Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

03.03.2025 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Радивилівської державної нотаріальної контори Рівненської області, Крупецької сільської ради Дубенського району про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини строком три місяці. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 27.09.2012 р. [PERSON] склав заповіт, відповідно до умов якого заповів [PERSON] земельну ділянку, яка належить йому на підставі державного акту на право власності серії ЯЖ №082536 від 29.04.2009 р. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкривалась спадщина на належне йому майно. 15.11.2024 р. позивач звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , проте, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з неподанням заяви до нотаріуса про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Позивач вважає, що строк нею пропущено з поважної причини, оскільки вона не була обізнана про наявність заповіту на її ім`я. Крім того, стверджує, що через поганий стан свого здоров`я не могла своєчасно звернутись з заявою про прийняття спадщини. Посилаючись на вищевказане, просила суд визначити їй додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка була відкрита після смерті [PERSON] .. У відзиві на позовну заяву нотаріус державної нотаріальної контори просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача. Ухвалою від 17.03.2025 р. позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 29.04.2025 р. відкладено підготовче засідання. Ухвалою від 12.05.2025 р. залучено до участі у справі в якості відповідача Крупецьку сільську раду Дубенського району Рівненської області. Ухвалою від 27.05.2025 р. закрито підготовче провадження, справу призначено для розгляду по суті. В судовому засіданні сторони не з`явилися, причини неявки не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі. Представник сільської ради подав клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує (а.с. 53). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявки у судове засідання відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши докази наявні в матеріалах справи, суд враховує наступне. Судом встановлено, що 27.09.2012 р. [PERSON] склав заповіт, який посвідчений секретарем Немирівської сільської ради, зареєстрований в реєстрі № 1-22. Відповідно до умов якого на випадок своєї смерті заповів [PERSON] земельну ділянку належну йому на підставі державного акту на право власності серії ЯЖ № 082536 від 29.04.2009 р. (а.с. 44). [INFO] помер [PERSON] , про що в книзі реєстрації Радивилівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зроблено відповідний актовий запис № 186 від 14.09.2023 р., що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] від 22.09.2023 р. (а.с. 6). 15.11.2024 р. [PERSON] звернулась до Радивилівської державної нотаріальної контори Рівненської області із заявою про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] . Однак, приватним нотаріусом відмовлено у заведенні спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , оскільки [PERSON] пропущено встановлений законом шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с. 5). Також судом встановлено, що відповідно до інформації державної нотаріальної контори Рівненської області №189/01-16 від 12.06.2025 р. спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] не заводилась, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с. 46, 47). Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] , як на підставу своїх порушених прав, зазначила, що строк для подання заяви про прийняття ним спадщини пропущений з поважної причини, оскільки вона не була обізнаний про наявність заповіту, складеного на її ім`я, а тому не звернувся до нотаріуса з відповідною заявою у встановлений законом строк. У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За загальним правилом, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місце постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Верховний Суд у своїх висновках неодноразово зазначав, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини. Такі висновки викладені у постанові від 09 квітня 2020 року у справі № 648/703/17, від 15 квітня 2020 року у справі № 190/106/18, від 10 червня 2020 року у справі № 640/13714/17, від 07 вересня 2020 року у справі № 389/3108/18 та інші. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Судом встановлено, що шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлої [PERSON] сплинув 14.03.2024 р., а до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини [PERSON] звернулася 15.11.2024 р. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , позивачка через незадовільний стан свого здоров`я в період з 08.12.2023 р. по 12.12.2023 р., з 16.01.2024 р. по 22.01.2024 р. проходила курс лікування в КНП "Радивилівська ЦМЛ"; в період 08.02.2024 р. по 16.02.2024 р. знаходилася на стаціонарному лікуванні в КНП "Радивилівська ЦМЛ", що підтверджується медичними висновками та випискою-епікриз (а.с. 45, 51-52). Доводи позивача про те, що про наявність заповіту їй відомо не було і про його існування стало відомо після закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини, суд вважає достовірними, оскільки підтверджені фактичними обставинами справи. Встановлено, що нотаріусом не вчинено будь-яких дій щодо повідомлення спадкоємця про існування заповіту, що позбавило його обізнаності про існування заповіту та відповідно можливості реалізувати своє право на звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Встановивши, що позивачка була необізнаною про наявність заповіту, складеного на її користь, оскільки спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] не заводилася, й відповідно не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем строку прийняття спадщини. Саме такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 26.04.2022 р. у справі № 932/16345/19. Крім того, у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Спадкове законодавство засновується на принципі переваги формального волевиявлення спадкодавця (заповіту) над положеннями закону, спадкоємці за законом спадкують тільки у випадках відсутності заповіту, визнання його недійсним, нерозподілення заповідачем усієї спадщини або неприйняття (відмови від прийняття) спадщини спадкоємцями, призначеними у заповіті (частина друга статті 1223 ЦК України). Про свободу заповіту, як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі N 642/2539/18-ц, від 28 травня 2021 року у справі N 688/106/20, від 17.12.21 р. у справі № 315/368/19. Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [PERSON] . Разом з тим, суд зазначає, що відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини чи продовження строку на прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За їх відсутності - територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018року у справі № 523/9076/16-ц). З огляду на те, що позивач пред`явив позов до неналежного відповідача - Радивилівської державної нотаріальної контори Рівненської області, суд за цих обставин відмовляє у задоволенні заявленого позову до нотаріуса. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд судовий збір слід покласти на відповідача відповідно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved