Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 18 грудня 2019 року між ним та ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» був укладений договір № 02-Г про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством (далі Договір). На виконання умов цього договору, домогосподарством позивача здійснювалося постачання відповідачу електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками приватного домогосподарства. Згідно пункту 2.3. Договору споживач має право на отримання плати за електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства, за «зеленим» тарифом, відпущеної постачальнику універсальних послуг в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством. Згідно із пунктом 4.1 Договору розрахунковим період є календарний місяць. При цьому, оплата за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими приватними домогосподарствами здійснюється постачальником універсальних послуг протягом 15 (п`ятнадцяти) робочих днів місяця, наступного за розрахунковим. Позивач свої зобов`язання, встановлені у Договорі виконав у повному обсязі. Натомість, відповідачем систематично допускалося порушення строків оплати поставленої енергії, визначених договором. Так, у відповідача існувала заборгованість перед позивачем за період з 16.03.2024 по 24.04.2025, яка станом на 29.04.2025 була погашена у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми боргу у сумі 1608,06 грн., а також 6939,42 грн. інфляційного збільшення за вказаний період. Крім того позивач просить стягнути з відповідача судові витрати по справі. Ухвалою суду від 19 червня 2025 року відкрито спрощене провадження у даній справі. Цього ж дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, позивачем на адресу відповідача була направлена копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу судом був визначений п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. З матеріалів справи вбачається, що відповідач 20 червня 2025 року отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі. У встановлений судом строк подав до суду відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги визнав частково. Наголошує на тому, що борг за вказаний період виник не з вини ТОВ «ЕНЕРА СУМИ», перед яким, у свою чергу, не виконали свої зобов`язання споживачі Сумської області та ПрАТ «НЕК «Укренерго». На даний момент борг за Договором перед позивачем сплачений у повному обсязі. Категорично не погоджується із розрахунком суми 3 % річних, вважаючи що існують об`єктивні підстави для її зменшення. Вважає завищеною суму судових витрат на професійну правничу допомогу. За таких обставин просить суд відмовити у задоволенні позову, або зменшити суму 3 % річних та відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. За ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено: одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії», учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів: …. про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом (п.18). Абзацом 18 ч. 1 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії»(в редакції, чинній на час спірних правовідносин) встановлено, що приватні домогосподарства здійснюють продаж виробленої електричної енергії за «зеленим» тарифом постачальнику універсальних послуг. Інші споживачі, у тому числі енергетичні кооперативи, здійснюють продаж виробленої електричної енергії за «зеленим» тарифом гарантованому покупцю. Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) купувати електричну енергію, вироблену генеруючими установками приватних домогосподарств, встановлена потужність яких не перевищує 50 кВт, за «зеленим» тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими приватними домогосподарствами. Частиною 2статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2022 року у справі № 904/3886/21. Судом встановлено, що 18 грудня 2019 року між ним та ТОВ «ЕНЕРА СУМИ» був укладений договір № 02-Г про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством. На виконання умов цього договору, домогосподарством позивача здійснювалося постачання відповідачу електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками приватного домогосподарства. За умовами Договору споживач має право продавати постачальнику універсальних послуг електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства, а постачальник універсальних послуг бере на себе зобов`язання купувати у споживача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, у строки, передбачені цим договором. Вказаним Договором також визначено, що постачальник здійснює оплату за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання послуг до 15 числа місяця, наступного за рахунковим. Також судом встановлено, що позивач свої зобов`язання, встановлені у Договорі виконав у повному обсязі. Натомість, відповідачем допускалося порушення строків оплати поставленої енергії, визначених Договором. Так, у відповідача існувала заборгованість перед позивачем за період з 16.03.2024 по 24.04.2025, яка станом на 29.04.2025 була погашена у повному обсязі. Таким чином, виходячи із вимог вищевказаних Законів, суд вважає що позивач має право на стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційного збільшення за прострочення виконання грошового зобов`язання. Щодо заяви відповідача про зменшення суми 3 % річних, суд виходить із наступного. Так, у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. Велика Палата Верховного Суду, посилаючись на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, вказала, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Крім того, Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 звертає увагу на те, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем не надано достатніх доказів та обґрунтування для зменшення або відмови у стягненні суми 3 % річних. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до наступних висновків. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн. та понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн. При цьому, частинами 1 та 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності\~до положень\~ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до вимог ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. \~ \~ \~ \~ Тобто, закон вимагає від суду дослідження питань розумності і справедливості цього виду судових витрат. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Тому, враховуючи складність вказаної справи, - а саме, що це справа про стягнення заборгованості за кредитними договором, а тому не є складною, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого ним на виконання таких робіт, що справа розглядалась в порядку спрощеного провадження і адвокат не приймав безпосередню участь в судових засіданнях, а його участь фактично звелась лише до складання позовної заяви, а також, враховуючи принцип розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. з урахуванням співмірності виконаних адвокатом робіт та заявленої суми до стягнення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір у сумі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Outcome: approved