Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № 2549691223 від 28.12.2023 року в розмірі 45793,75 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 2242,50 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 28.12.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю\~«Іннова Фінанс»\~і фізичною особою [PERSON] було укладено Договір про надання грошових коштів у позику № 2549691223. Позикодавець свої зобов`язання відповідно до умов договору позики виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 5000,00 гривень, Позичальник свої зобов`язання відповідно умов договору позики належним чином не виконав, суму позики не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив. Станом на день подання позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем складає 45793,75 гривень: 4750,00 гривень -\~заборгованість за тілом кредиту; 41043,75 гривень\~заборгованість за процентами. Проценти нараховувалися по 30.05.2025 року включно. Посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення позики та сплати відсотків, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» загальну суму заборгованості за договором позики у розмірі\~45793,75 гривень. Ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 03.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачем направлено до суду відзив на позов, в якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підтвердження свої заперечень проти позову відповідач зазначила, що відповідач не може погодитись із наведеними в позовній заяві позивачем обставинами та правовими підставами, згідно яких останнім проведено розрахунок заборгованості за кредитом. Звертає увагу суду на те, що позивач вказує в позовній заяві про дисконтну (знижену) процентну ставку (застосовується у відповідності до умов програми лояльності ТОВ «Іннова Фінанс») - 1,99% на день (726,35 річних), що суперечить п. 1.1.4 укладеного між нею та Товариством Договору, який передбачає дисконтну (знижену) процентну ставку (застосовується у відповідності до умов програми лояльності ТОВ «Іннова Фінанс») - 1,5% на день (547,5 річних). Також зазначає, що враховуючи п.1.4 Договору, відповідно до якого строк дії даного договору (кредитування) становить 30 днів, позивачем неправомірно проведено розрахунок відсотків за користування позики, нарахування яких згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України припиняється, в тому числі, після спливу визначеного договором строку кредитування. Також вказує, що відповідачем 27.01.2024 в межах 30 денного строку дії договору здійснено часткову оплату грошових коштів, яка складалась з двох платежів у сумі 1100,00 грн. та 1400,00 грн., що підтверджується скріншотом екрану мобільного телефону особистого кабінету фінансової установи «Finsfera». При цьому, позивач здійснює подальше нарахування відсотків поза межами строку дії Договору без врахування частково сплаченої відповідачем суми позики у розмірі 2 500,00 грн., оскільки за основу нарахування відсотків позивач бере тіло кредиту в сумі 4750,00 грн. Окрім того, зазначає, що відповідачка належить до захищеної категорії осіб, визначених згідно Закону України «Про правовий та соціальний захист військовослужбовців і членів їх сімей», в тому числі, в частині нарахування процентів за користування кредиту. Вказує, що має статус дружини військовослужбовця з моменту призову його по мобілізації до лав Збройних Сил України, а саме 16.02.2024. Тобто, на відповідачку з 16.02.2024 не покладається обов`язок щодо нарахування відсотків за користування позикою. У наданій стороною позивача відповіді на відзив представник позивача просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, вважає відзив відповідача безпідставним та необґрунтованим. Аргументуючи відповідь на відзив, представник позивача вказує, що викладені у позовній заяві обставини підтверджується відповідними доказами, які були додані до позовної заяви, а доводи та аргументи викладені Відповідачем у відзиві на позовну заяву є неспроможними. Вказує, що Товариством було враховано внесення Відповідачем 27.01.2024 2 500,00 грн. Звретає увагу суду на те, що відповідно до п. 3.5 Договору, у випадку недостатності суми платежу здійсненого Позичальником для виконання зобов`язання за Договором у повному обсязі, грошові кошти зараховуються у наступному порядку: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума Позики та прострочені проценти за користування позикою; 2) у другу чергу сплачуються сума Позики та проценти за користування Позикою; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до Договору. Тож, зі внесених 27.01.2024 Відповідачем 2 500 грн.: - 2 250 грн. були враховані Товариством як погашення відсотків за користування кредитним коштами; - Решту коштів (250 грн.) було скеровано на часткове погашення заборгованості заборгованість за тілом кредиту. Окрім того, зазначає, що наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості підтверджується, що в період 28.12.2023-27.01.2024 Відповідачеві нараховувалась знижена процентна ставка у розмірі 1,5 % в день. Вказує, що відповідно до п. 1.5. Договору №908490723 від 09.07.2023, у випадку користування Позикою понад строк кредитування, встановлений п. 1.2. Договору, з наступного дня після спливу строку вказаного в п. 1.2 цього Договору умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою у розмірі 0.99% на день перераховуються і до взаємовідносин між Сторонами застосовується Позаакційна (Базова) процентна ставка в розмірі 2,99% на день від суми Позики за кожен день користування Позикою з першого дня дії Договору. Також представник позивача зазначає, що позивач не додала жодних доказів на підтвердження того, що вона є дружиною військовослужбовця [PERSON] . Окрім того вказує, що кредит було отримано відповідачкою 28.12.2023, водночас зміни до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» були внесені 11 квітня 2024 року і набрали чинності 18 травня 