Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

18 березня 2025 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла заява [PERSON] , в якій останній просив суд: 1)\~ Встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] однією сім`єю зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] \~ не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. В обґрунтування заяви вказано, що [INFO] помер вітчим заявника [PERSON] , який більше п`яти років проживав однією сім`єю із заявником за адресою: [ADDRESS] . На час відкриття спадщини за вказаною адресою були зареєстровані лише заявник та його померлий вітчим. Мати заявника [PERSON] проживала з вітчимом однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання останні не перебували у шлюбі. [INFO] померла мати заявника, після чого він залишився проживати з вітчимом. Після смерті вітчима відкрилася спадщина на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Інших спадкоємців у померлого не було, а нотаріус рекомендувала заявнику звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 18 березня 2025 року, вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. Ухвалою суду від 19 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд за правилами окремого провадження та призначено судове засідання у справі на 15 квітня 2025 року. Вказаною ухвалою витребувано докази з Узинської державної нотаріальної контори та Білоцерківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану. 28 березня 2025 року на адресу суду з Узинської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи, заведена після смерті [PERSON] . 15 квітня 2025 року на адресу суду від представника заявника надійшло клопотання про витребування доказів з Білоцерківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану. Ухвалою суду від 15 квітня 2025 року витребувано докази з Білоцерківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану. Судовий розгляд у справі відкладено з 15 квітня 2025 року на 15 травня 2025 року. 29 квітня 2025 року на адресу суду з Білоцерківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану надійшла копія актового запису про шлюб про шлюб [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні 15 травня 2025 року представник заявника підтримала заяву та просила її задоволити з підстав, викладених в останній. Допитана 15 травня 2025 року в якості свідка [PERSON] показала суду, що вона є рідною сестрою матері заявника та тіткою останнього.\~ В 2004 році її сестра почала спільно проживати з [PERSON] в будинку останнього по [ADDRESS] . Вони вели спільне господарство, садили городину, тримали худобу. Сестра з [PERSON] працювали в Узині на цукровому заводі. Будинок, в якому проживали сестра з [PERSON] належав батькам останнього, які померли. Сестра померла [INFO] і її син заявник у справі доглядав [PERSON] , так як останній мав проблеми з серцем та постійно хворів. Заявник доглядав за вітчимом та похоронив останнього після смерті [INFO] . Сестра була одружена, але її чоловік помер у 2022 році. В [PERSON] батьки та рідний брат, які померли. Дружини та рідних дітей в [PERSON] не було. За клопотанням представника заявника, судовий розгляд у справі 15 травня 2025 року відкладено на 02 липня 2025 року. 19 травня 2025 року на адресу суду від представника заінтересованої особи Узинської міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі представника, на розсуд суду, за наявними у матеріалах справи доказами. В судовому засіданні 02 липня допитано в якості свідка заявника [PERSON] , який показав, що з 2004 року його матір [PERSON] з ним переїхала в будинок до [PERSON] по [ADDRESS] , де вони почали проживати однією сім`єю. Його матір з [PERSON] проживали як дружина та чоловік, а\~ він з [PERSON] як пасинок та вітчим. Його матір спільно з [PERSON] робили на цукровому заводі, вели господарство, тримали свині, кури та козу, обробляли городи. Його матір померла в 2023 року від онкологічного захворювання, а [PERSON] помер через рік у 2024 році від проблем із серцем. Він доглядав до смерті [PERSON] , так як останній на протязі 6 місяців постійно лежав. Похованням [PERSON] займався він, похоронивши його на кладовищі поруч із померлою матір`ю.\~ Рідних дітей в [PERSON] не було, батьки та брат останнього померли раніше. Дослідивши матеріали справи суд виходить з наступного: Заявник є сином [PERSON] та [PERSON] . Мати заявника [PERSON] померла [INFO] ; батько заявника [PERSON] помре [INFO] . [PERSON] помер [INFO] . Мати [PERSON] [PERSON] померла [INFO] ; брат [PERSON] [INFO] . [PERSON] 12 травня 2007 року в порядку спадкування за законом став власником житлового будинку по [ADDRESS] , у якому з 02 березня 2024 року до смерті останнього був зареєстрований заявник [PERSON] . На день смерті [PERSON] , крім останнього, в даному будинку був зареєстрований лише заявник. Заявником долучено до матеріалів справи в копіях документи, що підтверджують право власності на житловий будинок та особисті документи померлого [PERSON] , зокрема військовий квиток; свідоцтво про закінчення середнього навчального закладу та професійно-технічного закладу освіти. Згідно спадкові справи, заведеної після смерті [PERSON] , встановлено, що із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся лише заявник. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Щодо встановлення судами факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Згідно з частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Правило статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можуть ґрунтуватись на припущеннях. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту їх спільного проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Наведені правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15-ц та від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19)). Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16 (провадження № 61-21748св18). Відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18). Суд вважає, що факт проживання заявника зі своїм вітчимом [PERSON] підтверджується фактом реєстрації заявника в житловому будинку померлого вітчима з 02 березня 2004 року до дня смерті останнього - [INFO] ; показами свідка [PERSON] ; наявністю у заявника документів, що підтверджують право власності померлого на житловий будинок та особистих документів останнього щодо підтвердження родинних відносин, відношення до військової служби та набуття освіти. За таких обставин та враховуючи відсутність інших спадкоємців у померлого [PERSON] та позицію Узинської міської ради, як заінтересованої особи у справі, щодо розгляду справи без представника міської ради, за наявними у справі доказами, суд вважає за можливе задоволити заяву [PERSON] та встановити факт його постійного проживання зі спадкоємцем [PERSON] на протязі п`яти років до смерті останнього.

Outcome: approved