Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

У грудні 2024 року позивачка інтереси якої представлені адвокатом Феделеш Е.М. звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до АТ «Укртрансгаз», в якому просила: 1) стягнуту з АТ «Укртрансгаз» на користь позивачки невиплачену частину премії за підсумками роботи у 2021 році у розмірі 941 191,50 грн.; 2) стягнути з «Укртрансгаз» на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.09.2024 по 30.12.2024 у розмірі 1 066 676,99 грн. Позов обґрунтовує тим, що в липні 2017 року позивачку відповідно до Наказу № 332-к від 07.07.2017 було прийнято на роботу та призначено на посаду директора Департаменту правового забезпечення ПАТ «Укртрансгаз» (з травня 2018 року - директор Департаменту забезпечення АТ «Укртрансгаз», з липня 2021 року - посада перейменована на начальника Департаменту правового забезпечення). Зазначає, що 21.01.2022 відповідно до Наказу № 556 «Про преміювання за результатами роботи за 2021 рік» було прийнято рішення про преміювання працівників АТ «Укртрансгаз». Так, відповідно до Наказу № 556, було прийнято рішення про виплату суми річної премії за 2021 рік частинами, а саме: у жовтні 2022 року в розмірі 30% фактичної суми премії за 2021 рік; у грудні 2022 року в розмірі 20% фактичної суми премії за 2021 рік. Вказує, що нарахування та виплату залишку фактичної суми премії у розмірі 50% здійснено у 2023 році, визначивши строки відповідними наказами. 24.09.2024 позивачу було вручено наказ від 24.09.2024 № 638-к про звільнення з посади начальника Департаменту правового забезпечення. Крім того, наказом №638-к про звільнення з посади начальника Департаменту правового забезпечення позивачу було вручено повідомлення про нарахування та виплачені суми при звільненні. У відповідь на вимогу про повний розрахунок від 24.09.2024 за № 1001ВН-24-1747 позивачем було отримано відповідь за № 1001ВИХ-24-5868 від 30.09.2024 про те, що усі виплати, які підлягають виплаті було здійснено у день звільнення. Зазначає, що лише після отримання відповіді за №1001ВИХ-24-5868 від 30.09.2024 позивач зрозуміла, що АТ «Укртрансгаз» свідомо та цілеспрямовано допускає порушення її трудових прав, а саме не проводить повного розрахунку внаслідок звільнення. Крім того, відповідачем у повідомленні про нараховані та виплачені суми при звільненні від 24.09.2024 не зазначено виплату частини премії за підсумками роботи у 2021 році. Вказує, що відповідач на виконання наказу № 556 здійснював виплату премії у наступних розмірах: у жовтні 2022 року в розмірі 30% від фактичної суми премії за 2021 рік, що становить 564 714,74 грн.; у грудні 2022 року в розмірі 20% від фактичної суми премії за 2021 рік, що склала 376 476,76 грн.. Представник позивача звертався до відповідача з запитом щодо надання інформації про конкретний розмір частини премії, яка підлягає виплаті позивачу, проте відповідач навмисно затягує з наданням відповіді та приховує інформацію. Зазначає, що за її математичними підрахунками, частина премії за підсумками роботи у 2021 році, яка повинна була бути виплачена позивачу становила 941 191,50 грн.. Позивач дізналась про той факт, що відповідач не має на меті здійснювати відповідну виплату, а отже має на меті порушити трудові права позивача, після отримання інформаційного листа від 30.09.2024 про те, що усі виплати було зазначено у повідомленні. Крім того, позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку затримки розрахунку при звільненні. У зв`язку з чим позивачка вимушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2025 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді [PERSON] .. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2025 року матеріали вказаної справи передані на розгляд судді Сіромашенко Н.В., у зв`язку із звільненням з посади судді [PERSON] , на підставі розпорядження № 01-08-548 від 05.03.2025. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 10.03.2025 цивільну справу за зазначеним вище позовом було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та розгляд справи визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 27.03.2025 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що строк для виплати залишку річної премії за 2021 рік не настав, оскільки згідно рішення загальних зборів Товариства від 30.12.2022 № 568 затверджений порядок розрахунку та виплати працівникам АТ «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», залишок річної премії за 2021 рік не включено в розрахунок, так як рішення щодо нарахування такого виду премії не приймалось акціонером Товариства, а виплата може бути проведена лише за наявності відповідного розпорядчого документа. Крім того, враховуючи військову агресію з боку рф, в державі було запроваджено воєнний стан, з метою забезпечення оптимізації витрат Групи Нафтогаз в умовах зниження прибутковості діяльності, відтермінновано нарахування та виплати працівникам Компанії, її відокремлених підрозділів, юридичних осіб Групи Нафтогаз окремих видів винагороди, а саме:від терміновано нарахування та виплату частини (50%) фактичної суми одноразової винагороди за результатами оцінки досягнення індивідуальних цілей та ключових результатів, установлених на 2021 рік, до прийняття відповідного рішення правлінням НАК «Нафтогаз України» з цього питання. Зазначає, що виплата не нарахованої премії та розмір якої не відомий не може бути проведена, враховуючи, що рішенням правління від 03.10.2022, Протокол № 12-КІ, затверджено Порядок розрахунку та виплати працівникам НАК «Нафтогаз України», її відокремлених підрозділів, юридичних осіб Групи Нафтогаз окремих видів інших заохочувальних та компенсаційних виплат, яким передбачено відтермінування на 2023 рік нарахування та виплати частини 50% фактичної суми одноразової винагороди за результатами оцінки досягнення індивідуальних цілей та ключових результатів, установлених на 2021 рік. Вказує, що включно до компетенції акціонера АТ «Укртрансгаз» - АТ «НАК «Нафтогаз України» належить прийняття відповідного рішення, враховуючи фінансові можливості компанії, щодо нарахування премії за результатами роботи за 2021 рік. У зв`язку з цим, у юридичних осіб Групи Нафтогаз України відсутні зобов`язання щодо нарахування та виплати залишку (50%) від фактичної суми річної премії за 2021 рік, оскільки нарахування та виплати зазначеної суми премії може бути здійснена працівникам виключно після прийняття відповідного рішення правління НАК «Нафтогаз України» з даного питання. Станом на день подання відзиву НАК «Нафтогаз України» як акціонер АТ «Укртрансгаз» не ухвалював жодних рішень щодо нарахування та виплати працівникам залишку премії за результатами роботи за 2021 рік, оскільки ще не настали умови для ухвалення таких рішень, визначені внутрішніми документами Компанії, а тому наразі у відповідача відсутні будь-які правові підстави для нарахування та виплати залишку премії. Крім того, умовами Колективного договору АТ «Укртрансгаз» на 2021-2023 та Порядку розрахунку та виплати працівникам НАК «Нафтогаз України», її відокремлених підрозділів, юридичних осіб Групи Нафтогаз окремих видів інших заохочувальних та компенсаційних виплат, затвердженого рішенням загальних зборів Товариства від 06.10.2022 №546 зі змінами, внесеними рішенням загальних зборів Товариства від 30.12.2022 №568 передбачено, що нарахування та виплати працівникам річної премії 2021 рік здійснюється з урахуванням фінансових можливостей підприємств Групи Нафтогаз: у жовтні та грудні 2022 виплачується 30% і 20% фактичної суми річної премії 2021; виплату залишку 50% від фактичної суми річної премії за 2021 рік від терміновано до прийняття відповідного рішення акціонером Товариства з цього питання. Вказує, що для нарахування та виплати позивачу залишку премії за 2021 рік відповідно до положень Колективного договору та Статуту Товариства, необхідною сукупністю умов є: прийняття акціонером рішення про виплату працівникам Компанії залишку річної премії; видання наказу АТ «Укртрансгаз» про преміювання; закінчення воєнного стану стану в Україні. Зазначає, що сукупність вказаних умов не настала, що вказує на відсутність підстав, станом на даний час, для нарахування та виплати позивачу залишку премії за 2021 рік. Крім того, представник відповідача вказує, що відсутній спір щодо розміру залишку премії, так які рішення про її розмір ще не приймалось роботодавцем, тому і нема підстав для задоволення позову. Разом з цим, нарахування і виплата працівникам Товариства інших заохочувальних виплат, які не входять до структури заробітної плати, здійснюється у цілковитій відповідності до наказів АТ «Укртрансгаз», які містять вказівки щодо розміру, строку, порядку виплати тих чи інших додаткових пільг та гарантій, які передбачені колективним договором АТ «Укртрансгаз». Тому станом на момент звільнення позивача та на даний час акціонером АТ «Укртрансгаз» не приймалось рішення про нарахування та відповідно про виплату залишку річної премії за 2021 рік працівникам Товариства. 