Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить визнати за ним право власності на житловий будинок, загальною площею\~60,50\~кв.м.,\~житловою площею\~37.10\~кв.м.,\~з господарськими\~будівлями за\~адресою:\~ [ADDRESS] . На\~обґрунтування позову\~зазначено,\~що на\~підставі свідоцтва\~про право\~власності на\~колгоспний двір\~від 05.02.1990р.\~йому на\~праві приватної\~власності належить\~житловий будинок\~ [ADDRESS] .На час отримання свідоцтва про право власності на житловий будинок воно реєструвалося в органах БТІ, Державних реєстрів речових прав на нерухоме майно на той час не було. З метою реєстрації права власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, а саме на вказаний будинок, позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно юридичного департаменту Одеської міської ради Одеської області, проте у здійсненні реєстрації права власності було відмовлено на підставі Рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 76761283 від 23.01.2025 р., винесеного державним реєстратором прав на нерухоме майно юридичного департаменту Одеської міської ради Одеської області Панфіловою О.І., з тих підстав, що після завершення строку, встановленого ч. 3 ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, а саме: Державним реєстратором було подано запит до Волноваської МВЦА Волноваського району Донецької області на що останньою було надано відповідь про те, що згідно Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року за № 309 (зі змінами) Волноваська міська територіальна громада є тимчасово окупованою територією російською федерацією. Наразі доступ до реєстрових книг та реєстраційних справ, зберігачем яких є Товариство з обмеженою відповідальністю «Волноваське бюро технічної інвентаризації», - відсутній. Підприємство та документація не евакуйовані та знаходяться на тимчасово окупованій території. У зв`язку з вищевикладеним провести державну реєстрацію права власності не надається можливим. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Позивач, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився. До початку судового засідання позивач надав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Представник відповідача Коржевников Я.М. у судовому засіданні позов визнав та просив його задовольнити. Додатково суду пояснив, що ТОВ «Волноваське бюро технічної інвентаризації» свій архів Вугледарській міській військовій адміністрації Волноваського району Донецької області не передавало, а тому будь-яка інформація щодо спірного майна у Вугледарської міської військової адміністрації Волноваського району Донецької області відсутня. Суд, вислухавши представника відповідача Коржевникова Я.М., дослідивши письмові докази, встановив такі фактичні обставини. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на колгоспний двір від 05.02.1990, виданого виконавчим комітетом Волноваської районної ради народних депутатів, за позивачем на праві власності зареєстроване домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Згідно копії технічного паспорта на житловий будинок, складеного станом на 18.07.1989, позивач зазначений власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 60,50 кв.м., житловою площею 37.10 кв.м. (15-18). З 10.02.1982 позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.4-5,7). Відомості про реєстрацію права власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні (а.с.24). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно юридичного департаменту Одеської міської ради від 23 січня 2025 року №76761283, відмовлено у проведенні реєстраційних дій, оскільки для одержання інформації про речові права зареєстровані до 1 січня 2013 року щодо житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , було направлено запит до Волноваської міської військовой адміністрації Волноваського району Донецької області. Листом за вихідним №01-12/516 отримано відповідь, відповідно до якої, Волноваська міська територіальна громада є тимчасово окупованою територією російською федерацією. Наразі доступ до реєстрових книг та реєстраційних справ, зберігачем яких є Товариство з обмеженою відповідальністю «Волноваське бюро технічної інвентаризації» відсутній. Підприємство та документація не евакуйовані та знаходяться на тимчасово окупованій території. У зв`язку з вищевикладеним провести державну реєстрацію прав власності не надається можливим (а.с.20). Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги суд виходить з такого. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У пункті 1 частини другої зазначеної статті передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном згідно з положеннями частини першої статті 317 ЦК України. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У статті 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ураховуючи, що відповідно до статті 328 цього Кодексу набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України (аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 21 листопада 2018 року у справі N 920/615/16, від 05 вересня 2019 року у справі N 907/310/18). Стаття 392 ЦК України, в якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі N 760/14438/15-ц. Отже, розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права за загальним правилом судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується або оспорюється. Тобто положення стаття 392 ЦК України спрямована на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача з передбачених законодавством підстав і підтверджується належними та допустимими доказами. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Така правова позиція викладена у пункті 13 постанови Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі N 910/1016/17, пункті 12 постанови від 17 квітня 2018 року у справі N 914/1521/17). З огляду на викладене, ураховуючи надані суду докази, суд уважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про визнання за позивачем права власності.

Outcome: approved