Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідачки про позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів на її утримання. Свої вимоги мотивує тим, що сторони познайомилися у 2014 році в м. Звенигородка. В період спільного проживання в не зареєстрованому шлюбі у сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] . Після народження дитини їх сім`я переїхала на постійне місце проживання в село Гудзівку Звенигородського району, та фактично проживали там до літа 2018 року. Восени 2018 року відповідачка забрала свої особисті речі та переїхала до м. Ватутіне, малолітня дочка залишилась проживати із позивачем. Відповідачка дитину не провідувала, не спілкувалася, та взагалі, не проявляла жодного інтересу та своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати та утримувати дочку, не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечувала та не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. За час перебування дитини в школі ні на збори, ні на свята не з`являлася, розвитком та вихованням дитини не цікавилася. Зазначив, що він приймає активну участь у вихованні дочки, піклується про неї, створив всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку, задовольняє гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Позивач звернувся до органів опіки та піклування із заявою про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки. Докази у справі дають підстави для висновку стосовно підтвердження обставин, а саме наявності умислу в діях відповідачки щодо невиконання своїх батьківських обов`язків з виховання та утримання дитини. Відповідачка не бере участі в утриманні дочки, не надає коштів, тому просить стягнути аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Ватутінського міського суду Черкаської області від 05 серпня 2024 року справу передано за підсудністю на розгляд до Новоушицького районного суду Хмельницької області. Ухвалою судді від 06 вересня 2024 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачці строк для подання відзиву на позов та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 06 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представниця в судовому засіданні позов підтримали. Відповідачка в судовому засіданні проти позову в частині позбавлення її батьківських прав заперечила, проте вказала що готова сплачувати аліменти на утримання дочки. Представниця третьої особи Шкапенко Л.В. в судовому засіданні щодо задоволення позову не заперечила. Суд, заслухавши позивача та його представницю, відповідачку, представницю третьої особи, свідків, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, якими вони обґрунтовуються, встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Зареєстрованим місцем проживання малолітньої [PERSON] є [ADDRESS] (а.с.11). Згідно із актом обстеження умов проживання від 01 липня 2025 року за місцем проживання створені належні умови для виховання та розвитку малолітньої [PERSON] (а.с.12). Відповідно до акту матеріально-побутових умов проживання від 16 травня 2024 року [PERSON] одноосібно займається вихованням та навчанням своєї доньки без участі матері дитини - [PERSON] , яка до жовтня 2018 року проживала в селі Гудзівка разом з [PERSON] та донькою [PERSON] (реєстрація шлюбу між [PERSON] та [PERSON] не було але визнано батьківство). В жовтні 2018 року, [PERSON] залишила свою родину, виїхавши із села Гудзівка. З жовтня 2018 року [PERSON] , як мати не цікавиться життям своєї дочки [PERSON] і не приймає участі в її вихованні. Місце реєстрації та проживання [PERSON] невідоме (а.с.13). Згідно із довідкою від 24 травня 2024 року, яка видана дирекцією Гудзівської гімназії, [PERSON] з 01 вересня 2019 року по даний час проживає у батька (без матері) і перебуває на повному його утриманні. Він одноосібно займається її навчанням і вихованням. Мати, [PERSON] , не цікавиться життям своєї дочки [PERSON] і не приймає участі у її вихованні (а.с.14). [PERSON] з 01 вересня 2019 року по 15 червня 2021 року відвідувала дошкільний підрозділ Гудзівської гімназії, а з 01 вересня 2021 року навчається у початковій школі Гудзівської гімназії Звенигородської міської ради Звенигородського району Черкаської області (а.с.15). Власницею домоволодіння в [ADDRESS] , є [PERSON] (а.с.16, 17). Відповідачка [PERSON] проживає разом із дочкою [PERSON] , [INFO] , та співмешканцем [PERSON] в [ADDRESS] . [PERSON] в селі Капустяни проживає без реєстрації з 2021 року. Веде здоровий спосіб життя. Добросовісно займається вихованням дочки [PERSON] . За свідченнями сусідів, працьовита, товариська і ввічлива. В побуті доброзичлива, чуйна. Підтримує добрі стосунки як у сім`ї так і в спілкуванні з сусідами. Скарг від жителів села на [PERSON] щодо порушення громадського порядку не надходило (а.с.82-84). На обліку в управлінні соціального захисту населення Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації [PERSON] не перебуває (а.с.85). Зареєстрованим місцем проживання відповідачки є [ADDRESS] (а.с.33). Відповідно до довідки Новоушицької селищної ради від 14 січня 2025 року в житловому будинку в [ADDRESS] зареєстровані: голова двору [PERSON] , чоловік [PERSON] , дочка [PERSON] , внук [PERSON] , внук [PERSON] , син [PERSON] , [PERSON] проживає без реєстрації місця проживання разом із дочкою [PERSON] , [INFO] (а.