Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] , в якій позивач просить стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (далі ДПОПРУ) грошову матеріальну допомогу в сумі 132\~037,22 грн., яка складається з одноразової допомоги в сумі 103407,00 грн., інфляційні втрати в сумі 21\~465,39 грн., та 3% річних в сумі 7164,83, а також просить стягнути судові витрати. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 08.07.2014 року її прийнято на роботу до Харківського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух», де вона працювала до 14.05.2021 року, що підтверджується записами № 20-24 трудової книжки. Відповідно до наказу від 13.05.2021 року № 130/о її було звільнено з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників 14.05.2021 року. 14.05.2021 року між нею та Державним підприємством обслуговування повітряного руху України був укладений договір № 103 про виплату матеріальної допомоги за Колективним договором, відповідно до умов якого, підприємство зобов`язується виплатити працівнику матеріальну (грошову) допомогу, передбачену п. 2.3.2 Додатку 19 до Колективного договору між адміністрацією підприємства та профспілками. Згідно пунктів 2.2 та 2.3 договору про виплату матеріальної допомоги від 14.05.2021 р. № 103 посадовий оклад працівника для розрахунку матеріальної допомоги з урахуванням доплати за знання та постійне використання в роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад становить 21 310,00 грн.; стаж безперервної роботи працівника на підприємстві становить 06 років 10 місяців та 07 днів. Розмір матеріальної допомоги склав 146 027,00 грн. Однак, умов укладеного договору про виплату матеріальної допомоги відповідач не дотримався, так, позивачу двічі було виплачено по одному посадовому окладу у розмірі 21310,00 грн, а всього 42620,00 грн. Залишок заборгованості з виплати матеріальної допомоги на теперішній час складає 103407,00 грн. У зв`язку з чим, позивач [PERSON] звернулась до суду. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, та заначив, що відповідач сплатив позивачу 42620,00 гривень. У зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, які полягають у військових діях, закритті повітряного простору над Україною та забороною авіасполучень, Наказом ДП «Украерорух» №141 від 30 березня 2022 року було призупинено дію окремих положень Колективного договору на підставі ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах військового стану», про видання даного наказу були повідомлені також профспілки, що є підписантами Колективного договору. Станом на сьогодення наказ Украероруху № 141 від 30.03.2022 року не скасовано та не визнано незаконним у судовому порядку. З метою регулювання порядку виплати заборгованості державним підприємством направило [PERSON] додаткову угоду щодо внесення змін до договору про виплату матеріальної допомоги, якою запропонувало позивачу призупинити виконання умов договору до моменту скасування військового стану в Україні. Однак, позивач, отримавши Додаткову угоду, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, ухиляючись від виконання своїх обов`язків, як сторони договору, жодної відповіді відповідачу не направила, підписану зі свого боку Додаткову угоду на адресу відповідача не повернула. Крім того, представник відповідача заперечував проти стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Заперечував проти бази нарахування заборгованості відповідача в розмірі 103\~407 грн. в період з 01.11.2022 року по 20.02.2025 року. При цьому посилався, що відповідачем доведено неможливість здійснювати виплати у зв`язку з наявністю форс-мажорних обставин, які не могли бути передбачені відповідачем. Крім того, згідно п. 3.2. Договору підприємство повинно перераховувати працівнику матеріальну допомогу за вирахуванням обов`язкових податків і зборів, чинних на момент виплати певної частини матеріальної допомоги, щодо яких підприємство є податковим агентом, посилався на порядок оподаткування, визначений Податковим кодексом України. Зважаючи на те, що Украерорух є податковим агентом щодо [PERSON] при нарахуванні (виплаті ) останній матеріальної допомоги за Договором та повністю виконав вимоги податкового законодавства, дотримався правового механізму оподаткування доходу та, як податковий агент, перерахував до відповідного бюджету в дохід держави податко на доходи фізичних осіб і військовий збір. Отже,, суми податків і зборів в загальному розмірі 4\~155,45, із суми матеріальної допомоги 21310, та в загальному розмірі 3\~542,56 грн. із суми матеріальної допомоги 1816,00 грн. не належить позивачеві до отримання. В даному випадку, відповідач вважав, вірною суму з якої нараховується 3% річних та інфляційні втрати - 83242,63 грн. в період з 01.11.2022 року до 20.02.2025 року. Вважав вірним 3% річних 5760,85 грн та інфляційні втрати -17\~279,64 грн. Вважав відсутніми підстави для задоволення позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, доводи викладені у відзиві підтримала. