Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

01 травня 2025 року КП «Смілакомунтеплоенерго» через підсистему «Електронний суд» звернулось до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із вказаним позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за надання послуг з постачання теплової енергії, в тому числі на загальнобудинкові потреби опалення та за абонентське обслуговування за період з жовтня 2021 року по березень 2025 року в розмірі 5456 грн. 59 коп., інфляційні втрати у сумі 642 грн. 03 коп., три проценти річних у сумі 157 грн.67 коп., пеню в сумі 190 грн. 91 коп. та судові витрати пов`язані з розглядом справи. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем з 01 лютого 2018 року КП «Смілакомунтеплоенерго», яке є надавачем послуг в сфері теплопостачання згідно рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради від 23 лютого 2018 року № 70 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг», надавались послуги з централізованого опалення у м. Сміла, в тому числі відповідачу як власнику квартири [ADDRESS] , на підставі публічного договору приєднання опублікованого в місцевій газеті «Сміла» від 28 лютого 2018 року №9 (1101) та індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 25 жовтня 2021 року, опублікованого на офіційному сайті Смілянської міської ради. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19 грудня 1995 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності відповідачу [PERSON] та [PERSON] . Особовий рахунок відкрито на відповідача [PERSON] , інші співвласники із заявами про поділ особових рахунків до КП «Смілакомунтеплоенерго» не звертались, тому позов подано до особи, на яку відкрито особовий рахунок. Відповідач свого обов`язку по оплаті наданих послуг з теплопостачання належним чином не виконувала, в зв`язку з чим за період з жовтня 2021\~року по\~березень 2025\~року у\~відповідача перед\~позивачем утворилася\~заборгованість за\~надані послуги\~з постачання\~теплової енергії\~ та\~за абонентське\~обслуговування в\~розмірі 5456 грн.\~59\~коп. Дії споживача по невиконанню свого обов`язку з оплати житлово-комунальних послуг порушують права надавача послуг щодо отримання плати за надані послуги, порушує фінансовий стан підприємства та спричиняє збитки. Нарахування плати за надані послуги, у період виникнення заборгованості, здійснювалося за тарифами, затвердженими рішеннями виконавчого комітету Смілянської міської ради № 70 від 23 лютого 2018 року, № 83 від 28 лютого 2019 року, № 511 від 21 жовтня 2021 року, № 392 від 30 вересня 2022 року, № 365 від 28 вересня 2023 року та № 506 від 26 вересня 2024 року. В даному випадку, у будинку, в якому знаходиться квартира, яка належить відповідачу, встановлено прилад комерційного обліку теплової енергії, в зв`язку з чим нарахування плати за надані послуги здійснювалося за тарифами, що діяли у відповідний період та згідно показників засобу обліку теплової енергії з розрахунку на опалювальну площу квартири. Позивач вказує, що факт постачання теплової енергії у будинок, в якому знаходиться квартира відповідача підтверджується спільними актами з балансоутримувачем будинку, про подачу теплової енергії кожного опалювального сезону, які розпочинаються та завершуються згідно до рішень виконавчого комітету Смілянської міської ради. Оскільки відповідач споживала надані послуги, не відмовлялася від них у законному порядку, то згідно ст.ст. 205, 901-903 ЦК України договір про надання послуг з централізованого теплопостачання між сторонами фактично відбувся (конклюдентний договір). В зв`язку з невиконання відповідачем своїх зобов`язань по сплаті житлово-комунальної послуги, позивач нарахував інфляційні втрати у сумі 642 грн. 03 коп., три проценти річних у сумі 157 грн. 67 коп., пеню в сумі 190 грн. 91 коп., та звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 05 травня 2025 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для надіслання суду відзиву на позовну заяву з доказами направлення такого відзиву позивачу. Реалізуючи право на подання відзиву, у порядку ст. 178 ЦПК України, відповідач [PERSON] 23 травня 2025 року через канцелярію суду подала до суду відзив на позовну заяву, у якому остання виклала свої заперечення проти позову та просила у його задоволенні відмовити в повному обсязі. При цьому, відповідач просила поновити їй пропущений процесуальний строк на подачу відзиву. Указане клопотання мотивовано тим, що вона отримала копію позовної заяви з додатками з запізненням. Узагальнені доводи та заперечення наведені відповідачем у відзиві зводяться до такого. Так, відповідач зазначила, що позовну заяву подано позивачем з порушенням вимог ст.ст. 119, 120 ЦПК України. Зазначила, що позивачем до позову не долучено доказів укладення між нею та позивачем індивідуального договору щодо надання послуг з централізованого опалення. Відповідно до національного законодавства всі житлові та нежитлові будівлі мають бути оснащені приладу обліку теплової енергії та водопостачання лічильниками. Відповідач вказує, що житловий будинок в якому розташована її квартира обладнаний приладом комерційного обліку теплової енергії. Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються на договірних засадах. Індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії від 25.10.2021 згідно з якого КП «Смілакомунтеплоенерго» як виконавець надає споживачам послуги централізованого опалення, є договором приєднання, відповідно до ст. 634 ЦК України та публічним договором згідно ст. 633 ЦКП України. Позивач у позовній заяві у своєму поясненні зазначає, фактично підтверджує, що між позивачем та відповідачем договір не укладався. Також посилається на, те що загальна позовна давність встановлюється у три роки, згідно з положення ст. 257 ЦК України. Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договорами або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Положення ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Також відповідач заперечує проти нарахованих витрат від інфляції , 3% річні, пені та судових витрат, обґрунтовуючи це тим, що позивач не врахував строк позовної давності. Крім того позивачем не додано доказів пропозиції кладення договору про надання послуг щодо опалення місць загального користування або надавало для ознайомлення проект такого договору, тому відповідач вважає, що у позивача відсутні правові підстави вимагати від відповідача здійснення оплати за послуги. Розрахунок заборгованості не може підтверджувати сам факт надання послуг, тому нарахування вказаних сум як заборгованості є безпідставними, оскільки письмовий договір з позивачем не укладався і не підписувався. Також відповідач стверджує, що у її під`їзді відсутнє опалення місць загального користування (труби, батареї, радіатори, інші опалювальні прилади не вставлені). В квартирі відповідача проведено індивідуальне газове опалення, від загального теплопостачання її квартира відключена. Підприємством КП «Смілакомунтеплоенерго», житлове приміщення квартира відповідача не опалюється, тобто з 2003 року вона не є користувачем їх послуг. Тому відповідач зазначає, що у даному випадку письмовий договір між позивачем і нею не укладений, послугами не користується, не отримує, має індивідуальне опалення своєї житлової площі. Тому у позові просить суд відмовити повністю. 28 травня 2025 року через систему «Електронний суд» до суду надійшла відповідь на відзив, подана представником позивача [PERSON] , в якій останній не погоджуючись із доводами відповідача, наведеними у відзиві вказав, що відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (ч.1 ст. 6, ч.1 ст.12 Закону №2189). Згідно з положеннями ч.2 ст. 12 Закону №2189, договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Зобов`язання по укладенню договору покладено на Споживача (п.2 ч.2 ст.7 Закону №2189). Відповідно до ч.5 ст. 13 Закону №2189, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Таким чином представник позивача вказує, що оскільки співвласники будинку [ADDRESS] не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з позивачем відповідний договір, то вважається, що з усіма власниками приміщень в цього будинку укладений індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії від 25.10.2021 року (публічний договір, приєднання), який відповідає типовому індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019. Зауважив, що Верховним Судом України у постанові від 20.04.2016 року у справі № 6-2951нс 15 зроблено висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колеги суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16. За таких обставин, на переконання сторони позивача, посилання відповідача на відсутність між сторонами договірних правовідносин носить надуманий характер. Представник позивача також зазначив, що копія індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії від 25.10.2021 року з доказами його опублікування на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування надавалися відповідачу по справі, а також суду в якості додатків до позовної заяви. Окрім того, даний доказ є загальнодоступним, оскільки опублікований на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування. Представник позивача не заперечує той факт, що квартира відповідача від`єднана від централізованого опалення. Проте, згідно абз.6 п.14 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 р. №830 (в редакції постанови КМУ від 08.09.2021 року №1022), відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Відповідно до п. 38 Правил, споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). Витрати на загальнобудинкові потреби опалення залежать тільки від кількості спожитої будинком теплової енергії (за даними лічильника) та розраховуються відповідно до опалювальної площі нерухомого майна кожного абонента, а тому представник позивача наголошує, що посилання відповідача на відсутність елементів опалення в місцях загального користування не заслуговують на увагу, а від`єднання квартири відповідачки від мереж централізованого теплопостачання та обладнання її індивідуальним опаленням, ніяким чином не нівелює обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування, допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення всього будинку, а не лише під`їзду, в якому знаходиться квартира. Щодо\~посилання відповідачки\~на те,\~що позовні\~вимоги про\~стягнення інфляційних\~втрат,\~трьох відсотків\~річних та\~пені заявлені\~поза межами\~строків позовної\~давності,\~зазначили,\~що відповідно\~до вимог\~статті 256\~ЦК України,\~позовна давність\~-\~це строк,\~у межах\~якого особа\~може звернутися\~до суду\~з вимогою\~про захист\~свого цивільного\~права або\~інтересу.