Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про оспорювання батьківства. Позовні вимоги обґрунтував тим, що у період з квітня 2015 року по жовтень 2016 року він перебував у близьких відносинах з відповідачкою. [INFO] відповідачка народила сина [PERSON] . Позивач визнав своє батьківство, подавши відповідну заяву до органу державної реєстрації актів цивільного стану. На початку 2024 року позивачу стало відомо про те, що він ймовірно не є батьком даної дитини. Посилаючись на те, що він не є біологічним батьком дитини, позивач просив виключити відомості про нього, як батька, з актового запису № 41 про народження дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 20.05.2024 відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 04.10.2024 року на запит до суду від Баштанського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) надійшла копія актового запису про народження [PERSON] . Ухвалою суду від 14.03.2025 підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання сторони не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її та позивача відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та визнання позовних вимог в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив такі обставини. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 СК України а також копії актового запису про народження [PERSON] вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , батьком якого записаний [PERSON] , матір`ю [PERSON] , відомості про батька записані на підставі заяви матері та батька дитини про визнання батьківства від 05.04.2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 126 Сімейного кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. У постановах Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі № 606/2142/18 (провадження № 61-19502св19), та від 11 січня 2023 року у справі № 172/1206/21 (провадження № 61-9183св22) зазначено, що: «при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі». Відповідачка визнає факт відсутності кровного споріднення між позивачем та її дитиною, та визнає позовні вимоги, не заперечує проти задоволення позову. При вирішені питання про можливість прийняття визнання позову відповідачкою суд виходить із такого. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Особа, яка записана батьком дитини, відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття (стаття 136 СК України). Передумовою звернення до суду в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною, за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (справа «Калачова проти Російської Федерації» № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення у процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 6 квітня 2021 року у справі № 676/1200/20. Стороною позивача не заявлялось клопотання про призначення по справі судової молекулярно-генетичної експертизи. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи (стаття 12 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оскільки достатніх, належних та допустимих доказів щодо відсутності кровного споріднення між особою, записаною батьком дитини, та дитиною матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України, та в зв`язку із відмовою у позові - покладається на позивача.

Outcome: dismissed