2024 року, тобто після укладення договору між сторонами. Відповідач подала до суду заперечення на відповідь на відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі у зв`язку з тим, що відповідач не погоджується з викладеними позивачем міркуваннями та аргументами, та повністю заперечує їх з підстав, викладених у відзиві, а також у запереченні на відповідь на відзив. Відповідач заперечує правові підстави нарахування позивачем відсотків за користування кредитом. Зазначає, що до відзиву на позовну заяву нею було долучено свідоцтво про шлюб, а також витяг з ДРАЦС на підтвердження того, що вона я дружиною [PERSON] . Окрім того, відповідач вказує, що нею аргументовано наведені правові підстави щодо права відповідачки, як дружини військовослужбовця, права пільги, передбаченої ч. 15 ст.14 Закону України «Про правовий та соціальний захист військовослужбовців і членів їх сімей» щодо не нарахування відсотків за користування кредитом. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про поважність причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи не направив, в позовній заяві та відповіді на відзив просив розгляд справи проводити без участі представника позивача. Відповідач у\~судове засідання\~не з`явилася про розгляд справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі.\~ Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом частини 1\~статті 89 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Іннова Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.\~\~На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.\~\~Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.\~\~Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.\~\~Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.\~\~Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із\~\~статтею 64\~\~Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36\~\~Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом статті 12 цього Закону\~\~якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до\~\~статті 536 ЦК України\~\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 28.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у позику № 2549691223 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до умов Кредитного договору кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 5000,00 грн., строк позики (строк дії Договору) - 30 днів (п.1.2), зі сплатою дисконтної (зниженої) процентної ставки 1,5 % на день (п.1.1.4), дата повернення позики - 27.01.2024 року (п.1.3.2) (а.с.11-14). Також відповідач підписав електронним підписом з одноразовим ідентифікатором Додаток 1 до вказаного вище договору позики, в якому теж були зазначені вище вказані умови надання та повернення позики, а саме Графік платежів (а.с.15). Крім цього, відповідач 28.12.2023 року підписав електронним підписом з одноразовим ідентифікатором Паспорт споживчого кредиту до вказаного вище договору позики, в якому теж були зазначені вище вказані умови надання та повернення позики (а.с.17-19). Кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором. Виконання кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 5000,00 грн. відповідачеві підтверджується відповідною довідкою ТОФ «ФК «Контрактовий Дім» №7/10445 від 09.05.2025 року, а також наданою на вимогу суду інформацією АТ КБ «Приватбанк», випискою з карткового рахунку [PERSON] (а.с.36-37, 59-60). Відповідно до наданого позивачем розрахунку, [PERSON] 27.01.2024 року за кредитним договором № 2549691223 сплачено 2500 грн., з яких 250,00 грн. тіло кредиту, 2250,00 грн. відсотки. Заборгованість [PERSON] станом на 30.05.2025 року згідно розрахунку становить 45793,75 грн., з яких 4750,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 41043,75 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.39-44). Разом з тим, щодо позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за договором позики № 2549691223 від 28.12.2023 в розмірі 45793,75 грн. суд виходить з наступного. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України\~\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Згідно п. 1.2 договору позики № 2549691223 від 28.12.2023 строк позики (строк дії договору) становить 30 днів. Так, відповідно до п. 1.3.1-1.3.2 договору позики дата надання позики\~28.12.2023 року, дата повернення позики\~27.01.2024 року. Згідно п. 1.1.4 дисконтна процентна ставка складає 1,5% на день ( 547,5 % річних) Згідно п. 1.1.5 процентна ставка поза акційна (базова) -\~2,99 % на день (1091,35 % річних) Згідно п.4.2 Договору у випадку ініціювання Позичальником пролонгації Позичальник сплачує Товариству проценти на умовах, що були обрані для здійснення певного виду Пролонгації. З матеріалі справи слідує, що відповідач [PERSON] на погашення своїх боргових зобов`язань за кредитним договором № 2549691223 від 28.12.2023 сплатила 27.01.2024 року 2500 грн. (а.с.39-44, 68). Згідно з п.10.8 Правил надання грошових котів у позику ТОВ «Уннова Фінанс» від 17.10.2022 року пролонгація Договору відбувається шляхом укладення відповідної додаткової угоди за механізмом аналогічним укладанням Договору Позики. Окрім того суд зазначає, що на день укладення договору № 2549691223, а саме 28.12.2023, Законом України «Про споживче кредитування» було передбачено, що у договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом. Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін (абз.2 ч.7 ст.12). Позивач не надав суду доказів пролонгації договору, зокрема укладення між [PERSON] та ТОВ «Іннова Фінанс» відповідного додаткової угоди про пролонгацію договору № 2549691223 від 28.12.2023 року За таких обставин, суд приходить до висновку, що нарахування позивачем відсотків після спливу встановленого пунктами 1.2, 1.3.2 Договору № 2549691223 від 28.12.2023 строку позики (дії договору), а саме після 27.01.2024 року, є безпідставним. Окрім того, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок Верховний Суд зробив\~у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 4-10цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Підстав для відступу від вказаних правових висновків не вбачає також Велика Палата Верховного Суду від 18.01.2022 у справі №910/17048/17. З вимогами про стягнення грошових коштів на підставі статті 625 ЦК України позивач не звертався. Оскільки після спливу визначеного договором позики строку кредитування право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється, з огляду на положення ст. 1048, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, про що зазначено вище, а тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів за кредитним договором після 27.01.2024 задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст.ст. 4, 6 ЦК України, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Суд відхиляє доводи позивача щодо обґрунтованості нарахування процентів за кредитним договором № 2549691223 від 28.12.2023 після настання терміну повернення кредиту, оскільки вказані умови договору суперечать положенням ст.ст. 1048, 1050 ЦК України, ст.12 Закону України "Про споживче кредитування", а також висновкам, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 ( провадження №14-10цс18). За таких обставин, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування 30 днів, а також враховуючи відсутність належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку дії кредитного договору, стягненню з відповідача підлягають проценти за користування кредитними коштами в межах строку дії договору № 2549691223 від 28.12.2023. Згідно умов договору № 2549691223 від 28.12.2023 строк Позики (строк дії Договору) становить 30 днів з 28.12.2023 по 27.01.2024. Як слідує з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2549691223 від 28.12.2023, позивачем протягом строку позики з 28.12.2023 року по 27.01.2024 року за користування [PERSON] кредитними коштами щоденно нараховувалися відсотки в розмірі 77,00 грн., що становить 1,5% на день. Однак, суд не може в повній мірі погодитися з наданим позивачем розрахунком заборгованості, виходячи з наступного. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Зі змісту ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. У відповідності до ч. 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. 22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023 року, та яким внесено зміни до ЗУ «Про споживче кредитування». Згідно з частиною п`ятою\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1,00%. Зміни до вказаної статті набули чинності з 24.12.2023 року відповідно до\~Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». При цьому\~статтею 58 Конституції України\~визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Натомість, умовами укладеного договору № 2549691223 від 28.12.2023 передбачене нарахування процентів за користування кредитом понад 1,00% в день (1,50%). Враховуючи, що самим\~Законом України від 22.11.2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»\~було передбачено те, що він набирає чинності 24.12.2023 року, а кредитний договір №1322-0268 було укладено 28.12.2023 року, тобто після набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Також суд враховує, що пунктом 17\~Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування»\~передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5%. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5\~розділу І цього Закону\~поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Договір №2549691223\~укладено 28.12.2023\~року, тобто після внесення змін до\~Закону України «Про споживче кредитування», а тому умови договору щодо встановлення процентної ставки на рівні 1,50% на день є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті\~8\~та частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». За період з 28.12.2023 року по 27.01.2024 року (30 днів) позивач, виходячи з розміру позики 5000 грн., мав право для нарахування відповідачу відсотків за користування кредитом у розмірі 50 грн. на день (1%), а тому розмір відсотків за вказаний вище період, право на стягнення за який має позивач, складає 1500 грн. (30 днів * 50 грн.). Враховуючи викладене вище, правильна загальна сума належних до повернення позичальником кредитодавцю коштів за договором №2549691223 від 28.12.2023 року становить 6500 грн. (5000 грн. (позика) + 1500 грн. (відсотки)). З матеріалів справи слідує, що відповідач [PERSON] на погашення своїх боргових зобов`язань за кредитним договором № 2549691223 від 28.12.2023 сплатила 27.01.2024 року (останній день строку позики) 2500 грн. Враховуючи викладене вище, сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором позики №2549691223 від 28.12.2023 року, з врахуванням сплачених 27.01.2024 відповідачем коштів у розмірі 2500 грн., становить 4000 грн. (6500 грн. - 2500 грн.), яка і підлягає стягненню з відповідача. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю. Оскільки суд прийшов до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів за договором № 2549691223 від 28.12.2023 після настання терміну повернення кредиту 27.01.2024 задоволенню не підлягають, то суд не надає оцінку доводам відповідача в частині набуття нею з 16.02.2024 року статусу дружини військовослужбовця та відсутності підстав для стягення процентів після набуття такого статусу відповідачем. Інші доводи сторін, наведені ними у справі, не спростовують встановлені судом та наведені вище обставини щодо наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до платіжної інструкції №15 від 13.05.2025 року, позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 2422,40 грн. (а.с.1) Оскільки, позовні вимоги задоволено частково (у розмірі 8,73%), тому судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені платіжним дорученням, за правилами ст.141 ЦПК України покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в сумі 211,47 грн.

Outcome: partial