Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що [PERSON] є сином позивача. В 2016 році позивач вирішила купити синові квартиру. Так, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 05.08.2016 посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н.В. №789, [PERSON] , мешканка [ADDRESS] продала [PERSON] , квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п. З.1., 3.2. Договору квартира знаходить у стані придатному для її використання за цільовим призначенням. Квартира оглянута покупцем. Відповідно до п. 4.2 Договору, до моменту фактичної передачі нерухомості покупцю продавець несе відповідальність за збереження її фізичного стану, обладнання та невід`ємних конструктивних елементів нерухомості, продавець зобов`язується не демонтувати сантехнічне, електротехнічне обладнання, вікна, двері, вбудовані меблі, наявні у нерухомості на момент її огляду покупцем. Позивач придбавала квартиру разом із сином, за її власні гроші, і вони бачили дану квартиру та її оглядали. Квартира, була з добрим ремонтом, з деякими меблями тощо. Тобто, повністю придатна до житла. Пізніше позивач купила в дану квартиру інші речі: шафа-купе, замовила вбудовану кухню, меблі, дивани, побутову техніку, телевізори та інше. [PERSON] познайомився з. [PERSON] , [INFO] та вони почали проживати разом. Приблизно в листопаді 2016 року вони почали проживати в вищевказаній квартирі. Також, в квартирі проживав син [PERSON] - [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . Позивач була присутня на похованні свого сина у вищевказаній квартирі, а також пізніше на 9 днів. Після цього позивач до квартири жодного разу не потрапляла, так як відповідач [PERSON] її не допускала до квартири, а продовжила самовільно проживати в квартирі з сином. Ключі вона привласнила собі. Потрапити до квартири позивач не могла. Ніяких речей з квартири позивач забрати відповідно не могла, навіть не повернула особистих речей свого сина. 15.02.2024 відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 15.02.2024 Другою ВДНК №1-80, було встановлено право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] після померлого її сина [PERSON] . Враховуючи що доступ до квартири [PERSON] не мала тривалий час, тому було вирішено здійснити примусовий вхід до квартири та замінити замки, для чого позивач [PERSON] звернулася до національної поліції, голови ОСББ, були залучені свідки та майстер. 29.02.2024 року в присутності дільничного поліції, голова ОСББ «Зодчих-40», свідків, майстра був здійснений вхід в квартиру, замінені замки, проведено огляд. Після потрапляння в квартиру було виявлено, що у квартирі відсутні всі речі (меблі, вбудовані меблі, техніка, сантехніка, електрообладнання, мийки тощо), тобто квартири була повністю пуста. Також, відповідно до Рапорту ПОГ СПОТ ВВГ Вінницького РУП ГУНП Солошенко Є. від 23.09.2024, повідомлено, що 29.02.2024 року, при відвідувані адреси [ADDRESS] , було викликано працівника аварійного відкриття дверей. В подальшому при відкритті вхідних дверей, було виявлено відсутність будь якої побутової техніки та меблів, дана квартира була пуста. Також свідками даної події був безпосередньо Голова ОСББ будинку Зодчих 40 гр. Потемкін Олександр. Також, відповідно до листа від 24.09.2024 року Вінницького районного управління поліції, зазначається, що при відвідуванні адреси [ADDRESS] , в присутності голови ОСББ було викликано працівника аварійного відкриття дверей. В подальшому при відкритті дверей та потраплянні до квартири було виявлено відсутність в квартирі будь-якої техніки та меблів. А саме, зникли наступні речі: Шкаф купе (темно-коричневого кольору, що знаходився в коридорі) -2шт. вартістю 2000грн.; Меблі «М`який куток» (бежевий колір, дерев`яний, знаходився на кухні) вартістю 4000 грн.; Дерев`яний стіл, темного кольору, знаходився на кухні, вартість 5000 грн.; Газова плита «Gorenje» (білого кольору, на кухні) , вартість 6000 грн.; Мийка на кухні (металева, в кухні), вартість 1000 грн.; Холодильник «LG», сріблястого кольору, вартість 30000 грн.; Пральна машина «Samsung» (білого кольору), вартість 20000 грн.; Пилосос Philips, бардового кольору, вартість 13000 грн.; Умивальник (керамічна коричневого кольору, ванна кімната) вартість 1000 грн.; Двухспальне ліжко (темно-коричневого кольору, дерев`яне, спальня), вартість 10000 грн.; Комод (темно-коричневого кольору, дерев`яне, спальня), вартість 8000 грн.; Килим (світло-салатового кольору, овальної форми, спальня), вартість 2000 грн.; Килим (коричневого кольору, виробництво «Кишинів», велика кімната), вартістю 5000 грн.; Телевізори «Samsung» - 4 шт., загальною вартістю 10000 грн.; Диван на балконі (салатового кольору, балкон), вартість 1000 грн.; Диван-ліжко (темно-сірого кольору), вартість 1000 грн.; Електрон шашлична (металева, на балконі), вартість 1500 грн.; Розкладний стіл (темно-коричневого кольору, кімната), вартість 1500грн.; Тостер (темно бардовий, кухня) 