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, дійшов наступного. Так, 08.07.2014 року [PERSON] прийнято на роботу до Харківського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, де вона працювала до 14.05.2021 року, що підтверджується записами № 20-24 трудової книжки. На підставі наказу від 14.05.2021 року № 130/0 її було звільнено з роботи відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників (а.с. 23-28). Відповідно 14.05.2021 року між [PERSON] та Державним підприємством обслуговування повітряного руху України був укладений договір № 103 про виплату матеріальної допомоги за колективним договором, відповідно до умов якого підприємство зобов`язується виплатити працівнику матеріальну (грошову) допомогу, передбачену п. 2.3.2 Додатку 19 до Колективного договору між адміністрацією підприємства та профспілками. Згідно пунктів 2.2 та 2.3 договору про виплату матеріальної допомоги від 14.05.2021 р. № 103 посадовий оклад працівника для розрахунку матеріальної допомоги з урахуванням доплати за знання та постійне використання в роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад становить 21 310,00 грн.; стаж безперервної роботи працівника на підприємстві становить 06 років 10 місяців та 07 днів. Розмір матеріальної допомоги склав 146 027,00 грн. Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України №141 від 30 березня 2022 року було призупинено дію окремих положень колективного договору з 1 квітня 2022 року на час воєнного стану в Україні, окрім пунктів та їх окремих підпунктів 5.1-5.4, 5.4.1, 5.6, 5.8, 5.10, 5.11, 5.11.1, 5.11.2, 5.15, 5.17, 5.25, 5.27 та 5.28 розділу 5 Колективного договору, додатків 2-7, 9 до колективного договору. Спірні правовідносини регулюються главою 47 «Поняття зобов`язання. Сторони у зобов`язанні», главою 48 «Виконання зобов`язання», главою 51 «Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання» розділу І «Загальні положення про зобов`язання» та главою 52 «Поняття та умови договору», главою 53 «Укладення, зміна і розірвання договору» розділу ІІ «Загальні положення про договір» книги п`ятої «Зобов`язальне право», а також главою 52 «Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання» розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Відповідно до\~ч.1\~та ч.2\~ст.509\~ЦК України\~зобов`язанням є\~правовідношення,\~в якому\~одна сторона\~(боржник)\~зобов`язана вчинити\~на користь\~другої сторони\~(кредитора)\~певну дію\~(передати\~майно,\~виконати роботу,\~надати послугу,\~сплатити гроші\~тощо)\~або утриматися\~від вчинення\~певної дії\~(негативне\~зобов`язання),\~а кредитор\~має право\~вимагати від\~боржника виконання\~його обов`язку. \~Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з\~п.1\~ч.2\~ст.11\~ЦК України\~підставою виникнення\~цивільних прав\~та обов`язків,\~зокрема,\~є\~ договори та інші правочини. Відповідно до ч.1\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ч.1\~ст.611\~ЦК України\~у разі\~порушення зобов`язання\~настають правові\~наслідки,\~встановлені договором\~або законом,\~зокрема:\~ припинення\~зобов`язання внаслідок\~односторонньої відмови\~від зобов`язання,\~якщо це\~встановлено договором\~або законом,\~або розірвання\~договору;\~ зміна\~умов зобов`язання;\~ сплата\~неустойки;\~ відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.2 ст.141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. З роз`яснень Верховного Суду у постанові від 17 серпня 2022 року у справі №922/854/21, вбачається, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2022 року в справі №910/15264/21 наголосив, що між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин. За правилом з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту п.3.1 договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором № від 103 від 14.05. 2021 року, укладеного між Державним підприємством обслуговування повітряного руху України та позивачем, вбачається, що відповідач зобов`язався виплатити [PERSON] матеріальну допомогу в такому порядку: 1 посадовий оклад протягом 10 банківських днів з дати початку дії договору, а залишок суми матеріальної допомоги по 1 посадовому окладу кожні 2 місяці, починаючи з 12-го місяця з дати підписання договору. Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України №383/о від 19 травня 2021 року, був встановлений такий порядок виплати матеріальної допомоги [PERSON] , з урахуванням 6 виплат рівними частинами по 21 310,00 грн. у період з 14.05.2021 року до 27.05.2025 року, з 14.11.2021 року до 13.01.2022, з 14.01.2022 до 13.03.2022, з 14.03.2022 до 13.05.2022, з 14.05.2022 до 13.07.2022, з 14.07.2022 до 13.09.2022 та 1 виплату у розмірі 18\~167,00 грн. у період з 14.09.2022 до 13.11.2022. У відзиві представник відповідача визнав, що Державне підприємство обслуговування повітряного руху України виплатило позивачу частину матеріальної допомоги у загальному розмірі 42620,00,00 гривень, що становить 2 посадових окладів. На підставі ч.1 ст.82 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню. Станом на день звернення [PERSON] до суду з позовом, з урахуванням строків настання кожного із чергових платежів, відповідач не виплатив 4 посадових окладів, строки по виплаті яких настали, що становить 103407,00 грн., проте Державне підприємство обслуговування повітряного руху України не виконав взятого на себе зобов`язання по їх виплаті. Тому суд вважає за можливе стягнути матеріальну допомогу у розмірі 103407 грн., строки виплати яких настали. Відповідачем до відзиву додано копія додаткової угоди №2 до договору № від 14 травня 2021 року, якою Державне підприємство обслуговування повітряного руху України мало намір погодити з позивачем внесення змін до укладеного з [PERSON] договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором та призупинити його виконання. Зазначена додаткова угода була направлена позивачу засобами поштового зв`язку. Однак, вказана додаткова угода позивачем залишилась не підписаною, а отже сторонами не було у встановленому договором порядку погоджені зміни до нього. Крім того, суд критично ставиться до посилання представника відповідача щодо ухилення [PERSON] від укладення зазначеної додаткової угоди, оскільки як вбачається з ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В свою чергу видача наказу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України №141 від 30 березня 2022 року не є способом внесення змін до договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором № 103 від 14.05.2021 року. Крім того, після звільнення позивача з роботи між сторонами припинились трудові відносини. Правовідносини, що виникли на підставі зазначеного договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором № 103 від 14.05.2021 року, є суто цивільно-правовими. У зв`язку з тим, що на них не поширюється ні Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах військового стану», ні колективний договір, суд критично оцінює послання представника відповідача на настання форс-мажорних обставин, адже згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ДПОПРУ про стягнення матеріальної допомоги у розмірі 103\~407 грн. підлягають задоволенню. Крім того, при розв`язанні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд приходить до наступного. Відповідно до частини другої\~статті 11 ЦК України\~підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша\~статті 509 ЦК України). Відповідно до статей\~526,\~530,\~610, частини першої статті\~612 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). ЦК України\~передбачає спеціальні засоби, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання. Одним із видів акцесорного зобов`язання є неустойка, яка, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша\~статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). При цьому згідно із частиною другою\~статті 625 ЦК України\~в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~статті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у\~статті 629 ЦК України\~закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в\~главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». Згідно з частинами першою\~статті 651 ЦК України\~зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог частин першої, третьої\~статті 653 ЦК України\~у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Згідно\~статті 654 ЦК України\~зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Так, пунктом 4.1 договору№ 103 від 10.04.2025 року про виплати матеріальної допомоги за колективним договором позивач має право на отримання пені в розмірі облікової ставки НБУ від несвоєчасно виплаченої суми за кожен день затримки починаючи з 11 робочого дня. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України\~у відповідача виник обов`язок сплатити [PERSON] суму інфляції за час прострочення виконання грошового зобов`язання та 3% річних від простроченої суми. Заперечення відповідача про відсутність умисної вини щодо призупинення виплат на підставі форс-мажорних обставин, суд оцінює критично, та виходить з наступного. З матеріалів справи вбачається, і це встановлено судом, що виплата матеріальної допомоги позивачу обумовлена договором про виплату матеріальної допомоги, укладеним між сторонами 14.05.2021 року, після припинення трудових відносин позивача з відповідачем. Правовідносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором № 103 від 14.05.2021 року, є цивільно-правовими. У зв`язку з тим, що на них не поширюється Закон України « Про організацію трудових відносин в умовах військового стану», тому суд критично оцінює посилання представника відповідача на настання форс-мажорних обставин, адже згідно з ч. 1\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи, що судом встановлено та відповідачем не заперечувалось наявність заборгованості саме в розмірі 103407 грн., суд приходить до висновку про вірність суми, з якої нараховувались інфляційні втрати, сума яких в період з 01.11.2025 року по 20.02.2025 становить суму в розмірі 21465,39 грн та 3 % річних в сумі 7164,83 грн., а заперечення представника відповідача в цій частині судом оцінюються критично. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині та вважає вірною суму, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, нараховану до стягнення позивачем в період з 01.11.2025 року по 20.02.2025 інфляційних втрат в розмірі 21465,39 грн. та 3 % річних в сумі 7164,83 грн. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України\~з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1320,37 гривень.

Outcome: approved