\~Згідно з\~положеннями ст.\~257\~ЦК України,\~загальна позовна\~давність встановлюється\~тривалістю у\~три роки.\~Положеннями ч.2\~ст.\~258\~ЦК України\~унормовано,\~що позовна\~давність в\~один рік\~застосовується,\~зокрема,\~до вимог:\~п.1)\~про стягнення\~неустойки (штрафу,\~пені).\~Постановою КМУ\~від 11.03.2020\~року №\~211\~«Про запобігання\~поширенню на\~території України\~гострої респіраторної\~хвороби COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2»\~(із\~змінами і\~доповненнями,\~внесеними постановами\~Кабінету Міністрів\~України)\~установлено з\~12\~березня 2020\~року на\~всій території\~України карантин.\~Строк карантину\~неодноразово продовжувався\~та тривав\~до 30.06.2023\~року.\~30.03.2020\~року прийнято\~ЗУ №540-IX,\~яким розділ\~«ПРИКІНЦЕВІ ТА\~ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ»\~ЦК України\~доповнено п.12\~згідно з\~яким під\~час дії\~карантину,\~встановленого Кабінетом\~Міністрів України\~з метою\~запобігання поширенню\~коронавірусної хвороби\~(COVID-19),\~строки,\~визначені статтями\~257,\~258\~… цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. За п. 19 розділу «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженого ЗУ №2102-IX від 24.02.2022 року, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Висновки стосовно правомірності застосування п. 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України (продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу) викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 07.09.2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22). Звертаємо увагу, що пунктами 1, 3 постанови КМУ «Про введення воєнного стану в Україні» №206 від 05 березня 2022 року в редакції до 29 грудня 2023 року було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Однак (!) відповідно до пункту 3 Постанови КМУ № 1405 від 29.12.2023 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг», яка набрала чинності 30.12.2023 року, пункт 1 Постанови КМУ від 05.03.2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово- комунальних послуг в період воєнного стану» викладено у такій редакції: установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих російською федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій. Таким чином, з 30.12.2023 року заборона на нарахування та стянення штрафних санкцій, інфляційних нарахувань, процентів річних стосується виключно територій, де ведуться бойові дії (можливих бойових дій) або тимчасово окупованих територій. В наявних в матеріалах справи розрахунках інфляційних нарахувань, 3 процентів річних та пені видно, що їх здійснено з урахуванням продовження строків позовної давності, враховуючи мораторій на нарахування санкцій (для житлово-комунальних послуг) на період дії карантину (з 12.03.2020 до 30.06.2023) та воєнний стан (з 24.02.2022). На підставі викладеного, представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та зазначив, що КП «Смілакомунтеплоенерго» жодного порушення прав відповідача не допускало, тому усі посилання на необґрунтованість позовних вимог та відсутність у відповідача обов`язку оплати за послугу з постачання теплової енергії (на загальнобудинкові потреби опалення) не заслуговують на увагу. Згідно з ч. 13 ст.\~7\~ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).\~\~\~ У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання зобов`язань. Так, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02 лютого 1999 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.9 на звороті-10). Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області № 70 від 23 лютого 2018 року КП «Смілакомунтеплоенерго» було визнано виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та послуг з постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності з 01 лютого 2018 року(а.с.22). Відтак, КП «Смілакомунтеплоенерго» є постачальником теплової енергії на території м. Сміла, в тому числі і до будинку за адресою: [ADDRESS] , відповідно відповідач є споживачем комунальних послуг, які надаються в тому числі і до квартири [ADDRESS] . Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються, зокрема,\~Законом України від 09.11.2017 року №2189-VІІІ «Про житлово-комунальні послуги», який введений в дію з 01.05.2019 (надалі Закон №2189),\~Постановами КМУ від 21.07.2005 №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення»\~(надалі Правила від 21.07.2005) та від 21.08.2019 №830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії». Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги»\~(далі в рішенні суду чинним на момент виникнення спірних правовідносин). Суб`єктами цього\~Закону\~є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд. До житлово-комунальних послуг законодавство відносить комунальні послуги: централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо. За загальними правилами, визначеними вказаним\~законом, виконавець послуг надає відповідний вид житлово-комунальних послуг споживачу, який їх споживає та має зворотній обов`язок щодо їх сплати за встановленими тарифами та у встановлені договором строки і порядку. