Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просить: позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача на користь опікуна [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що згідно відомостей, наявних у заявника, мати дитини засуджена вироком Балтського районного суду Одеської області від 10.04.2012 року за ч.3 ст.27, ч.2 ст.185, ч.2 ст.27 ч.4 ст.187. ч.2 ст.27 та п.п.6 12 ч.2 ст.115 КК України до позбавлення волі строком 14 років 6 місяців. З моменту повернення з місць позбавлення полі відповідач не звернулась до органу опіки та піклування Кодимської міської ради або служби у справах дітей щодо повернення малолітньої дитини в її сім`ю з прийомної сім`ї [PERSON] та [PERSON] , в якій перебуває на вихованні та утриманні малолітня дитина, яка має статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Крім того, [PERSON] не має власного житла та постійного місця проживання. Жодних дій щодо повернення дитини для особистого виховання в сім`ю не вчинила, а лише впливала на психологічну поведінку дитини, налаштовуючи її проти прийомних батьків у телефонних розмовах, внаслідок чого дівчинка вимушена була змінити номер мобільного телефону. Така поведінка матері дитини вказує на свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 Сімейного Кодексу України, по вихованню та розвитку [PERSON] , [INFO] . На даний час матір дитини не підтримує з нею жодних зв`язків, не цікавиться її життям та розвитком. В свою чергу, дитина надала заяву про небажання повертатись в сім`ю до матері, оскільки вона вважає, що остання є їй чужою людиною. З огляду на вищевикладене, та з метою захисту прав малолітньої дитини орган опіки та піклування просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, та обгрунтовуючи свої заявлені вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини, посилається на те, що прийомна сім`я невзмозі утримувати дитину самостійно. В підготовче судове засідання представник Органу опіки та піклування Кодимської міської ради Подільського району Одеської області не з`явився та надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив проводити підготовче судове засідання у даній цивільній справі у його відсутність. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання також не з`явилася, натомість надала до суду заяву, в якій зазначила, що визнає позовні вимоги у повному обсязі, просить проводити підготовче засідання та інші судові засідання у даній цивільній справі без її участі. Треті особи також в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Крім того, згідно ч.4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.08.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області. (а.с.8). Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєсру судових рішень, отриманих та досліджених Кодимським районним судом через особистий кабінет судді "Електронний суд" вироком Балтського районного суду Одеської області від 10.04.2012 року [PERSON] визнати винною в скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.27 та ч.2 ст.185; ч.2 ст.27 та ч.4 ст.187; ч.2 ст.27 та п. п. 6, 12 ч.2 ст.115 КК України, і призначено покарання в вигляді позбавлення волі на строк 14 років 6 місяців з конфіскацією майна.Дана обставина не підлягає доказуванню в розумінні ч.4 ст.82 ЦПК України. Ухвалою Заводського райсуду м. Дніпродзержинська від 19.12.2023 року [PERSON] було умовно-достроково звільнено з місць позбавлення волі. Ця обставина підтверджується копією довідки про звільнення. Розпорядженням Кодимської районної державної адміністрації №495/А-2011 від 22.08.2011 року [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Розпорядженням Кодимської районної державної адміністрації №445/А-2012 від 16.08.2012 року створено на базі сім`ї [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] прийомну сім`ю та останнім надано статус прийомних батьків; на виховання та спільне проживання у вищевказану прийомну сім`ю з 21.08.2012 року влаштовано малолітню [PERSON] , [INFO] . Як вбачається, із характеристики за підписом депутата Кодимської міської ради-старости села Олександра Малінковського, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] . За час проживання в населеному пункті відомо, що [PERSON] в кінці грудня 2023 року повернулась із місць позбавлення волі, часто змінює місце свого проживання та співмешканців, власного житла немає, на роботу не влаштувалась, інколи підробляє без оформлення трудових відносин. Крім того, [PERSON] палить тютнові вироби, іноді вживає алкогольні напої. [PERSON] є мамою малолітньої дитини- [PERSON] , [INFO] , з моменту повернення з місць позбавлення волі вихованням, утриманням дитини не займається, дитина перебуває на вихованні в прийомній сім`ї [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] не робить ніяких кроків щодо повернення дитини в сім`ю. Рішенням виконавчого комітету Кодимської міської ради Подільського району Одеської області №985 від 16.04.2024 року (а.с.17) затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , щодо малолітньої дитини- [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов`язані: піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням своєї малолітньої дитини та її свідоме самоусунення від виконання батьківських обов`язків щодо них. Доказів щодо спростування таких обставин, в матеріалах справи немає, а в ході судового розгляду не встановлено причин, які б перешкоджали відповідачу у реалізації своїх батьківських обов`язків. З огляду на це, суд вважає, що така поведінка ( бездіяльність) відповідача вказує на її свідоме ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, тому позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованим та виправданим в інтересах дитини. Крім того, суд враховує те, що відповідач на стадії підготовчого засідання надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі. Вирішуючи питання стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2 ст.166 СК України). Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved