Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

в обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.12.2022 року доведено вину відповідача в тому, що 02.06.2021 року приблизно о 02 год. 50 хв., тобто у темну пору доби, на сухому асфальтному дорожньому покритті відповідач керував технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер « [NUMBER] », та рухався ділянкою дороги по вул. Івана Франка в м.Коломия Івано-Франківської області у напрямку до центральної частини вказаного міста. В зазначеному автомобілі відповідач перевозив пасажирів [PERSON] (позивача) та [PERSON] . Рухаючись даною ділянкою дороги із заокругленням вправо по ходу руху даного автомобіля, відповідач проявив неуважність, не обрав безпечної швидкості для руху, не врахував дорожню обстановку, стан дорожнього покриття та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не справився з керуванням, внаслідок чого виїхав за межі проїзної частини дороги ліворуч, де в подальшому допустив зіткнення автомобіля з електроопорою. При цьому відповідач порушив пункти 1.5., 2.3., 12.1 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України): Отже, в результаті порушення відповідачем вказаних вимог ПДР України відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивач отримав нижче зазначені тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент спричинення, а також легкі тілесні ушкодження. Пасажир автомобіля [PERSON] також отримав тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення. Під час судового розгляду даного кримінального провадження позивачем подано цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої здоров`ю фізичної особи, проте, ухвалою суду від 11.11.2022 року відмовлено у прийнятті даного позову та повернуто його позивачу без розгляду, оскільки він пропустив строк на подання цивільного позову в даному провадженні. Позивач також зазначає, що вищевказаними діяннями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у його постійних переживаннях за своє здоров`я, стан якого значно не покращився. У зв`язку із вчиненим відносно нього злочину позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, в нього наявні порушення сну, душевний неспокій, розгубленість, тривога, емоційна напруга, нервозність, почуття образи, обурення, що негативно впливає на його спілкування з рідними та друзями. Після вказаної події злочину у позивача зник інтерес до праці, він втратив можливість мати повноцінне життя, постійно перебуває в стані стресу та змушений постійно слідкувати за станом свого здоров`я. Тому позивач, посилаючись на положення ст.1167 ЦК України, вважає, що він має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди в розмірі 150 000 грн. і просить стягнути на його користь з відповідача цей розмір відшкодування та судові витрати. 17.02.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача, адвоката Ломничука Юрія Юрійовича, в якому він просив відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу, в розмірі 30 000 грн. В обґрунтування даного відзиву представник відповідача зазначив, що у позові викладено загальні формулювання, які нічим, окрім тверджень позивача, не підтверджуються. Так, у позові не вказано про будь-яких свідків, не вказано і не долучено до позовної заяви висновки психологічних досліджень чи інші докази. Посилання позивача на погіршення відносин з оточуючими внаслідок вчинення щодо нього злочину також не підтверджуються жодними доказами, які були б долучені до позовної заяви, позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди в заявленому розмірі. Крім того, вказаний представник відповідача зазначає, що 26.10.2021 року позивач та відповідач склали розписку, відповідно до змісту якої відповідач зобов`язався надати позивачу грошові кошти в розмірі 1 500 доларів США, а 17.11.2022 року ці сторони склали розписку про те, що відповідач надав, а позивач отримав від нього грошові кошти в розмірі 3 000 доларів США на лікування та реабілітацію. Отже, відповідач надав позивачу грошові кошти в розмірі 3\~000, а не в розмірі 1 500 доларів США (як було обумовлено сторонами раніше), оскільки відповідач мав щире бажання відшкодувати позивачу всю завдану шкоду, в тому числі моральну (а. с. 55-61). Щодо покликань сторони позивача про те, що відзив на позовну заяву подано після пропуску процесуального строку на його подання , то слід врахувати, що представник відповідача, адвокат Ломничук Юрій Юрійович ознайомився з матеріалами даної цивільної справи 14.02.2025 року, а відзив на позовну скеровано засобами поштового зв`язку 22.02.2025 року, тобто у встановлений строк (а. с. 47, 65). 10.03.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив від 07.03.2025 року, в якому позивач просить задовольнити позов та вважає відзив на позовну заяву невмотивованим з наступних підстав. Відповідач дійсно відшкодував позивачу 3 000 доларів США в якості компенсації витрат на лікування та реабілітацію, однак, в зазначеній розписці від 17.11.2022 року не зазначається про відшкодування позивачу саме моральної шкоди. Позивач також вказав, що вищевказаним вироком задоволено частково цивільний позов потерпілого [PERSON] та стягнуто з відповідача на користь цього потерпілого відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. Крім того, відповідачем (його представником) пропущено строк на подання відзиву на позовну заяву (а.