Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

Стислий виклад позицій позивача та відповідача; заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі До Основ`янського районного суду міста Харкова надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] в особі представника [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що 29 вересня 2017 року між нею та відповідачем Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області було зареєстровано шлюб за актовим записом № 1348. Відповідач знаходиться в Україні, а вона з донькою після початку війни перебуває в Іспанії, разом не проживають вже три роки, поступово відносини припинились. З березня 2022 року вони з відповідачем припинили подружні стосунки, з того часу кожен живе своїм життям, тому подальше збереження шлюбу є неможливим. На переконання позивачки, у них з відповідачем різні характери, відсутнє взаєморозуміння і взаємодопомога, втрачено спільні інтереси, відсутнє бачення спільного майбутнього; наміру примиритись з відповідачем та зберегти шлюб вона не має і уважає це недоцільним. Подружжя має спільну дитину: [PERSON] , [INFO] . Спір стосовно місця проживання дитини між сторонами відсутній - донька проживає з матір`ю. Спір щодо майна також відсутній. З огляду на викладені вище обставини, ураховуючи положення частини другої статті 104, частини третьої статті 105, частини першої статті 110, статей 56, 112, 196 Сімейного кодексу України, позивачка просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 29 вересня 2017 року Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області за актовим записом № 1348; судові витрати стягнути з відповідача. Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 21 травня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 07 липня 2025 року о 15:15 годині. Від представника відповідача [PERSON] до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначив, що комунікація між подружжям продовжувалась на добровільних сімейних засадах до початку 2025 року. Протягом зазначеного періоду відповідач систематично надавав грошову допомогу позивачці та спільній доньці, [PERSON] . Окрім фінансової підтримки відповідач активно виявляв турботу про добробут дитини, що підтверджується не лише матеріальною допомогою, а й організацією спільного закордонного відпочинку. Спір щодо прав на спільну доньку, [PERSON] , [INFO] , між сторонами відсутній, за взаємною домовленістю подружжя дитина перебуватиме у безпечному місці. Спір щодо майна між подружжям також відсутній. Ураховуючи викладене вище, представник відповідача просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити та розірвати шлюб, зареєстрований між сторонами 29 вересня 2017 року Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області за актовим записом № 1348. У задоволенні вимоги про стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору [PERSON] просив відмовити на підставі пункту 13) частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки відповідач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] . У судове засідання 07 липня 2025 року позивачка, її представник не з`явились, про дату та час судового розгляду були повідомлені належним чином, заяв/клопотань до суду не надходило; у позовній заяві міститься прохання представника позивачки провести розгляд справи без його участі та участі [PERSON] . Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились про дату та час судового розгляду були повідомлені належним чином, заяв/клопотань до суду не надходило. У відзиві на позовну заяву [PERSON] просив розглянути справу за його відсутності та відсутності відповідача. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи у разі якщо відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не вчинялось. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини справи; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 29 вересня 2017 року Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, між [PERSON] та [PERSON] 29 вересня 2017 року було укладено шлюб, актовий запис № 1348. Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 27 грудня 2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Отже, як убачається з наведених вище обставин справи спірні правовідносини виникли між подружжям - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються учасниками цивільної справи. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального коденсу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до пункту 10) Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що їх подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частини першої статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частини третьої та четвертої статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя, на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому, суд ураховує правову позицію Верховного Суду за № 61-8206св19 від 03 грудня 2020 року відповідно до якої суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Отже, судом встановлено, що фактичні шлюбні відносини між позивачкою та відповідачем давно припинені, проживають вони окремо, тому подальше збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Спору про поділ майна подружжя та місця проживання спільної малолітньої дитини між сторонами у справі немає. Ураховуючи викладене, суд уважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, і шлюб, зареєстрований між нею та [PERSON] 29 вересня 2017 року Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області, підлягає розірванню з підстав неможливості подальшого спільного життя подружжя і збереження сім`ї. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зміна шлюбного прізвища на дошлюбне залежить лише від волевиявлення особи, яка змінила своє дошлюбне прізвище на шлюбне, та не може залежати від бажання іншого з подружжя. У зв`язку з тим, що позивачка не виявила бажання після розірвання шлюбу повернути дошлюбне прізвище, суд залишає їй прізвище, що було у шлюбі - « [PERSON] ». Як убачається з матеріалів позовної заяви, позивачкою [PERSON] заявлено вимогу про стягнення з відповідача суми сплаченого нею судового збору. Відповідно до частини першої статті 134 Цивільного процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно із частиною першою статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 13) частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Відповідно до частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначена вище правова норма підлягає застосуванню і у випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Викладене узгоджується з правовою позицією, наведеною у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року по справі № 802/2066/16-а (провадження № К/9901/45061/18), відповідно до якої, якщо відповідач звільнений від сплати судового збору, то і, відповідно, судовий збір з нього не стягується. У разі задоволення позовної заяви повністю судовий збір з відповідача, звільненого від сплати судового збору, не стягується. У разі часткового задоволення позову у справі, в якій відповідач звільнений від сплати судового збору, судовий збір стягується лише з позивача пропорційно до відхиленої частини вимоги. Водночас, якщо відповідач звільнений від сплати судового збору, а позивач його сплатив, то у разі задоволення позову на користь позивача стягується сплачений розмір судового збору з Державного бюджету України або відповідного місцевого бюджету. Судом встановлено, що [PERSON] має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданим 17 лютого 2016 року Управлінням роботи з особовим складом Служби безпеки України, тому, на підставі пункту 13) частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» підлягає звільненню від сплати судового збору. Ураховуючи викладене вище, суд уважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України на користь позивачки сплачений нею судовий збір у сумі 1211,20 гривень, згідно з платіжною інструкцією 0.0.4359035643.1 від 10 травня 2025 року. Докази в підтвердження наявності інших судових витрат в матеріалах справи відсутні. Підстави для негайного виконання рішення відсутні. Заходи забезпечення позову не застосовувалися.

Outcome: approved