500грн. Всього: 122500 грн. В зв`язку із зникненням речей з квартири, позивач [PERSON] звернулась до поліції про що подала відповідну заяву, пояснення та документи на квартиру. Крім того, під час проживання в квартирі та її користуванням були нараховані комунальні послуги, враховуючи що позивач не користувалась квартирою і не мала до неї доступу до 29.02.2024 року, відповідно до за цей час були заподіяні певні збитки у вигляді несплачених комунальних послуг. Також, в зв`язку із затопленням сусідньої квартири було сплачено 3000 грн. на користь квартири [ADDRESS] . Всього сума заподіяних збитків складає 140 386,63 грн., з яких: 122500 грн. - компенсація за речі; 14 886,63 грн. - збитки за комунальні послуги; 3000 грн. - збитки від затоплення сусідньої квартири. Крім того, неправомірними діями відповідача позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у душевних переживаннях, внаслідок таких протиправних дій позивача, а саме: не допуску позивачки до помешкання її покійного сина майже п`ять років, неможливості бувати та користуватися квартирою де проживала її єдина дитина, неможливості допуску до речей сина та її власних, які також перебували у даній квартирі, неможливість нормального побуту та відвідування житла де проживав син, затягування вирішення питання щодо спадкування, затягування питання щодо отримання документів на квартиру (оформлення права власності), створення штучних перешкод у всіх спадкових процесах. Моральному та душевному здоров`ю позивачки було спричинено значної шкоди, тому що весь період намагання поновити порушені права та інтереси, життя позивачки було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями. Крім того, внаслідок сильних душевних хвилювань, негативних станів, стресів позивач отримала розлади здоров`я. Так, позивач скаржилась на тремтіння в руках та всьому тілі, порушення сну, відчуття тривоги, порушення ходи, хитання, хворіє близько 2-3 років, протягом року діагностовано новоутворення головного мозку. Рік назад був перенесений інфаркт міокарду (заключения від 02.08.2022 медцентр «Салютем»). Відповідно до виписки із мед карти хворого №2279 позивач 18.09.2020 - 22.09.2020 перебувала у стаціонарі КНП «ВРЦСП» з діагнозом інфаркт міокарда, стан середньої важкості. Відповідно до виписки з медично карти від 22.01.2024 вбачається, що [PERSON] перебувала з 28.04.2020 року під наглядом сімейного лікаря після гострого порушення мозкового кровообігу по типу лакунарної ішемії в правому таламусі на грунті гіпертонічної хвороби та церебросклерозу та інші захворювання; зазнала значного дискомфорту та погіршення якості життя та ін. Внаслідок протиправних дій відповідача позивачем понесені моральні втрати, які призводі до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, які позивач могла б реалізувати не витрачаючи часу на підготовку заяв, судових позовів, процесуальних документів, необхідності звертатися до правників, відвідування установ органів державної влади, суду, поліції, нотаріально: контори, щоб добитися належного захисту порушених прав та інтересів. Спричинену моральну шкоду позивач оцінює в 200 000 грн. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти на у якості відшкодування майнової шкоди на загальну суму 140 386,63 грн. та грошові кошти на у якості моральної шкоди в сумі 200000 грн. Ухвалою суду від 12.11.2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 19.03.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали за обставин викладених в позові, просив позов задовольнити. Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, заперечували щодо їх задоволення з підстав викладених у відзиві. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є сином позивача. [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 15.02.2024 Другою ВДНК №1-80, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] після померлого її сина [PERSON] . Позивач стверджує, що за її кошти було придбано майно, а саме: Шкаф купе (темно-коричневого кольору, що знаходився в коридорі) -2шт. вартістю 2000грн.; Меблі «М`який куток» (бежевий колір, дерев`яний, знаходився на кухні) вартістю 4000 грн.; Дерев`яний стіл, темного кольору, знаходився на кухні, вартість 5000 грн.; Газова плита «Gorenje» (білого кольору, на кухні) , вартість 6000 грн.; Мийка на кухні (металева, в кухні), вартість 1000 грн.; Холодильник «LG», сріблястого кольору, вартість 30000 грн.; Пральна машина «Samsung» (білого кольору), вартість 20000 грн.; Пилосос Philips, бардового кольору, вартість 13000 грн.; Умивальник (керамічна коричневого кольору, ванна кімната) вартість 1000 грн.; Двухспальне ліжко (темно-коричневого кольору, дерев`яне, спальня), вартість 10000 грн.; Комод (темно-коричневого кольору, дерев`яне, спальня), вартість 8000 грн.; Килим (світло-салатового кольору, овальної форми, спальня), вартість 2000 грн.; Килим (коричневого кольору, виробництво «Кишинів», велика кімната), вартістю 5000 грн.; Телевізори «Samsung» - 4 шт., загальною вартістю 10000 грн.; Диван на балконі (салатового кольору, балкон), вартість 1000 грн.; Диван-ліжко (темно-сірого кольору), вартість 1000 грн.; Електрон шашлична (металева, на балконі), вартість 1500 грн.; Розкладний стіл (темно-коричневого кольору, кімната), вартість 1500 грн.; Тостер (темно бардовий, кухня) 500 грн. Всього: 122500 грн., які зникли з квартири після того, як позивач змогла зареєструвати право на прийняття спадщини після померлого сина [PERSON] . Однак, до позовної заяви жодних доказів належності позивачу на праві власності вищевказаних речей, їх вартості та протиправне заволодіння їх відповідачем, суду не надано. Відтак, позивачем до доведено ті обставини, які входять в предмет доказування, а саме належність речей позивачу, їх вартість і протиправне заволодіння ними відповідачем. Загальні засади відшкодування матеріальної шкоди визначені статтею 22 ЦК України. Так, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, натомість на позивач повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній Великою Палатою Верховного Суду у постанові у справі № 922/2060/20 від 05.08.2022 року, відповідно до якої принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Більш того, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Верховний Суд, зокрема у постанові по справі № 199/291/21 від 06.04.2023 року, під час касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування певних стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає відповідний розподіл та покладання тягаря доказування на сторони певним чином. Одночасно згаданий принцип не передбачає обов`язок суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуванні обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, який у рішенні у справі "Дж. К." та інші проти Швеції" зазначив, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду у справі № 757/15585/20 від 22.06.2022 року. Враховуючи викладене та те, що позивачем не надано суду жодних доказів належності їй на праві власності речей, вказаних в позовній заяві, їх вартості та перебування в квартирі, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 122 500,00грн. є недоведеною та задоволенню не підлягає. Крім того, вимога позивача про стягнення витрат за комунальні послуги в розмірі 14 886,63 грн. задоволенню не підлягає з наступних підстав. Позивач вказує, що 13.04.2024 року вона понесла витрати по комунальним послугам, які, як вона стверджує, нараховані під час відсутності доступу до квартири на загальну суму 149886,63 грн., з яких: 10970,35 грн. - ТОВ «ГК «Нафтогаз України», 438,12 грн. «Ековін», 388,08 грн. ТОВ «Енера Він», 386,84 грн. ТОВ «ГРМУ, 70,14 грн. АТ «Вінницягаз», 60,00 грн. ОСББ «Зодчих 40» (домофон), 2571,10 грн. управління будинком, 2,00 водоканал. Як вбачається із позовної заяви, позивач стверджує, що 15.02.2024 року оформила право власності на квартиру та 29.02.2024 року потрапила до неї, яка була пуста. Таким чином, позивач визнає, що на момент доступу до квартири відповідач в ній не проживала. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено показами свідків відповідач після винесення рішення Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/27323/20 від 08.11.2023 року в листопаді 2023 року звільнила квартиру, почала проживати за адресою [ADDRESS] , що підтверджує довідка ОСББ «Фортуна-40» № 8774 від 22.11.2024 року. Позивач не стверджує про те, що заборгованість за комунальні послуги виникла в 2023 році, однак в підтвердження цього надає докази оплати за спожиті нею комунальні послуги в 2024 році, зокрема, в березні, квітні 2024 року, тобто в період коли в даній квартирі відповідач не проживала. Так, позивач надала рахунок за березень 2024 року, платіжні інструкції, в який вказано період з 01.03.2024 по 31.03.2024, історію платежів, з яких вбачається, що вони нараховані за період проживання позивача у вказаній квартирі. Доказів того, що борг в розмірі 14886,63грн. нараховано за період проживання відповідача в даній квартирі суду не надано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що витрати по комунальним платежам були нараховані в період проживання відповідача в даній квартирі, а тому й відсутні підстави для їх компенсації. Крім того, задоволенню не підлягає і вимога позивача про стягнення 3000,00грн. за підтоплення квартири. Згідно розписки від 13.04.2024 року [PERSON] отримав грошову суму за підтоплення квартири у розмірі 3000,00 грн. від [PERSON] . Однак, дана розписка не містить даних якої саме квартири, коли мало місце залиття. 3 інформаційної довідки від 29.11.2024 року, не вбачається власника квартири [ADDRESS] . А тому суд приходить до висновку, що позивачем не надано належного доказу того, що [PERSON] є власником цієї квартири. Крім того, матеріали справи не містять доказу залиття, а саме акту залиття встановленої форми. В п. 