Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 30 листопада 2020 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено електронний кредитний договір №164549, за умовами якого відповідачка отримала кредит у сумі 4\~000,00 грн строком на 20 днів зі сплатою процентів за користування кредитом 2% в день. Відповідач не вжила заходів для погашення заборгованості, у зв`язку із чим утворилася заборгованість. 28 жовтня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило позивачу право вимоги до боржників, зокрема до відповідачки. Заборгованість відповідачки за кредитним договором станом на 13 січня 2025 року становить 20 080,00 грн і складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту 4 000,00 грн та простроченої заборгованості за процентами 16 080,00 грн. Просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, сплачений судовий збір у сумі 2\~422,40 грн, а також витрати на правничу допомогу. Стислий виклад заперечень відповідача. У відзиві представник відповідачки зазначає, що відповідачка позовні вимоги не визнає. Посилається на те, що кредитним договором обумовлено, що загальний строк надання кредиту 20 днів, дата повернення кредиту та сплати процентів 19 грудня 2020 року. Нарахування процентів після закінчення строку кредитування суперечить правовим висновкам Верховного Суду. Крім того, зазначає, що у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні він повинен передати новому кредитору документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, у тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником. До таких документів можна віднести платіжні доручення, меморіальні ордери, виписки з особових рахунків позичальника. Ці документи підтверджують факт надання кредиту, наявність заборгованості та її розмір. Таких доказів позивачем не надано. При цьому у кредитному договорі відсутні відомості про те, що кредитні кошти перераховуються іншою особою, яка не є стороною у кредитному договорі. Також позивачем не надано розрахунок заборгованості, хоча він і не є безспірним доказом наявності заборгованості, оскільки такі документи складаються одноособово стороною позивача та не є первинним документом. Таким чином, відсутність в матеріалах справи первинних документів позбавляє можливості перевірити факт отримання позичальником коштів у кредит та розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування та підстави та порядок нарахування відсотків за користування кредитом. Зазначає, що для переходу права вимоги за договором факторингу необхідною умовою є існування такого права у первісного кредитора. Матеріали справи не містять доказів реальності існування права вимоги за кредитним договором у первісного кредитора, оскільки кредитний договір, договір факторингу, реєстр боржників до нього, акт приймання-передачі реєстру, розрахунки заборгованості доводять лише перехід права вимоги, проте не підтверджують наявність такого права у первісного кредитора. Крім того, відсутні докази надсилання повідомлення про відступлення права вимоги відповідачці. При цьому набуття новим кредитором права вимоги до боржника можливе після здійснення оплати за договором факторингу. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідь на відзив. У відповіді\~на відзив\~представник позивача\~зазначає,\~що доступ\~до виписок\~по картці,\~на яку\~перераховано кредитні\~кошти,\~має банк-емітент\~та відповідачка,\~оскільки така\~інформація є\~банківською таємницею. Відповідачка як власниця карткового рахунку, на який перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки з рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Однак нею не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на її картковий рахунок, зазначений у договорі, або доказів того, що цей картковий рахунок їй не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідачка не позбавлена можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів. Первісним кредитором належним чином виконано обов`язок з надання кредитних коштів, що підтверджується інформаційною довідкою Вих.\~№ 1676/02\~від 25\~лютого 2025\~року. Щодо тверджень відповідачки про безпідставність нарахування відсотків поза межами строку дії кредитного договору зазначає, що у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зазначено, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч.2 ст.625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника («за користування кредитом»). Посилається на те, що відповідно до умов укладеного договору нарахування відсотків здійснювалось саме за кожен день користування кредитом, а не згідно зі ст. 625 ЦК України, на що відповідачка погодилася, підписавши договір. Зазначає, що з метою надання вичерпної інформації позивач після отримання відзиву на позовну заяву звернувся до первісного кредитора з відповідним запитом про надання додаткового доказу детального розрахунку заборгованості за укладеним кредитним договором. Станом на 18 червня 2025 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» отримано відповідь, тому з метою ґрунтовного, повного та об`єктивного вирішення справи позивач просить суд долучити до матеріалів справи документ, наданий первісним кредитором. Крім того, представник позивача не погоджується з клопотанням про зменшення витрат на правничу допомогу, вважає його безпідставним. Процесуальні дії у справі. 