с.75-79). Представник позивача, адвокат Юркевич Христина Михайлівна в судовому засіданні просить задовольнити позов з викладених підстав. Вона також зазначила, що через отримані внаслідок вище вказаної ДТП травми позивач по день даного судового засідання проходить курси лікування та реабілітації, що продовжує завдавати йому моральних страждань. Відповідач відшкодував позивачу лише майнову шкоду, оскільки в зазначених вище розписках нічого не вказувалося про відшкодування завданої моральної шкоди. Відповідач та його представник, адвокат Гринів Яна Василівна в судовому засіданні не визнали позовні вимоги та просять відмовити у задоволенні позову з викладених у відзиві на позовну заяву підстав. При цьому вони вказують, що відповідач відшкодував позивачу обумовлену ними суму, що підтверджується розпискою від 17.11.2022 року, в якій зазначається, що позивач отримав від відповідача грошові кошти в розмірі 3 000 доларів США, і сторони мали на увазі саме відшкодування всієї завданої позивачу як потерпілому від злочину шкоди. В цій розписці вказано про відшкодування позивачу витрат на лікування та реабілітацію, оскільки дана розписка складалася без допомоги адвоката. Тому сторони, не маючи юридичної освіти, саме так підтвердили факт цілковитого відшкодування відповідачем завданої позивачу шкоди. При цьому сторона відповідача просить врахувати, що стороною позивача жодним чином не зазначено які саме витрати щодо лікування та реабілітації позивач поніс, взагалі не конкретизовано цільове призначення отриманих коштів в такому значному розмірі як 3000 доларів США. Представник відповідача Гринів Я.В. звернула увагу, що відзив на позовну заяву подано протягом встановленого строку з дня ознайомлення з матеріалами справи попереднім представником відповідача, адвокатом Ломничуком Ю.Ю. Суд, заслухавши вказаних учасників справи, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно з вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.12.2022 року, ухваленим у справі № 346/5808/21, доведено вину відповідача в тому, що 02.06.2021 року приблизно о 02 год. 50 хв., тобто у темну пору доби, на сухому асфальтному дорожньому покритті відповідач керував технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер « [NUMBER] », та рухався ділянкою дороги по вул. Івана Франка в м.Коломия Івано-Франківської області у напрямку до центральної частини вказаного міста. В зазначеному автомобілі відповідач перевозив пасажирів [PERSON] (позивача) та [PERSON] . Рухаючись даною ділянкою дороги із заокругленням вправо по ходу руху даного автомобіля, відповідач проявив неуважність, не обрав безпечної швидкості для руху, не врахував дорожню обстановку, стан дорожнього покриття та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не справився з керуванням, внаслідок чого виїхав за межі проїзної частини дороги ліворуч, де в подальшому допустив зіткнення автомобіля з електроопорою. При цьому відповідач порушив такі вимоги ПДР України: - п. 1.5., який вказує, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; - п.2.3., відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; - п.12.1., в якому вказано, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, водій повинен урахувати дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Отже, в результаті порушення відповідачем ПДР України відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивач отримав тілесні ушкодження у виді травми голови з комплексом ушкоджень м`яких тканин (забійна рана потиличної ділянки) та внутрішньочерепну травму у виді забою головного мозку тяжкого ступеня з крововиливами під оболонки головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення, а також саден в ділянках лівих ліктьового суглобу і стегна, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Пасажир автомобіля [PERSON] також отримав тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення (а. с. 11-13). Згідно з ухвалою вказаного суду від 11.11.2022 року позивачу відмовлено в прийнятті до розгляду цивільного позову до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи, оскільки позивач подав цивільний позов після початку судового розгляду (а. с. 14). Відповідно до даних виписки №3454 від 22.06.2021 р., наданої КНП «Коломийська центральна районна лікарня» Коломийської міської ради Івано-Франківської області, виписок з медичної карти стаціонарного хворого № 270 та № 2769, наданих структурним підрозділом вказаного закладу охорони здоров`я, 02.06.2021 року у позивача діагностовано закриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку з крововиливами під оболонки, забійну рану голови, хронічний гепатоз, алкогольне сп`яніння (а. с. 15, 19, 21) Згідно з даними довідки, виданої КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни Івано-Франківської обласної ради», позивач з 28.09.2021 року по 15.10.2021 року проходив курс амбулаторного лікування в реабілітаційному відділенні цього закладу охорони здоров`я (а. с. 16). Відповідно до довідок