Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~У червні\~2023\~року [PERSON] ,\~ [PERSON] \~звернулися до\~Вільнянського районного\~суду Запорізької\~області із\~позовом до [PERSON] , треті особи: служба у справах дітей Вільнянської міської ради, [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення в квартиру. \~ \~ \~ \~Позов обґрунтований тим, що [PERSON] разом зі своєю сім`єю [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проживають у трикімнатній квартирі [ADDRESS] . [PERSON] був зареєстрований за даною адресою у 2012 році, [PERSON] у 2021 році. \~ \~ \~ \~У квартирі також проживала мати позивача [PERSON] , яка була власницею цієї квартири. \~ \~ \~ \~24.11.2019 за життя [PERSON] подарувала квартиру [ADDRESS] своєму онукові [PERSON] , який є відповідачем у даній справі. [INFO] [PERSON] померла. Після набуття права власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON] розпочав дії по виселенню [PERSON] із квартири звернувся із позовом до Вільнянського районного суду Запорізької області про виселення [PERSON] . Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 20.10.2022 у справі № 314/622/20 у позові [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення відмовлено. Позивачі [PERSON] , [PERSON] просять суд вселити їх та [PERSON] з [PERSON] в квартиру [ADDRESS] , зобов`язати відповідача, його представників та третіх осіб не вчиняти будь-які дії та перепони щодо обмеження прав [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на проживання, знаходження, перебування в квартирі [ADDRESS] їх із правом вільного доступу (входження) до даної квартири. Ухвалою суду від 10.07.2023 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 07.09.2023 від представника відповідача [PERSON] адвоката Нємної Т. І. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач повністю не згодний з позовними вимогами, зазначила, що вимоги позивачів є безпідставними, протиправними та такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав. На даний час власником квартири є відповідач [PERSON] . Позивачі були членами сім`ї колишнього власника квартири. Із припиненням права власності [PERSON] на квартиру право користування позивачів чужим майном (квартирою) було втрачено, тому на даний час вони без згоди нового власника не мають права вселитися в належне йому житло, оскільки це призведе до грубих порушень його прав приватної власності, які відповідно до Конституції України є непорушними. Раніше позивачі тривалий час чинили перешкоди відповідачеві вільно, на власний розсуд володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном, порушуючи його права як власника квартири, передбачені ст. 41 Конституції України. І надалі, у разі проживання позивачів в належній відповідачеві квартирі будуть перешкоджати йому як власнику квартири, отримати субсидію, передати її в оренду, зробити ремонт на власний розсуд тощо. Продати належну йому квартиру він також не зможе, оскільки покупці не виявлять бажання жити зі сторонніми людьми. Враховуючи зазначені обставини, представник відповідача просить відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі. Ухвалою суду 08.04.2024 задоволено заяву судді Кононенка І. О. про самовідвід. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2024 головуючим суддею у справі визначено суддю Мануйлову Н. Ю. Ухвалою суду від 12.04.2024 дану цивільну справу прийнято до провадження судді Мануйлової Н. Ю. Представник третьої особи начальник служби у справа дітей Вільнянської міської ради Запорізької області надала до суду клопотання про розгляд справи за відсутності працівника органу опіки та піклування, враховуючи інтереси дитини. У судовому засіданні представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що у квартирі [ADDRESS] , вона проживала з чоловіком з 2015 року. Власницею квартири була мати чоловіка [PERSON] . [PERSON] та син [PERSON] були зареєстровані у даній квартирі, вона з донькою - ні. У серпні 2023 року вона не змогла потрапити до квартири, бо були змінені замки, тому позивачка звернулася до поліції. [PERSON] стверджує, що вони зателефонували до [PERSON] та просили пустити їх до квартири, однак вона відмовилася, навіть на дала можливості забрати особисті речі. Натепер позивачка орендує житло у м. Запоріжжі, де проживає разом із дітьми. Їй не було відомо про те, що чоловік та син зняті з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила суд відмовити у їх задоволенні. Зазначила, що дійсно існував спір про зняття з реєстрації [PERSON] . Після смерті його матері [PERSON] у квартирі певний час ніхто не проживав, тому відмовилися від позову про виселення. Позивачі та їх діти не зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , виселилися з квартири добровільно, тому підстав для їх вселення до квартири немає. Третя особа [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши учасників судового провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, [PERSON] був зареєстрований квартирі [ADDRESS] з 13.11.2012 до 26.05.2023. [INFO] у позивачів народилася дитина [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 26.08.2016). 08.09.2018 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 08.09.2018. Також позивачка має неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції від 22.12.2009). 