06 травня 2025 року позовна заява надійшла до суду. 12 травня 2025 року отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача. 13\~травня 2025\~року позовна\~заява прийнята\~до розгляду,\~провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися. Заяви, клопотання. Представник позивача надав заяву про розподіл судових витрат, просить стягнути з відповідачки витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10\~500,00 грн, на підтвердження вартості яких надав докази. Представник відповідача надала клопотання про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу до 4\~000,00 грн, оскільки справа є малозначною, розглядається у спрощеному провадженні без виклику сторін, такий спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, не потребує значного часу. Відповідно до ст. 247 ЦПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом. 30\~листопада 2020\~року між\~ТОВ «ЗАЙМЕР»\~та [PERSON] \~укладено електронний\~договір про\~надання фінансового\~кредиту №164549,\~за умовами\~якого кредитодавець\~надає відповідачці\~кредит у\~розмірі 4\~000,00\~грн на\~умовах строковості,\~зворотності,\~платності,\~а клієнт\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти за\~користування кредитом\~в порядку\~та на\~умовах,\~визначених цим\~договором. Кредит надається строком на 20 днів, тобто до 19 грудня 2020 року. Строк дії договору 20 днів. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу. Тип процентної ставки фіксована. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, зазначеної клієнтом. Згідно з п.2.3. договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту (п.3.3.3. договору). Відповідно до п.5.2 договору всі зміни і доповнення до цього договору оформлюються шляхом підписання сторонами додатків і додаткових угод з використанням одноразового ідентифікатора відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». У розділі 7 договору «реквізити та підписи сторін» зазначено реквізити платіжної банківської картки [PERSON] : [NUMBER] . Договір підписаний\~відповідачкою з\~використанням електронного\~підпису одноразовим\~ідентифікатором KL6529. Сторонами договору також підписано додаток 1 до договору графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту, де сумою нарахованих процентів за користування кредитом зазначено 1\~600,00 грн, до оплати всього 5\~600,00 грн. Згідно з інформаційною довідкою Вих. № 1676/02 від 25 лютого 2025 року ТОВ «Платежі Онлайн» як технологічний оператор платіжних послуг повідомляє, що на сайті торговця через платіжний сервіс «Platon» проведена успішна транзакція видача кредиту #164549 у сумі 4\~000,00 грн на платіжну картку № [NUMBER] , емітентом якої є PRIVAT BANK. Номер транзакції 30674-16830-99938, номер замовлення A329202B171126CLY164549T1095768. Таким чином, кредитодавцем виконано обов`язок з надання кредитних коштів. Відповідачка свої зобов`язання перед кредитором не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості, здійсненого ТОВ «ЗАЙМЕР», заборгованість за кредитним договором становить 20\~080,00 грн, з яких: 4\~000,00 грн тіло кредиту; 1\~600,00 грн відсотки за кредитом; 14\~480,00 грн прострочені відсотки за кредитом. Відсотки за кредитом нараховані за період з 30 листопада 2020 року по 19 грудня 2020 року, з 20 грудня 2020 року по 18 червня 2021 року нараховані прострочені відсотки. Загальна кількість днів, за які нараховані відсотки 201, з них: 20 днів відсотки за кредитом, 181 день прострочені відсотки. 28 жовтня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості). Згідно з п.7.1. договору факторингу ціна продажу становить 1\~444\~834,08 грн. 02 листопада 2021 року та 23 листопада 2021 року позивачем здійснено оплату за відступлення права грошової вимоги за договором факторингу №01-28/10/2021 на користь ТОВ «ЗАЙМЕР» на загальну суму 1 444 834,08 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу позивач набув право вимоги за кредитним договором №164549 до [PERSON] на загальну суму 20\~080,00 грн. Отже, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» придбало право вимоги за вищезазначеним кредитним договором до відповідачки. Згідно з наданим позивачем документом під назвою «виписка з особового рахунку» станом на 13 січня 2025 року заборгованість за кредитним договором становить 20 080,00 грн, що складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 4 000,00 грн та простроченої заборгованості за процентами 16 080,00 грн. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до пункту 6 частини 1\~цієї статті Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~1048\~ЦК України\~позикодавець має\~право на\~одержання від\~позичальника процентів\~від суми\~позики,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~Розмір і\~порядок одержання\~процентів встановлюються\~договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до\~ст.610 ЦК України\~порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно\~зі ст.611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Згідно з ч. 1\~ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених\~ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3\~ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2\~ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Висновок суду. Судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачкою кредитного договору з первісним кредитором, порушення нею взятих на себе зобов`язань, набуття позивачем права вимоги до відповідачки за цим договором. Доводи відповідачки та її представника про те, що у матеріалах справи відсутні бухгалтерські документи, що підтверджують видачу кредиту, не заслуговують на увагу з огляду на таке. Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. Згідно з частиною 3 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку. Закон України «Про електронну комерцію» є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, тому посилання відповідача та її представника на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є безпідставним. Судом встановлено, що кредитний договір укладено в порядку Закону України\~«Про електронну\~комерцію»,\~тому посилання\~на висновки\~Верховного Суду,\~викладені в\~постановах від\~01\~грудня 2021\~року у\~справі №569/7648/15-ц,\~від 17\~грудня 2020\~року у\~справі №278/2177/15-ц,\~від 28\~жовтня 2020\~року у\~справі №760/7792/14-ц,\~від 16\~вересня 2020\~року у\~справі №200/5647/18,\~є безпідставними,\~оскільки у\~зазначених справах\~кредитні договори\~укладалися не\~в порядку\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію»,\~тобто встановлені відмінні від справи, яка розглядається, фактичні обставини. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 12 червня 2023 року у справі № 263/3470/20. Таким чином, відсутність у матеріалах справи первинних бухгалтерських документів не є підставою для висновку про невиконання умов договору кредитодавцем та неотримання позичальником грошових коштів за кредитним договором. Позивачем на підтвердження факту перерахування первісним кредитором кредитних коштів на рахунок відповідачки надано довідку оператора платіжних послуг ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН». Зазначена довідка дає можливість ідентифікувати номер кредитного договору, розмір наданого кредиту, реквізити платіжної картки, ідентичні зазначеним відповідачкою у кредитному договорі, дату зарахування коштів. Суд вважає, що зазначена інформаційна довідка відповідає вимогам ч.3 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» та підтверджує факт надання кредитних коштів. Відповідачкою не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на її картковий рахунок. На спростування тверджень позивача не надано виписку з клієнтського рахунку, яка може містити відомості про рух коштів на її рахунку. Доводи про недоведеність факту переказу відповідачу кредитних коштів, які викладені у відзиві, не заслуговують на увагу, оскільки повністю спростовуються письмовими доказами у справі. Доказів зворотного відповідачкою не надано. Для спростування наявності заборгованості за кредитним договором відповідачкою також не надано виписку з особового рахунку. Суд також відхиляє посилання представника відповідача на непідтвердження набуття позивачем права вимоги до відповідачки з огляду на таке. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Таким чином, укладаючи відповідний договір факторингу сторони у договорі визначають конкретний перелік зобов`язань, право вимоги за якими переходять до нового кредитора. З метою визначення переліку таких зобов`язань сторони складають та погоджують відповідний реєстр, який є документальним підтвердженням переходу права вимоги за відчужуваними договорами. До позову додано акт прийому-передачі згідно з реєстром боржників за договором факторингу та витяг з реєстру боржників, де боржником зазначено відповідачку. Витяг містить ідентифікуючі ознаки кредитного договору, суму та складові заборгованості, що відступається. Посилання представника відповідачки на непідтвердження оплатності договору факторингу суд не бере до уваги, оскільки предметом розгляду не є оспорювання договору факторингу. Крім того, згідно з умовами договору факторингу права вимоги переходять до фактора після підписання договору, а у разі невиконання вимог щодо оплати фактором ціни продажу договір вважається неукладеним (п.6.2.3. договору факторингу). Судом встановлено, що фактором та клієнтом підписано договір факторингу, позивачем здійснено оплату за договором факторингу у повному обсязі, наявність відступлених вимог не спростована. Отже, позивачем підтверджено перехід до нього права вимоги до відповідачки. Крім того, суд зазначає, що договір факторингу на вимогу сторін чи зацікавлених осіб не визнаний недійсним у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена статтею 204 ЦК України, не спростована. Доводи відповідачки про неповідомлення про відступлення права вимоги суд відхиляє, оскільки за положеннями статей 516, 517 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отже, заміна кредитора у зобов`язанні не припиняє самого зобов`язання та не впливає на дійсність основного правочину. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 вересня 2015 року по справі №6-979цс15, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Доказів погашення заборгованості первісному кредитору відповідачкою не надано. Таким чином, судом встановлено факт укладення відповідачкою кредитного договору, надання первісним кредитором кредитних коштів, набуття позивачем права вимоги за кредитним договором. Відповідачкою порушувалися умови кредитного договору, кошти на повернення кредиту не сплачувалися, що призвело до виникнення заборгованості. При визначенні розміру заборгованості суд бере до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості первісного кредитора, який містить відомості про щоденні нарахування, складові заборгованості та їхній розмір. Таким чином, судом встановлено, що заборгованість відповідачки за тілом кредиту становить 4\~000,00 грн, за процентами 1\~600,00 грн. Наявність та розмір таких заборгованостей відповідачкою не спростовано, виписки з особового рахунку та контррозрахунку заборгованості не надано, а тому вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 5\~600,00 грн підлягають задоволенню. При вирішенні питання про доцільність стягнення заборгованості за простроченими процентами у розмірі 14\~480,00 грн суд враховує правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)). На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що підхід, за якого проценти за "користування кредитом" могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Також Велика Палата Верховного Суду нагадує, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (пункт 8.22)). При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за "користування кредитом" (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за "користування кредитом", до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає. Під час розгляду справи встановлено, що строк дії договору 20 днів, кредит надається до 19 грудня 2020 року (п.1.2. договору). Пунктом 3.3.3. договору передбачено право клієнта продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. Відповідно до п.5.2 договору всі зміни і доповнення до цього договору оформлюються шляхом підписання сторонами додатків і додаткових угод. Позивачем не доведено продовження строку дії договору, підписані додатки та додаткові угоди до позову не додано. Посилання позивача на п.2.3. договору, згідно з яким проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту до дня повного погашення заборгованості, суд вважає необґрунтованим з огляду на те, що сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини, виходячи з правової природи останніх. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України. Тобто твердження позивача про те, що проценти за "користування кредитом" нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України. Викладене узгоджується з висновками, викладеними у постанові в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16. Тому суд вважає, що нарахування прострочених відсотків за користування кредитом після закінчення строку дії договору є безпідставним. Після спливу визначеного договором строку кредитування права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Умова кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати проценти за користування кредитом поза межами строку кредитування не відповідає нормам законодавства, а тому є нікчемною. Позивачем позовні вимоги в порядку ст. 625 ЦК України не заявлено. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого\~ст.12 ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18. Таким чином, обставини, на які посилається позивач як на підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими процентами у розмірі 14\~480,00 грн, не знайшли своє підтвердження при розгляді справи, тому така вимога не підлягає задоволенню. Отже,\~оцінивши кожний\~доказ з\~точки зору\~їх належності\~та допустимості,\~а сукупність\~доказів з\~точки зору\~достатності та\~взаємозв`язку,\~суд вважає,\~що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: стягненню з відповідачки заборгованості за кредитним договором у розмірі 5 600,00 грн, що складається з заборгованості за кредитом 4 000,00 грн, заборгованості за процентами 1 600,00 грн. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 675,61 грн (27,89%). Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн. Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, судом встановлено, що 29 грудня 2023 року між позивачем та адвокатом Пархомчуком С.В. укладено договір про надання правової допомоги. Позивач на підтвердження понесених витрат надав акт про отримання правової допомоги від 08 липня 2025 року згідно з договором про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року. Представником відповідача заявлено клопотання про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу до 4\~000,00 грн На переконання суду, дії щодо надання консультації про перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, складання заяв до суду, інших клопотань, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу\~судової справи не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи. Крім того, канцелярські витрати не належать до витрат на професійну правничу допомогу, а тому сума в 500,00 грн витрат на правничу допомогу позивачем не доведена. Надаючи оцінку переліченим послугам правничої допомоги, враховуючи клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд вважає, що вартість послуг адвоката в загальній сумі 10 500,00 грн є завищеною стосовно іншої сторони спору, а тому, за умови задоволення позовних вимог у повному обсязі , відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 4\~000,00 грн відповідатиме принципу розумності та реальності витрат. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1\~115,60 грн. З огляду на викладене та

Outcome: partial