Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

23.05.2025 року до суду через систему «Електронний суд» звернулася [PERSON] з позовом до ТОВ «Ньюпорт Холдінг» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову посилалася на те, що вона з 01.05.2017 року працювала на посаді бухгалтера в ТОВ «Ньюпорт Холдінг». 24.01.2025 року на підставі наказу № 2/К від 24.01.2025 року трудовий договір між нею та товариством був припинений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Згідно Повідомлення ТОВ «Ньюпорт Холдінг» про нарахування суми, належної працівникові при звільненні від 24.01.2025 року, станом на день звільнення 24.01.2025 року у товариства існує заборгованість із заробітної плати перед нею в сумі 73626,48 грн., яка складається із заборгованості зі сплати заробітної плати у розмірі 54801,03 грн. та заборгованості зі сплати компенсації за невикористані відпустки у розмірі 18825,45 грн. В день звільнення, в порушення вимог ст.116 КЗпП України, товариством виплата належних їй зазначених сум не здійснена. Розрахунок з нею проведений лише 13.03.2025 року в повному обсязі. На підтвердження розміру середньої заробітної плати надає Довідку від 24.01.2025 року, яка видана ТОВ «Ньюпорт Холдінг». Прохала стягнути з ТОВ «Ньюпорт Холдінг» на її користь середній заробіток в сумі 36284,80 грн. за час затримки розрахунку при звільненні за весь період затримки розрахунку з 24.01.2025 року по 13.03.2025 року. 28.05.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судове засідання з викликом сторін. 01.07.2025 року в судове засідання позивач не з`явилася, у позові прохала розгляд справи проводити у спрощеному провадженні без виклику сторін. 01.07.2025 року в судове засідання представник відповідача не з`явився повторно, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи у їх відсутність не надали, відзив на позов не подали. Відповідно ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України якщо відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Тому суд на підставі ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] від 04.05.2006 року. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Ньюпорт Холдінг», код ЄДРПОУ 39715902, юридична адреса: м. Запоріжжя, вул. Каховська буд.11А, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Позивач [PERSON] з 01.05.2017 року працює у ТОВ «Ньюпорт Холдінг» на посаді бухгалтера, що підтверджується записом №18 в трудовій книжці серії [NUMBER] від 23.07.2002 року. Згідно копії Наказу №2/К від 24.01.2025 року про припинення трудового договору по ТОВ «Ньюпорт Холдінг» з 24.01.2025 року [PERSON] звільнено з посади бухгалтера ТОВ «Ньюпорт Холдінг» за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Згідно копії повідомлення ТОВ «Ньюпорт Холдінг» про нараховані суми, належні працівникові при звільненні від 24.01.2025 року, станом на день звільнення 24.01.2025 року ТОВ «Ньюпорт Холдінг» має заборгованість із заробітної плати перед [PERSON] в сумі 73626,48 грн. 13.03.2025 року ТОВ «Ньюпорт Холдінг» проведено розрахунок з [PERSON] в повному обсязі. Згідно копії довідки ТОВ «Ньюпорт Холдінг» від 24.01.2025 року [PERSON] працювала на посаді бухгалтера за 01.05.2017 року по 24.01.2025 року, її середньоденна заробітна плата складає 1067,20 грн. з розрахунку: листопад 2024 року: нараховано 22223,17 грн., кількість робочих днів - 21; грудень 2024 року: нараховано 23666,23 грн., кількість робочих днів - 22; всього нараховано 45889,40 грн., всього кількість робочих днів 43. Суд, задовольняючи позов в повному обсязі, виходить з наступного. В ст.15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно ст.116\~КЗпП України\~при звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок.\~Про суми,\~нараховані та\~виплачені працівникові\~при звільненні,\~із зазначенням\~окремо кожного\~виду виплати\~(основна\~та додаткова\~заробітна плата,\~заохочувальні та\~компенсаційні виплати,\~інші виплати,\~на які\~працівник має\~право згідно\~з умовами\~трудового договору\~і відповідно\~до законодавства,\~у тому\~числі при\~звільненні)\~роботодавець повинен\~письмово повідомити\~працівника в\~день їх\~виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст.117\~КЗпП України\~у разі\~невиплати з\~вини роботодавця\~належних звільненому\~працівникові сум\~у строки,\~визначені статтею\~116\~цього Кодексу,\~при відсутності\~спору про\~їх розмір\~підприємство,\~установа,\~організація повинні\~виплатити працівникові\~його середній\~заробіток за\~весь час\~затримки по\~день фактичного\~розрахунку,\~але не\~більш як\~за шість\~місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при\~розгляді справи\~про стягнення\~заробітної плати\~у зв`язку\~із затримкою\~розрахунку при\~звільненні,\~що працівникові\~не були\~виплачені належні\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації суми\~в день\~звільнення,\~коли ж\~він у\~цей день\~не був\~на роботі,\~-\~наступного дня\~після пред`явлення\~ним роботодавцеві\~вимог про\~розрахунок,\~суд на\~підставі ст.117\~КЗпП стягує\~на користь\~працівника середній\~заробіток за\~весь період\~затримки розрахунку,\~а при\~непроведенні його\~до розгляду\~справи -\~по день\~постановлення рішення,\~якщо роботодавець\~не доведе\~відсутності в\~цьому своєї\~вини.\~Сама по\~собі відсутність\~коштів у\~роботодавця не\~виключає його\~відповідальності. У\~разі непроведення\~розрахунку у\~зв`язку\~із виникненням\~спору про\~розмір належних\~до виплати\~сум вимоги\~про відповідальність\~за затримку\~розрахунку підлягають\~задоволенню у\~повному обсязі,\~якщо спір\~вирішено на\~користь позивача\~або такого\~висновку дійде\~суд,\~що розглядає\~справу.\~При частковому\~задоволенні позову\~працівника суд\~визначає розмір\~відшкодування за\~час затримки\~розрахунку з\~урахуванням спірної\~суми,\~на яку\~той мав\~право,\~частки,\~яку вона\~становила у\~заявлених вимогах,\~істотності цієї\~частки порівняно\~із середнім\~заробітком та\~інших конкретних\~обставин справи. Не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку. Судом встановлено, що до суду звернулася позивач, яка з 24.01.2025 року звільнена з посади бухгалтера в ТОВ «Ньюпорт Холдінг», з вимогою про стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки відповідач в порушення вимог ст.116 КЗпП України несвоєчасно провів виплату всіх сум, що належать позивачу при звільненні, а саме 13.03.2025 року. З урахуванням того, що судом встановлено, що відповідачем, як роботодавцем, затримано проведення розрахунку при звільненні з позивачем, як працівником, то суд стягує з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 24.01.2025 року по 13.03.2025 року. Визначаючи розмір середнього заробітку позивача, суд виходить з такого. Згідно п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. Згідно ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 8 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається з довідки ТОВ «Ньюпорт Холдінг» від 24.01.2025 року [PERSON] працювала на посаді бухгалтера за 01.05.2017 року по 24.01.2025 року, її середньоденна заробітна плата складає 1067,20 грн. з розрахунку: листопад 2024 року: нараховано 22223,17 грн., кількість робочих днів - 21; грудень 2024 року: нараховано 23666,23 грн., кількість робочих днів - 22; всього нараховано 45889,40 грн., всього кількість робочих днів 43. Таким чином, з огляду на те, що позивач звільнена з роботи 24.01.2025 року, а фактичний розрахунок при звільненні з нею проведено відповідачем лише 13.03.2025 року, то за вказаний період позивач має право на компенсацію середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто за 34 робочих дні, що складає в сумі: 34 дні * 1067,20 грн. = 36284,80 грн. З огляду на викладене, з метою захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за весь період затримки розрахунку з 24.01.2025 року по 13.03.2025 року в сумі 36284,80 грн. Крім того, відповідно ч.1,8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Так як відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, будь-яких заперечень суду не надав, то суд вирішив справу за наявними матеріалами. Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 та ст.80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Таким чином, суд вважає, що наявні матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнена від сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому суд в порядку розподілу судових витрат стягує з відповідача судовий збір в сумі 1211,20 грн. в дохід держави.

Outcome: approved