до актів огляду медико-соціальною експертною комісією серії «12 ААВ» № 418177 та серії «12 ААД» № 064902, виданих 09.11.2021 р. та 30.09.2024 р., а також індивідуальних програм реабілітації інвалідів № 2041 від 09.11.2021 року та № 2581 від 30.09.2024 року, позивачу 09.11.2021 року встановлено третю групу інвалідності, причина загальне захворювання, на строк по 01.12.2022 року; вказану групу інвалідності продовжено до 30.09.2026 року та вказано, що позивачу протипоказана важка фізична праця. Інвалідність встановлено та строк її дії продовжено на підставі основного діагнозу - залишкові явища черепно-мозкової травми, супутніх діагнозів - правобічний полімерний геміпарез з елементами моторної афазії (а. с. 17, 18, 22, 23). Згідно з даними боргової розписки від 26.10.2021 року відповідач зобов`язався надати кошти позивачу в сумі 1 500 доларів США в строк до 26.10.2022 року (а. с. 63). Відповідно до даних боргової розписки від 17.11.2022 року позивач отримав від відповідача грошові кошти на лікування та реабілітацію в розмірі 3 000 доларів США (а. с. 62). Згідно з положеннями частини 7 статті 128\~КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно з правилами ч.\~6\~ст.\~82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, враховуючи визначений ч.\~6\~ст.\~82\~ЦПК України принцип обов`язковості обвинувального вироку суду у питанні вини відповідача у вчиненні вказаного злочину, позивач в силу того, що цивільний позов у рамках вищевказаного кримінального провадження не заявлявся, обґрунтовано звернувся з даним позовом у порядку цивільного судочинства про відшкодування моральної шкоди, завданої злочинними діями відповідача, і саме він має нести відповідальність за завдану позивачу моральну шкоду. Відповідно до положень ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У постанові Верховного Суду від 20.01.2021 року, винесеній у справі № 197/1330/14, вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини, вказані в п.9 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, а саме характер та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) а також стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Суд вважає, що стороною відповідача доведено факт відшкодування позивачу завданої шкоди в розмірі 3 000 доларів США, що за офіційним курсом валют Національного банку України станом на день ухвалення цього рішення становить 125 400 грн. Цього факту також не заперечує сторона позивача. Однак, позивач у позовній заяві та його представник в судових засіданнях заперечували факт відшкодування відповідачем саме моральної шкоди, завданої позивачу вказаним злочином. В той же час стороною позивача не надано підтвердження витрат на лікування та реабілітацію саме в такому значному розмірі, який вказаний у названій розписці від 17.11.2022 року (3000 доларів США), і не доведено, що такі витрати і саме в такому розмірі були вкрай необхідними на вказане цільове призначення. Крім того, стороною позивача не конкретизовано на які саме заходи, препарати, послуги тощо щодо лікування та реабілітації витрачено позивачем вказану значну суму грошових коштів, починаючи із 17.11.2022 року. При цьому суд враховує, що в попередній розписці від 26.10.2021 року сторони зазначили суму в розмірі 1\~500 доларів США, яку відповідач мав передати відповідачу до 26.10.2022 року, тобто протягом одного року. Однак, передана відповідачем 17.11.2022 року позивачу сума є вдвічі більшою. Таке суттєве збільшення суми відшкодування позивачу завданої шкоди жодним чином не пояснено стороною позивача. На підставі наведеного суд має обгрунтовані сумніви щодо доведеності заявленого стороною позивача розміру відшкодування моральної шкоди як 150\~000 грн. Покликання сторони позивача на присудження в зазначеному кримінальному провадженні потерпілому [PERSON] відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 00 грн. не можуть бути підставою для визначення аналогічного чи більшого розміру такого відшкодування позивачу як іншому потерпілому, враховуючи вище наведені обставини щодо вирішення сторонами питань відносно відшкодування шкоди, завданої злочином. Враховуючи встановлені судом обставини, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок вчинення відповідачем злочину, суд визначає як 25 000 грн. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 цього Закону ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Судом також встановлено, що позивачем за звернення з даною позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 1 500 грн., що стверджується платіжною інструкцією на переказ готівки № 0085910013 від 08.11.2024 року (а. с. 8). Оскільки судом задоволено позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 25 000 грн., що є 1/6 (однією шостою) частиною від заявленого в позові розміру (150 000 грн.), то з відповідача на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 250 грн. Сторони не надали підтвердження понесених ними витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного, ст. ст. 11, 22, 1166, 1167 ЦК України, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4, п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та,

Outcome: partial