02.04.2025 через підсистему «Електронний суд» представником позивача було подано відповідь на відзив. Протокольною ухвалою суду від 27.05.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити з підстав, зазначених в позові, та ухвалити відповідне рішення, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову, просив відмовити в його задоволенні, з підстав зазначених у відзиві та ухвалити відповідне рішення. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Як установлено судом, 24.09.2024 року [PERSON] згідно з наказом AT «Укртрансгаз» № 638-К від 24.09.2024 звільнена з посади начальника департаменту правового забезпечення АТ «Укртрансгаз», у зв`язку зі скороченням штату працівників, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Копію наказу AT«Укртрансгаз» №638-к від 24.09.2024 року про звільнення [PERSON] , було вручено [PERSON] 24.09.2024 року про що міститься відповідний її підпис на наказі. Згідно Повідомлення від 24.09.2024 року про нараховані та виплачені суми при звільненні [PERSON] , нараховано та виплачено 965 864,88 грн.. В даному повідомленні [PERSON] заначила, що у розрахунку відсутні суми річного бонусу (залишку премії за 2021 рік, про що надіслано вимогу про повний розрахунок від 24.09.2024 № 1001134-24-2747). Яке вбачається з рішення акціонера №568 АТ «Укртрансгаз» від 30.12.2022 року, АТ «НАК «Нафтогаз України» є єдиним акціонером АТ «»Укртрансгаз». Згідно зі статутом товариства до виключної компетенції загальних зборів належить: - затвердження (або схвалення) внутрішніх положень, регламентів, політик та інших внутрішніх документів, а також внесення змін до них, якими регулюються будь-які питання, пов`язані з діяльністю Товариства, зокрема як юридичної особи Групи Нафтогаз, та які впроваджуються з ініціативи загальних зборів (пп. 10.2.12 Статуту Товариства); - поширення обов`язковості внутрішніх документів Групи Нафтогаз на Товариство відповідно до пункту 1.2 цього Статуту (пп.10.2.35 п.10.2 Статуту Товариства). Пункт 10.1 Статуту Товариства передбачає, що загальні збори можуть вирішувати будь-які питання діяльності Товариства, у тому числі, що належать до компетенції генерального директора. Порядок розрахунку та виплат працівникам НАК «нафтогаз України», її відокремлених підрозділів, юридичних осіб Групи Нафтогаз окремих видів інших заохочувальних та компенсаційних виплат, затвердженому рішенням правління акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (протокол №388), який є обов`язковим для Товариства відповідно до рішення акціонера Товариства від 30.12.2022 № 568. 29 грудня 2022 року засіданням правління АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» затверджено зміни до Порядку розрахунку та виплати працівникам НАК «НафтогазУкраїни»,її відокремленихпідрозділів,юридичних осібГрупи Нафтогаз окремихвидів іншихзаохочувальних такомпенсаційних виплат,затвердженого рішеннямправління АТ«Національна акціонернакомпанія «НафтогазУкраїни» від03жовтня 2022року,протокол №12-КІ, замінивши у підпункті 10.3 пункту 10 цифри та слова «на 2023 рік» словами «до прийняття відповідного рішення правління з цього питання». З матеріалів справи вбачається, що наказом відповідача від 21.10.2022 року за № 556 «Про преміювання за результатами роботи за 2021 рік» було визначено: «2. Нарахування та виплату суми річної премії за 2021 рік здійснити з урахуванням фінансової можливості Товаричтва частинами, а саме: у жовтні 2022 року в розмірі 30 % фактичної суми річної премії за 2021 рік; у грудні 2022 року в розмірі 20 % фактичної суми річної премії за 2021 рік. «3. Нарахування та виплату залишку (50 %) фактичної суми річної премії працівникам Товариства за 2021 рік здійснити у 2023 році, визначивши строк виплат відповідним наказом.». Відповідно до повідомлення АТ «Укртрансгаз» №1001ВИХ-24-5898 від 30.09.2024 повідомлено [PERSON] про те, що 24.09.2024, в день звільнення з роботи, АТ «Укртрансгаз» була здійснена виплата усіх сум, що належить [PERSON] , з дотриманням вимог ст. 47 та ст. 116 КЗпП України. 02.12.2024 року представник [PERSON] - адвокат Феделеш Е.М. звернувся на адресу АТ «Укртрансгаз» з адвокатським запитом, в якому просив надати інформацію про суму фактично здійснених виплат грошових коштів в якості премії [PERSON] , відповідно до наказу № 556 від 21.10.2022 «Про преміювання за результатами роботи за 2021 рік» станом на 24.09.2024 року. Однак, витребувану інформацію так і не було отримано позивачем. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до статті 55 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені в статті 16 ЦК України та КЗпП України. Згідно із статтею 1 КЗпП України, Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників. Згідно зі статтею 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці (п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992). Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати (ч. 1 ст. 116 КЗпП України). Статтею 97 КЗпП України передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних,компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Відповідно до положень статті 2 Закону України «Про оплату праці» визначено наступну структуру заробітної плати: - Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. - Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. - Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи на рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Виплата премії, як заохочувальної та компенсаційної виплати в структурі заробітної плати, є правом, а не обов`язком роботодавця та здійснюється за наявності фінансових можливостей відповідно до норм законодавства України, умов колективного договору, укладеного на підприємстві. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного суду: - в постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2021 року у справі № 201/532/20 зазначено, що винагорода (премія) виплачується працівникові виключно за рішенням керівника, а тому не є обов`язковою; - в постанові Верховного Суду від 15 грудня 2021 року у справі № 1840/2970/18 суд дійшов до висновку, що преміювання та встановлення відповідних надбавок провадиться у межах наявного фонду оплати праці та належить до дискреційних повноважень роботодавця. Крім того, право встановлення надбавок та премій належить саме до варіативних дискреційних повноважень, в силу яких роботодавець вільний у виборі в межах затвердженого кошторису встановлювати їх або не встановлювати. Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненомупрацівникові суму строки,визначені статтею116цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Частина 1 ст. 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (абз. 2 ч. 1 ст. 530 ЦК України). Враховуючи вищевикладене та те, що НАК «Нафтогаз Україна», як акціонер АТ «Укртрансгаз», наразі не прийнято рішення щодо виплати 50 % фактичної суми Річної премії 2021, у зв`язку з чим, відповідачем не було прийнято наказів про її виплату не тільки щодо позивача, але і щодо інших працівників Товариства, строк її виплати не настав, і позовна вимога є передчасною, оскільки право позивача не порушено, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про відмову позивачу у задоволенні його позовної вимоги про стягнення невиплаченої частини премії за підсумками роботи у 2021 році у розмірі 941 191,50 грн.. З огляду на те, що позовна вимога про стягнення невиплаченої частини премії за підсумками роботи у 2021 році не підлягає задоволенню, а позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є похідною, то вона не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. За нормами ст.80ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно залишити без задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню судові витрати, а відтак судовий збір на користь держави підлягає стягненню з позивачки.

Outcome: dismissed