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76 і зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207, передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (додаток № 4). У додатку №4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті мають бути зазначені такі відомості: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених унаслідок залиття речей та їхня орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. На обов`язковості дотримання вказаних вимог при складанні акта акцентується в роз`ясненнях Міністерства з питань житлово-комунального господарства України щодо ремонту квартири після залиття (лист від 29.12.2009 № 12/20-11-1975). З викладеного вбачається, що позивачем не доведено факту залиття, оскільки відсутній акт залиття та звіт оцінювача про розмір завданої шкоди, не доведено, що [PERSON] є власником квартири, якому було виплачено заявлену суму, а тому дана вимога задоволенню не підлягає. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. В обгрунтування розміру моральної шкоди позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача їй було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у душевних переживаннях, внаслідок таких протиправних дій позивача, а саме: не допуску позивачки до помешкання її покійного сина майже п`ять років, затягування вирішення питання щодо спадкування, затягування питання щодо отримання документів на квартиру (оформлення права власності), створення штучних перешкод у всіх спадкових процесах. Моральному та душевному здоров`ю позивачки було спричинено значної шкоди, тому що весь період намагання поновити порушені права та інтереси, життя позивачки було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями. Крім того, внаслідок сильних душевних хвилювань, негативних станів, стресів позивач отримала розлади здоров`я. Так, позивач скаржилась на тремтіння в руках та всьому тілі, порушення сну, відчуття тривоги, порушення ходи, хитання, хворіє близько 2-3 років, протягом року діагностовано новоутворення головного мозку. Внаслідок протиправних дій відповідача позивачем понесені моральні втрати, які призводі до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, які позивач могла б реалізувати не витрачаючи часу на підготовку заяв, судових позовів, процесуальних документів, необхідності звертатися до правників, відвідування установ органів державної влади, суду, поліції, нотаріально: контори, щоб добитися належного захисту порушених прав та інтересів. В підтвердження обґрунтування моральної шкоди позивачем надано наступні докази. Друга вінницька державна нотаріальна контора листом № 2317/02-14 від 17.09.2019 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , оскільки до нотаріальної контори надійшла позовна заява [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу недійсним, переведення прав та обов`язків покупця. Листом Друга вінницька державна нотаріальна контора № 1497/02-14 від 11.11.2020 року повідомила позивача про те, що оскільки в нотаріальну контору надійшла ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 05.11.2019 справа № 127/27801/19 про те, що [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу недійсним, переведення прав та обов`язків покупця, видати свідоцтво про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] неможливо. До вирішення питання в суді по суті. 11.01.2021 року листом № 03/02-14 Друга вінницька державна нотаріальна контора повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки в нотаріальну контору надійшла заява від представник [PERSON] - [PERSON] про не вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із оформленням спадкових прав після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в зв`язку з встановленням факту, що має юридичне значення та визнання права власності на майно та ухвала Вінницького апеляційного суду від 28.12.2020року справа № 127/25402/20 про відкриття апеляційного провадження. Згідно листа Другої вінницької державної нотаріальної контори №332/01-16 від 31.01.2022 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , оскільки в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на майно. Лист ВРУП ГУНП у Вінницькій області № О-166аз/200-2024 від 24.09.2024 року, згідно якого [PERSON] зверталась до працівників поліції щодо неможливості потрапити в квартиру, яку прийняла в спадщину після свого сина [PERSON] . Здійснено аварійне відкриття дверей квартири [ADDRESS] . Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] неодноразово зверталася до суду із позовними заяви до [PERSON] , а саме. Цивільна справа № 127/24906/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, переведення прав та обов`язків покупця. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.12.2019 року в задоволенні позову відмовлено. Цивільна справа № 127/ 27801/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу частково недійсним, переведення прав та обов`язків покупця. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2020 року позов залишено без розгляду. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11.11.2020року ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2020 року залишено без змін. Цивільна справа № 127/ 27323/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача Другої вінницької державної нотаріальної контори, [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на майно. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.11.2023 року в задоволенні позову відмовлено. Крім того, безпідставні цивільні позови по справах № 127/24760/19, № 127/24767/19, № 127/24911/19, № 127/29991/19, №127/29993/19, №127/975/20, № 127/25170/20, № 127/25402/20, № 127/27113/20, які судом були не прийняті до провадження. В зв`язку з численними судовими справами, які призвели до неможливості вирішення позивачу питання щодо спадкування та отримання документів на квартиру, позивач зазнала сильних душевних страждань, стресів, що виплинули на її стан здоров`я. Так, згідно заключення від 02.08.2022 медичного центру «Салютем» [PERSON] рік назад перенесла інфаркт міокарда. Відповідно до виписки із медичної карти хворого №2279 [PERSON] 18.09.2020 - 22.09.2020 перебувала у стаціонарі КНП «ВРЦСП» з діагнозом інфаркт міокарда, стан середньої важкості. Відповідно до виписки з медичної карти від 22.01.2024 [PERSON] перебувала з 28.04.2020 року під наглядом сімейного лікаря після гострого порушення мозкового кровообігу по типу лакунарної ішемії в правому таламусі на грунті гіпертонічної хвороби та церебросклерозу та інші захворювання. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України). Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)). Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін "інші обставини, які мають істотне значення" саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)). Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 року у справі № 464/3789/17, зокрема, дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. Окрім цього, що стосується її розміру, то відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Крім того, практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у подібних категоріях справ визначена презумпція моральної шкоди: у разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчувати страждання (моральну шкоду). У п. 37 рішення в справі «Недайборщ проти Російської Федерації» від 01.07.2010 ЄСПЛ зазначив: «Суд нагадує свою незмінну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс», тому позивачу не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника розмір моральної шкоди має визначатися судом в межах справедливого розгляду конкретної справи». Так, суд приймає до уваги, що внаслідок протиправних дій відповідача, які виразилися в затягуванні вирішення питання про спадкування та отримання документі на спадкове майно, створення штучних перешкоди у спадкових процесах та подачею безпідставних цивільних позовів, істотно змінився звичний спосіб життя позивача, значно погіршився стан її здоров`я. Позивач тривалий період часу позбавлена була можливості користуватися своїм майном, майже шість років намагалася поновити порушені свої права та інтереси, шляхом захисту в безпідставних цивільних справах поданих відповідачем, а отже витрачати значних зусиль та часу для його відновлення. Захист свого права вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого часу, побуту, оскільки для встановлення істини та доказування позивач була вимушена неодноразово звертатися до органів державної влади, поліції, витрачати особистий час та кошти. Усі ці обставини призвели до виникнення у позивача хвилювань та переживань, що негативно відобразилось на її здоров`ї. Враховуючи викладене, суд вважає, що [PERSON] зазнала душевних страждань, завданих відповідачем, зокрема подачею безпідставних цивільних позовів, що призводили до затягування питання щодо вирішення спадкового майна та можливості вільно ним користуватися. Заподіяння моральної шкоди [PERSON] перебуває у прямому причинному зв`язку із протиправною поведінкою відповідача, оскільки така поведінка передує у часі завданій моральній шкоді, є необхідною та головною умовою виникнення моральної шкоди, а також із неминучість викликає саме такі наслідки у вигляді моральної шкоди. У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 вказано, що при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. В деяких випадках в законодавстві визначено мінімальний розмір моральної шкоди. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлена позивачем моральна шкода у розмірі 200 000,00 грн. є співмірною із тим обсягом та характером душевних страждань, яких зазнала позивач, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 200 000,00грн. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3028,00грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного, згідно ст. 23 ЦК України,

Outcome: partial