04.11.2019 [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору дарування подарувала квартиру [ADDRESS] своєму онуку - відповідачу [PERSON] [INFO] . Згідно з копією акту обстеження житлово-побутових умов заявника від 05.11.2020 у квартирі [ADDRESS] на той час мешкали: [PERSON] , який мешкав у квартирі з 2012 року; [PERSON] , яка мешкала у квартирі з 2015 року; [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відомості про те, з якого часу вони мешкають у квартирі у акті не зазначено. За змістом даного акту [PERSON] мешкає без реєстрації, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] в квартирі своєї мами. Записано зі слів комісії. [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 01.06.2021 року за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією довідки № 1/3/761, виданої 07.04.2022 начальником [INFO] [PERSON] , [PERSON] призваний з 09.03.2022 на військову службу під час мобілізації в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини [NUMBER] . Згідно з копією довідки № 3550 від 14.04.2023 [PERSON] перебуває на військові службі за мобілізацією у військовій частині [NUMBER] з 09.05.2022. На запит суду 11.08.2023 Державною прикордонною службою України надано відомості про те, що [PERSON] 23.02.2022 виїхав за межі території України. Позивачем до матеріалів справи долучено копії платіжних інструкцій про сплату комунальних послуг: від 15.02.2023 за адресою: [ADDRESS] : за розподіл природного газу, платник [PERSON] ; за водовідведення, платник [PERSON] ; за водопостачання платник [PERSON] ; за абонентське обслуговування вода, платник [PERSON] ; за спожитий газ, платник [PERSON] ; від 19.01.2023 за адресою: [ADDRESS] за розподіл природного газу платник [PERSON] , за спожитий газ платник [PERSON] , за водовідведення, платник [PERSON] , за нарахування електричної енергії платник [PERSON] ; за утримання будинків, платник [PERSON] ; від 11.05.2023 за розподіл природного газу, платник [PERSON] ; від 24.03.2023 за розподіл природного газу, платник [PERSON] , за абонентське обслуговування вода, платник [PERSON] за поточне нарахування електричної енергії, платник [PERSON] .. Згідно з витягом № 372 від 26.03.2023 за адресою: [ADDRESS] зареєстрована 1 особа [PERSON] , дата реєстрації 01.07.2021. У судовому засіданні була допитана свідок [PERSON] , яка пояснила, що вона проживає у сусідній квартирі [ADDRESS] . Син позивачів народився вже коли вони проживали в цій квартирі. Після смерті [PERSON] почалися сутички між третьою особою [PERSON] та позивачами [PERSON] . [PERSON] приходила до квартири, замінювала замок, виставляла речі [PERSON] на сходовому майданчику. [PERSON] тоді змогла потрапити до квартири. Потім [PERSON] замінила двері і вже позивачка туди потрапити не може та не може забрати свої речі. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є подругою позивачки. У квартирі вона бувала з 2017 року, там проживала [PERSON] з чоловіком та дітьми. Свідку казали знайомі, що після того, як [PERSON] пішов до ЗСУ [PERSON] не могла потрапити до квартири. Зараз свідкові відомо, що [PERSON] мешкає у м. Запоріжжі, бо так і не може потрапити до квартири, оскільки змінені замки у квартирі. У судовому засіданні була допитана свідок [PERSON] , яка пояснила, що сторони вона знає заочно. Разом з [PERSON] працювала приблизно 10 років. Свідкові відомо, що [PERSON] спочатку проживала сама, а потім до неї переїхали син з невісткою. Жили вони не дружно, [PERSON] не хотіла повертатися додому, постійно плакала, оскільки син з невісткою ображали її, вона хотіла, щоб вони виїхали з її квартири. Вона переїжджала жити до дочки. На момент смерті [PERSON] з нею проживали позивачі з дітьми. Похованням займалася дочка [PERSON] [PERSON] . Також була допитана свідок [PERSON] , яка пояснила, що вона дружила з померлою [PERSON] . [PERSON] жилося погано, оскільки син із невісткою, які проживали з нею, постійно з нею сварилися з побутових питань. Свідок у квартирі не була. Бачила, як [PERSON] виносила свої речі з квартири. Хто зараз проживає у квартирі свідку не відомо. [PERSON] за життя розповідала, що «відписала» квартиру внуку, і показувала навіть документи. [PERSON] колись побив матір. Свідок [PERSON] пояснила, що вона дружила з померлою [PERSON] . Свідку відомо, що у подруги було двоє дітей [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] розповідала, що її побив син. Син з невісткою користувалися побутовою технікою [PERSON] . Свою квартиру [PERSON] «переписала» своєму онукові, бо син з невісткою за її словами «не заслужили», ображали її. [PERSON] постійно жалілася на сина та невістку. Вони не були присутні на похованні [PERSON] . [PERSON] свідок довго не бачила, з того часу, як його забрали на військову службу. Люба казала, що син із невісткою вивезли всі речі, навіть ножа не залишили. Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Аналіз положень статей 64, 150, 156, 162 Житлового кодексу України дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї. У статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань. Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. У той же час статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої і другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є\~право користування (сервітут). Згідно з частинами першою, четвертою статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, в якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. При розгляді питання про припинення права користування члена сім`ї власника житла, суди мають приймати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. У постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 754/613/18-ц, зроблено висновок, що тривалий час проживання у спірній квартирі/будинку особи, яка не має іншого житла, є достатньою підставою для того, щоб вважати квартиру/будинок житлом цієї особи в розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року (справа №569/4373/16-ц). З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] був зареєстрований квартирі [ADDRESS] з 13.11.2012, тобто згоду на користування даної квартирою надавала його мати [PERSON] , яка до 2019 року була власницею зазначеної квартири. З матеріалів справи встановлено, що квартира [ADDRESS] було єдиним його житлом, наявності будь-якого іншого місця проживання [PERSON] судом не встановлено. У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція житла має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, 44, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). Однією з основних підстав цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Таким чином відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і за інтересами іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі N 569/4373/16-ц (провадження № 14-298цс19) зауважила, що не є підставою для виселення членів сім`ї власника квартири, в тому числі й колишніх, сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи без оцінки законності такого визнання, яке по факту є втручанням у право на житло в розумінні положення статті 8 Конвенції, на предмет пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ. [PERSON] на законних підставах вселився у спірну квартиру як син власниці [PERSON] , на що вона очевидно надавала дозвіл, він був зареєстрований та проживав у ній, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпоряджанні квартирою [ADDRESS] , шляхом виселення рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 05.10.2020 відмовлено, рішення набрало законної сили 17.11.2020, іншого житла він не має. Відповідач та третя особа чинять йому перешкоди у користуванні спірною квартирою, обмежуючи його в доступі до цього житла, змінивши замки та вхідні двері, внаслідок чого він не має можливості потрапити до нього. Також існують поважні причини не проживання позивача [PERSON] у спірній квартирі, оскільки з березня 2022 року дотепер [PERSON] проходить військову службу в лавах ЗСУ. На підставі викладеного та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що права позивача [PERSON] порушені та підлягають захисту шляхом його вселення до квартири [ADDRESS] . Стосовно позовної вимоги про вселення позивачки [PERSON] до спірної квартири та дітей [PERSON] та [PERSON] , суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даної позовної вимоги з таких підстав. Протягом всього часу проживання у згаданій квартирі позивачка [PERSON] та дитина [PERSON] зареєстровані за іншою адресою у м. Запоріжжі, тобто вона має інше житло та натепер проживає у м. Запоріжжі. Згідно з\~Правилами реєстрації\~місця проживання\~та Порядком\~передачі органами\~реєстрації інформації\~до Єдиного\~державного демографічного\~реєстру,\~затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207, які були чинними станом на 01.06.2021 на момент реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Реєстрація місця проживання дитини віком до 14 років в електронній формі здійснюється виключно за умови, що така реєстрація здійснюється за наявним у реєстрі територіальної громади зареєстрованим місцем проживання батьків чи одного з них. Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 2163 від 01.06.2021, [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 01.06.2021, тобто вже у той момент, коли власником даної квартири був [PERSON] . Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] не надавав згоди на реєстрацію малолітнього [PERSON] у належній йому квартирі. Будь-яких відомостей стосовно того за якою адресою малолітній син позивачів був зареєстрований протягом майже 5 років свого життя, тобто з моменту народження до 01.06.2021, матеріали справи не містять. Крім того, [PERSON] також не зареєстрована і ніколи не була зареєстрована у вказаній квартирі, відомостей про її зареєстроване місце проживання суду не надано, встановлено, що на час розгляду справи діти проживають разом з матір`ю. Таким чином, на позивачку [PERSON] та дітей [PERSON] , [PERSON] не поширюється дія сервітуту відповідно до вимог ст.ст. 401- 406 ЦК Укрїани. Крім того,\~приходить до\~висновку,\~що в\~даному випадку\~позовна вимога\~про вселення\~ [PERSON] \~ [PERSON] \~та [PERSON] ,\~у належну\~на праві\~власності [PERSON] \~квартиру,\~з огляду\~на зазначені\~вище обставини,\~ є\~неспівмірним із\~втручанням у\~право власності\~ [PERSON] \~на зазначену\~квартиру,\~та не\~досягає межі нагальної суспільної необхідності. Щодо позовної вимоги про зобов`язання [PERSON] , його представників та третіх осіб не вчиняти будь-які дії та перепони щодо обмеження прав [PERSON] на проживання, знаходження, перебування в квартирі [ADDRESS] із правом вільного доступу (входження) до даної квартири [PERSON] , суд зазначає таке. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Вимога заборонити відповідачу вчиняти певні дії в майбутньому не може бути задоволена, оскільки захисту підлягає лише вже порушене право. При визначенні способу захисту у відповідності до вказаної норми слід враховувати положення ч.1 ст.13 п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, відповідно до яких спосіб захисту, який може застосувати суд при вирішенні справи, обирає позивач. А отже - суд позбавлений можливості на власний розсуд обирати і захищати права позивача у спосіб, який останній не просить застосувати. Крім того, згідно зі ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Згідно з ч. 2 ст. 18 ЦПК України невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено на , з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 402,6 грн. (1610,40:4). На підставі викладеного,

Outcome: partial