Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~Товариство з\~ обмеженою відповідальністю\~«БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» від імені якого діє Кириченко Ольга Миколаївна звернулося до суду через систему «Електронний суд» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №2032130272 від 30.07.2020 року в сумі 41325,38 грн. (в т.ч.: 23155,76 грн. заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 12664,08 грн. заборгованість по відсоткам, 5505,54 грн. комісія за кредитним договором), за кредитним договором Заявою анкетою про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №2032130272_CARD від 30.07.2020 року в сумі 1971,96 грн. (в т.ч.: 1000,00 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 971, 96 грн. - заборгованість по відсоткам), а також понесених витрат у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат на правничу допомогу в сумі 8500,00 грн. На виконання вимог частини шостої ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України, суд встановив зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача та виконав свій процесуальний обов`язок, надіславши на цю адресу копію ухвали про відкриття провадження по справі. Дані наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення свідчать про отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження у справі 30.05.2025. До позовної заяви позивачем було додано докази надсилання відповідачу копії позовної заяви з додатками (а.с.77). Представник позивача просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач відзив на позовну заяву не подала. Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. 30 липня 2020 року між акціонерним товариством «ОТП Банк» (надалі - Кредитодавець), правонаступником прав та обов`язків якого є товариство з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» (договір факторингу №24/03/23 (а.с. 10-15)) та [PERSON] (надалі - Позичальник), було укладено кредитний договір №2032130272 від 30.07.2020 (надалі - Договір), згідно з яким Кредитодавець надав відповідачу кредит на суму 28408,00 грн, в наступному порядку: у розмірі 26500,00 грн. - на споживчі цілі; у розмірі 1908,00 грн. на придбання послуг зі страхування у Продавця 1: «Страхування від нещасного випадку». Загальний строк кредитування 36 місяців, з 30.07.2020 по 30.07.2023. Сторони погодили, що протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 28,80% річних. Також, 30.07.202 між кредитодавцем та позичальником було укладено Заяву-Анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №2032130272 від 30.07.2020. Відповідно до заяви-анкети, за користування кредитом, банк нараховує проценти, які розраховуються банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається заявою-анкетою, тарифами банку та Договором. На дату укладення заяви-анкети розмір процентної ставки становить 5% в місяць. На дату укладення заяви-анкети розмір процентної ставки впродовж пільгового періоду становить 0,01%. Договір та Заява-анкета укладений між кредитодавцем та позичальником у письмовій формі. Приймаючи до уваги вищевказані обставини справи суд виходить також із того, що згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. У відповідності з ст.ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Як свідчать подані по справі доказові матеріали, на момент звернення позивача до суду, зобов`язання за Договором, відповідачем не виконані. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що заборгованість Позичальника станом за кредитним договором №2032130272 від 30.07.2020 року (розрахунок заборгованості за кредитним договором №2032130272 (а.с. 31), виписка з особового рахунку за Договором (а.с. 32-46)) складає суму 41325,38 грн. (в т.ч.: 23155,76 грн. заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 12664,08 грн. заборгованість по відсоткам, 5505,54 грн. комісія за кредитним договором), а за кредитним договором Заявою анкетою про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №2032130272_CARD від 30.07.2020 року (розрахунок заборгованості за договором №2032130272_CARD від 30.07.2020 (а.с. 56-67) складає суму 1971,96 грн. (в т.ч.: 1000,00 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 971,96 грн. - заборгованість по відсоткам) підтверджена належними доказами відповідно до вимог ст.ст. 76-81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідачем не спростована, тому позовні вимоги щодо її стягнення підлягають задоволенню на підставі статей 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України. Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат у вигляді сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Положеннями статті 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування даних витрат суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Саме такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у Рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна та інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. З матеріалів даної справи вбачається, що на підтвердження витрат на правничу допомогу, уповноважений представник позивача надав суду разом з заявою про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу: копію договору про надання правничої допомоги №01/05-23 від 01.05.2023 року з додатком №1 (протокол погодження вартості послуг), укладений між позивачем та адвокатським бюро «Юлії Чміль» (надалі Адвокатське бюро), копію акту про надання правової допомоги №2605-25/ЗП, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №3080, видане 07.06.2016 року, копію ордеру на надання правничої допомоги позивачу від 024.03.2025 року. Так, вартість послуги щодо складання позовної заяви, у тому числі формування пакету документів для подання позовної заяви з додатками до суду складає 4000,00 грн., ознайомлення з матеріалами справи за наданим пакетом документа клієнтом, аналіз наданих документів, ознайомлення з судовою практикою та визначення перспективи справи за 3 год. 4500,00 грн., всього - 8500,00 грн. Зазначені послуги були надані Адвокатським бюро позивачу, що підтверджується актом про надання правової допомоги №2605-25/ЗП (а.с. 95). Разом з тим, суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 року. Вказана правова позиція знайшла також своє відображення у постанові Верховного Суду від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що витрати понесені позивачем на правничу допомогу є обґрунтованими, співмірними та підтвердженими належними доказами, а тому така вимога підлягає задоволенню. Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору по справі у сумі 2422,40 грн. (а.с. 9) підлягають віднесенню на відповідача відповідно до частин першої-другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі наведеного та

Outcome: approved