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти 6, 7, 8 частини першої статті 31). Положеннями частини першої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача (ч. 1 ст. 13 Закону №2189) З роздруківки із сайту Смілянської міської ради вбачається, що 29.10.2021 опубліковано індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 25.10.2021 (а.с.15-21). Зобов`язання по укладенню договору покладено на Споживача (п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону №2189). Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону №2189 договір на надання житлово-комунальних послуг є договором приєднання. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 25.10.2021, згідно якого КП «Смілакомунтеплоенерго» як виконавець надає споживачам послуги, є договором приєднання, відповідно до ст. 634 ЦК України та публічним договором згідно зі ст. 633 ЦК України. Відповідно до п. 10.2. Договору, згода Споживача є прийняттям ним публічної пропозиції КП «Смілакомунтеплоенерго» про укладення Договору. В п. 1.1. Договору визначено, що згода - ненадання заперечень з боку Споживача щодо умов цього Договору впродовж 30 днів з дня опублікування. В даному випадку, оскільки впродовж 30 днів з моменту опублікування Договору від відповідача жодних заперечень щодо умов Договору на адресу комунального підприємства не надходило, він вважається таким, що прийняв публічну пропозицію КП «Смілакомунтеплоенерго». Відтак, оскільки відповідач споживав надані послуги, не відмовлявся від них у законному порядку, то згідно зі ст. 205, 901-903 ЦК України договір про надання послуг з централізованого теплопостачання між сторонами фактично відбувся (конклюдентний договір). Відповідно до п. 4 Індивідуального договору від 25.10.2021, фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги. Порядок нарахування та оплати за спожиті послуги передбачено п. 30-39 Індивідуального договору від 25.10.2021. У відповідності до п. 31 Індивідуального договору від 25.10.2021, вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію. Згідно з п. 34 Індивідуального договору від 25.10.2021, споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Факт постачання теплової енергії у будинок, в якому знаходиться квартира відповідача підтверджується спільними актами з балансоутримувачем будинку про подачу теплоносія кожного опалювального сезону, які розпочинаються та завершуються відповідно до рішень виконавчого комітету Смілянської міської ради, зокрема акти від 25.10.2021 року, від 01.11.2022 року, від 01.11.2023 року, від 05.11.2024 року (а.с.36-38). З актів подачі теплоносія вбачається, що у зв`язку з початком опалювальних сезонів у м. Смілі, до будинку за адресою: [ADDRESS] , КП «Смілакомунтеплоенерго» було подано теплову енергію 25 жовтня 2021 року, 01 листопада 2022 року та 01 листопада 2023 року та 05 листопада 2024 року. Судом також оглянуто акти зняття показників засобів комерційного обліку теплової енергії, якими було зафіксовано щомісячні показники лічильника на будинок, та які були складені за участю представників балансоутримувача будинку (а.с.37-42). Відповідно до частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відсутність письмового договору про постачання теплової енергії не звільняє осіб, які використовують теплову енергію без укладання договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду в справі №922/4239/16 від 21.08.2019 та в постанові Верховного Суду від 26.04.2018 по справі № 904/6293/17). Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Як вбачається із п. 6 Правил, затверджених Постановою КМУ від 21.08.2019 №830\~виконавець забезпечує постачання теплової енергії у відповідній кількості та якості, що забезпечує надання послуги встановленим нормативам: за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем - до межі внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку (будівлі) та інженерно-технічних систем приміщення споживача; за договором з колективним споживачем, колективним договором, індивідуальним договором, договором з власником (користувачем) будівлі - до межі зовнішніх інженерних мереж постачання послуги виконавця та внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку (будівлі). Згідно з абзацом 6 п. 14, відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315. За п. 38 споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: 1) плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/ тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; 2) плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України (ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради №83 від 28.02.2019 року позивачу було встановлено тарифи для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії у розмірі 2300,21 грн/Гкал (з ПДВ) (а.с.23). Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради №511 від 21.10.2021 року позивачу було встановлено тарифи для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії у розмірі 2544,00 грн/Гкал (з ПДВ) (а.с.24-25). Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради №392 від 30.09.2022 року позивачу було встановлено тарифи для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії у розмірі 2742,86 грн/Гкал (з ПДВ) (а.с.26-27). Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради №365 від 28.09.2023 року позивачу було встановлено тарифи для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії у розмірі 2945,02 грн/Гкал (з ПДВ) (а.с.28-29). Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради №506 від 26.09.2024 року позивачу було встановлено тарифи для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії у розмірі 3769,13 грн/Гкал (з ПДВ) (а.с.30-31). Пунктом 11 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за абонентське обслуговування - це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води). Згідно п. 33 Правил №830 плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з: - плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; - плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України; - плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку. Плата за послугу, абонентське обслуговування та плата за обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкової системи теплопостачання багатоквартирного будинку вноситься споживачем виконавцю щомісяця однієї сумою в порядку та розмірах, визначених договором. При цьому виконавець забезпечує деталізацію інформації щодо структури плати у рахунках споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до\~закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається договір про надання комунальних послуг, а саме: 1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку; 2) колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою; 3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії). У межах одного багатоквартирного будинку дозволяється обрання різних моделей організації договірних відносин за різними видами комунальних послуг. У разі, коли співвласники багатоквартирного будинку самостійно не обрали однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою статті 14 Закону України\~Про житлово-комунальні послуги, та/або не дійшли згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, плата виконавцю за індивідуальним договором складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування. Плата виконавцю за колективним договором та за договором з колективним споживачем складається із плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених тарифів на послугу та обсягу спожитої послуги, визначеного відповідно до законодавства. Таким чином, відповідач, окрім плати за опалення житла і допоміжних приміщень будинку, зобов`язаний вносити плату за абонентське обслуговування. Наказом КП «Смілакомунтеплоенерго» №242 від 21.10.2021 року встановлено розмір плати за абонентське обслуговування на постачання теплової енергії щомісячно протягом року на одного абонента, що надається споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами: для споживачів без вузлів комерційного обліку ТЕ 16,78 грн (з ПДВ), для споживачів з вузлами комерційного обліку ТЕ, які обліковуються на балансі КП «Смілакомунтеплоенерго» з урахуванням обслуговування ВКО ТЕ 30,48 грн (з ПДВ), для споживачів з вузлами комерційного обліку, які є власністю споживачів з урахуванням обслуговування ВКО ТЕ 20,17 грн (з ПДВ) (а.с.33). Наказом КП «Смілакомунтеплоенерго» №80 від 30.09.2022 року встановлено розмір плати за абонентське обслуговування на постачання теплової енергії щомісячно протягом року на одного абонента, що надається споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами: для споживачів без урахування обслуговування та заміни вузлів комерційного обліку ТЕ - 13,49 грн (з ПДВ); для споживачів з урахування обслуговування та заміни вузлів комерційного обліку ТЕ, які обліковуються на балансі КП «Смілакомунтеплоенерго» - 25,54 грн (з ПДВ); для споживачів з вузлами комерційного обліку, які є власністю споживачів - 16,61 грн (з ПДВ) (а.с.33-зворот). Наказом КП «Смілакомунтеплоенерго» №80 від 12.09.2023 року встановлено розмір плати за абонентське обслуговування на постачання теплової енергії щомісячно протягом року на одного абонента, що надається споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами: для споживачів без урахування обслуговування та заміни вузлів комерційного обліку ТЕ - 11,80 грн (з ПДВ); для споживачів з урахування обслуговування та заміни вузлів комерційного обліку ТЕ , які обліковуються на балансі КП «Смілакомунтеплоенерго» - 23,77 грн (з ПДВ); для споживачів з вузлами комерційного обліку, які є власністю споживачів - 14,52 грн (з ПДВ) (а.с.34). Наказом КП «Смілакомунтеплоенерго» №63 від 19.09.2024 року встановлено розмір плати за абонентське обслуговування на постачання теплової енергії щомісячно протягом року на одного абонента, що надається споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами: для споживачів без урахування обслуговування та заміни вузлів комерційного обліку ТЕ - 14,14 грн (з ПДВ); для споживачів з урахування обслуговування та заміни вузлів комерційного обліку ТЕ , які обліковуються на балансі КП «Смілакомунтеплоенерго» - 28,08 грн (з ПДВ); для споживачів з вузлами комерційного обліку, які є власністю споживачів - 17,53 грн (з ПДВ) (а.