с.119). З 2021 року і по даний час громадянка [PERSON] до служби у справах дітей Звенигородської міської ради по питанню того, що їй чинять перешкоди у спілкуванні з дитиною або (та) з заявою про встановлення днів та часів побачень з [PERSON] , [INFO] , не з`являлась (а.с.120). Згідно із постановою Новоушицького районного суду Хмельницької області №680/33/25 від 17 січня 2025 року [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень (а.с.121-123). Орган опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області вважає, за доцільне, та покладається на розсуд суду щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.100). Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала показання про те, що вона працює вчителем в Гудзівській гімназії. Малолітня [PERSON] забезпечена усім необхідним для навчання та проживання. Батьківські збори відвідує лише батько, а матір вона ніколи не бачила. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала показання про те, що вона є сусідкою позивача. Він забезпечує матеріально малолітню дочку. Вона часто відвідує сім`ю позивача, але відповідачку вона не бачила близько семи років. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала показання про те, що є сусідкою позивача. Позивач належним чином виконує батьківські обов`язки щодо малолітньої дочки. Відповідачка в селі прожила нетривалий час, із сусідами не спілкувалася. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала показання про те, що відповідачка покинула дитину, який було близько чотирьох років. Відповідачка дитиною не цікавиться. Вихованням дитини займається позивач. Малолітня [PERSON] в судовому засіданні повідомила те, що маму пам`ятає, нещодавно вона приходила до неї у школу, вони спілкувалися близько 15 хвилин. Розмовляти по телефону із мамою вона не хоче, на дні народження мама не приходить, подарунків не дарувала. Проживає разом із татом та бабусею. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). За частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини 7 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами 1-4 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Отже, за змістом пункту 2 частини 1 статті 164 СК України ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно із ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з частиною 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. За змістом ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, на підставі долучених до матеріалів справи доказів, суд дійшов висновку, що наведені позивачем обставини підтвердились лише частково. Підтверджено те, що дитина проживає із батьком та перебуває на його утриманні, позивач здійснює батьківські обов`язки щодо дитини. Поряд із цим, мати дитини разом із ними не проживає. Із наданих позивачем доказів видно, що мати не виявляє зацікавленості до дитини. Надана позивачем у позовній заяві характеристика відповідачки також не знайшла свого підтвердження та містить більше емоційне забарвлення. Суд критично ставиться до висновку органу опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області, так як, на думку суду, інформація викладена у ньому поверхнево. Більше того, орган опіки не обмежений принципом змагальності чи диспозитивності та уповноважений на здобуття повної інформації для розв`язання спору. Отже, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували винну поведінку відповідачки, систематичне ухилення від виконання батьківських обов`язків, притягнення її до відповідальності за ст.184 КУпАП та інші підстави для позбавлення батьківських прав. Позивачем не надано достатніх та допустимих доказів, які б безумовно свідчили про злісне ухилення відповідачки від виховання дочки і наявність передбачених ч.1 ст.164 СК України підстав для позбавлення її батьківських прав відносно дочки, як крайнього засобу впливу. Змістом наведених норм права позбавлення батьківських прав на підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері, так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків на кращий бік неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Під час розгляду справи також не було доведено, що рішення про позбавлення батьківських прав відповідатиме інтересам дитини. За таких обставин вимога щодо позбавлення відповідачки батьківських прав задоволенню не підлягає. Вирішуючи позовні вимоги, в частині стягнення аліментів, суд враховує, що на даний час [PERSON] , проживає разом з позивачем та перебуває на його утримані. Доказів тому, що відповідачка виконує вимоги закону щодо утримання дитини чи надає матеріальну допомогу, до суду не надано. Відповідно до ст. 180, ч.3 ст.181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини що мають істотне значення. За ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що слід стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 серпня 2024 року і до досягнення нею повноліття. При цьому суд вважає, що стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, з відповідачки будуть достатніми і, разом з тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання, відповідно до наданих суду сторонами доказів. Також слід попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до її дитини [PERSON] , [INFO] та покласти на орган опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов`язків. За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто в даній справі з 01 серпня 2024 року. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Відповідно до статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial