29, 30, т. 2 а.с. 88). Відповідачу була надана кредитна картка: [NUMBER] , дата відкриття 24.10.2012, термін дії 07/16 (т. 1 а.с. 28). Згідно з довідкою про зміни умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] , кредитний ліміт за кредитною карткою змінювався, складав станом на 24.10.2012 - 300,00 грн, 24.10.2012 - 2400,00 грн, 22.02.2013 - 10200,00 грн, 06.09.2013 - 8740,00 грн, 08.11.2019 - кредитний ліміт становить 0,00 грн (т. 1 а.с. 27). На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано копію анкети-заяви; копію витягу Умов та правил надання банківських послуг (т. 1 а.с. 33 79, т. 2 а.с. 91-114); розрахунок заборгованості за договором №б/н від 24.10.2012 станом на 31.10.2014, відповідно до якого заборгованість становить 18053,65 грн, яка складається з наступного: 8739,92 грн заборгованість за кредитом; 6795,26 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1182,59 грн заборгованість з комісії за користування кредитом; 1335,88 грн штраф (т. 2 а.с. 86, 87); розрахунок заборгованості за договором №б/н від 24.10.2012 станом на 31.07.2020, відповідно до якого заборгованість відповідача, що визначена позивачем до стягнення, перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» становить 854827,21 грн, яка складається з наступного: 8739,92 грн заборгованість за кредитом; 841361,10 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 4726,19 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, заборгованість до стягнення, що визначена позивачем становить 187358,34 грн за період з 31.03.2019 по 31.07.2020 (т. 1 а.с. 15 16а); довідку про надання [PERSON] кредитної картки (т. 1 а.с. 28); довідку про зміну умов та обслуговування кредитної картки, виданої на ім`я [PERSON] (т. 1 а.с. 27); виписку за період 24.10.2012-31.01.2020 відносно [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] (т. 1 а.с. 17 - 26). Позивач просить стягнути заборгованість за кредитом, за простроченими відсотками, комісією та неустойкою, обґрунтовуючи розмір і порядок нарахування, відповідно до анкети-заяви, Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку й Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», які викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з таким змістом Витягу з Умов та Тарифів ознайомився і погодився відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, комісії, неустойки, строку дії договору, та інші умови. Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про кредитний ліміт, відсотків за користування кредитними коштами, комісії, неустойки та інших умов, надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктами 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Судом встановлено, що після підписання анкети заяви, [PERSON] з 24.10.2012 розпочав користуватися карткою й коштами позивача, та частково виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів, що підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача (а.с. 17 - 26). Однак, фактично отримані та використані відповідачем кошти у повному обсязі в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, суд вважає, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення отриманої суми коштів. Вимога позивача про стягнення заборгованості по відсоткам, по комісії, неустойки є безпідставною через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у анкеті-заяві від 24.10.2012. Відповідачем та його представником не спростовано розмір заборгованості за кредитом у розмірі 8739,92 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Належних та допустимих доказів, у розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України на підтвердження виконання взятих на себе за кредитним договором зобов`язань відповідач не надав. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» необхідно задовольнити частково. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому виходячи із змісту вище зазначеної норми з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» необхідно стягти судові витрати в розмірі 129,94 грн.

Outcome: partial