с.34-на звороті). Згідно наданої суду виписки по рахунку та розрахунків, позивач з жовтня 2021 року до березень 2025 року нарахував відповідачу до сплати 5456 грн. 59 коп. заборгованості за постачання теплової енергії, що складається із нарахувань за опалення місць загального користування та заборгованості з абонплати. За вказаний період відповідач жодного разу не здійснювала оплату вказаної послуги. Оцінюючи поданий позивачем розрахунок заборгованості з точки зору допустимості та належності, суд враховує, що такий був проведений із застосуванням відповідних методик, належним чином обґрунтований та мотивований. Зазначений розрахунок позивача відповідачем не спростовано, заперечень щодо вимог позивача або даних, які б спростовували викладені у позові обставини не надано, та не надано даних щодо повного погашення заборгованості. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем надано належні, допустимі та достовірні докази невиконання відповідачем своїх обов`язків по оплаті за надані послуги, та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові, про наявність підстав для стягнення заборгованості. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в повному обсязі, відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно із приписами ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Тобто, обов`язок споживача житлово-комунальних послуг ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг. З урахуванням викладеного, суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності у неї обов`язку оплачувати послуги постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення та абонентське обслуговування, оскільки доказів того, що будинок [ADDRESS] повністю відключено від централізованого опалення матеріали справи не містять та відповідачем не надано. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання ним грошового зобов`язання за кожен день простроченого виконання. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень викладених у п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відповідальність боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Відповідно до п.5.3 Договору про надання послуг з централізованого опалення, який опубліковано у газеті «Сміла» №9 (1101) від 28 лютого 2018 року, виконавець має право нараховувати у разі несвоєчасного внесення споживачем плати за надані послуги пеню у розмірі, встановленому законодавством і цим договором. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»\~у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Постановою КМУ від 05.03.2022 №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. 29.12.2023 КМУ Постановою №1405 скасував заборону на припинення житлово-комунальних послуг, нарахування штрафів та пені, а також на стягнення заборгованості населення. Даною постановою п. 1 Постанови КМУ від 05.03.2022 №206 викладено в новій редакції, а відповідні положення є такими, що діють із з 24 лютого 2022 року. Відтак суд погоджується з розрахунками сум трьох відсотків річних та інфляційних втрат, пені, зробленими позивачем та долученими до позовної заяви. У відзиві та запереченнях на відповідь на відзив відповідач посилається на протиправність та безпідставність розрахунків відповідача щодо нарахування обсягу споживання теплової енергії на загальнобудинкові потреби. В цьому контексті суд вважає за необхідне зазначити, що формула, яка використана позивачем для вказаних розрахунків є частиною Методики, затвердженої наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.12.2021 №358 «Про внесення змін до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг». Вказаний нормативно-правовий акт є чинним, підстав вбачати протиправність його положень та не використовувати його у позивача немає. При цьому, посилаючись на вказані обставини, відповідач не наводить власного розрахунку, тому дані доводи судом до уваги не приймаються. Таким чином, оскільки позивач свої обов`язки з надання житлово-комунальних послуг виконував, його доводи щодо невиконання відповідачем зобов`язань з оплати послуг, а також розмір заборгованості відповідачем не спростовані, позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Інші доводи сторін, які наведені у позові, відзиві на позов, відповіді на відзив та запереченнях на відповідь на відзив не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову в повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. За змістом ч. 1,2 наведеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Так, КП «Смілакомунтеплоенерго» сплатило 302,80 грн судового збору за звернення до суду із заявою про видачу судового наказу (справа №703/2996/24), а також 2119,60 грн відповідно до платіжної інструкції № 12049 від 06.03.2025, таким чином за звернення до суду із вказаним позовом позивач сплати 2422,40 грн. з урахуванням коефіцієнту 0,8, зважаючи на те, що позовна заява була подана позивачем через систему «Електронний суд». Враховуючи, що позов підлягає до задоволення, понесені підприємством судові витрати по сплаті судового збору на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. Докази на понесення позивачем будь-яких інших судових витрат матеріали справи не містять. На підставі наведеного,

Outcome: approved