Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

Позивачка просить встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме, що Державний акт на право приватно власності на землю серія ЛВ № 0033 від 10.10.1997р. виданий - [PERSON] , насправді виданий - [PERSON] , яка померла [INFO] . Зазначає, що [INFO] померла - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно, в тому числі і на земельну ділянку згідно Державного акту на право приватно власності на землю серія Л В № 0033 від 10.10.1997 р. Позивач звернулась в Рава-Руську державну нотаріальну контору Львівської області для отримання свідоцтва про права на спадщину. Державний нотаріус Рава Руської державної нотаріальної контори Львівської області завів спадкову справу, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Проте відмовив Позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку згідно вищевказаного Державного Акту, оскільки не встановлений факт, що має юридичне значення, а саме: в Державному Акті на право приватної власності на землю серія ЛІЗ К" 0033 від 10.10.1997 р. ім я власника (спадкодавця) земельної ділянки вказане « [PERSON] », а в свідоцтві про смерть вказано « [PERSON] ». Позивач повідомляє, що у зв`язку з допущеною орфографічною помилкою. Державний акт на право приватно власності на землю серія ЛВ № 0033 від 10.10.1997 р. котрий виданий - [PERSON] . насправді виданий - [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується довідкою. Позивачка в підготовче судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представники відповідача та третьої особи в підготовче судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Представником відповідача надіслано заяву про відсутність заперечень проти позовних вимог і розгляд справи у його відсутності. Представником третьої особи надіслано заяву про розгляд справи у її відсутності, а також надіслано копію спадкової справи № 240/2024, заведену Рава-Руською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами. Судом досліджено усі наявні в матеріалах справи письмові докази. Суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, його представника, представника відповідача, представника третьої особи, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення"\~міститься роз`яснення про те, що суди при прийнятті заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть розглядати їх в порядку окремого провадження, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право (пункти 1 і 3). Відповідно до п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Суд констатує, що встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту, що Державний\~акт на\~право приватно\~власності на\~землю серія\~ЛВ №\~0033\~від 10.10.1997р.\~виданий -\~ [PERSON] ,\~насправді виданий\~-\~ [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] ,пов`язане із спадкуванням та можливим подальшим вирішенням спору про право. Встановлення факту, що має юридичне значення може вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб (спадкоємців), а тому суд прийшов до висновку, що вирішення питання встановлення такого факту необхідно розглядати саме в порядку позовного провадження. Суд враховує, що прийняття рішення суду про встановлення факту, що Державний акт на право приватно власності на землю серія ЛВ № 0033 від 10.10.1997р. виданий - [PERSON] , насправді виданий - [PERSON] , яка померла [INFO] , необхідне позивачу для подальшого прийняття спадщини, спадкування майна. Відповідно до абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно з ч. 1\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Таким чином, враховуючи обставини конкретної справи, визнання позовних вимог відповідачем, що не порушує прав та інтересів інших осіб, суд приходить висновку про задоволення позову. Згідно з правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження, місце проживання не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Суд враховує, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу має для позивачки юридичне значення, оскільки те, що вона не може підтвердити такий, позбавляє її можливості реалізувати свої спадкові права. Надані позивачкою докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт належності правовстановлюючого документу особі. Суд приходить до висновку, що враховуючи наведені вище обставини, зазначений позивачкою факт, що має юридичне значення, знайшов своє підтвердження, як наслідок, у суду є всі підстави встановити факт належності правовстановлюючого документа. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved