Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

10.06.2025 представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» за довіреністю Канак М.С. звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором № 002/11881820-SP від 26.10.2021 у розмірі 33 793,43 грн. та судові витрати. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 26.10.2021 [PERSON] подала до ТОВ «ФК «ЦФР» заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» та заяву № 002/118811820-SP від 26.10.2021 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», підписанням якої підтвердила згоду, що ця заява разом з паспортом кредиту (включно з його наступними змінами) та з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР» та нею, як позичальником. На підставі договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» первісний кредитор передає (відступає) новому кредиту свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитними за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні позову у порядку та строки, встановленні цим договором. Сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. 28.02.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № НІ/11/16Ф від 28.02.2024, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до додатку № 1до договору факторингу № НІ/11/16Ф від 28.02.2024 реєстру прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідачки в сумі 33\~793,43 грн., з яких: 16\~745,01 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту; 17\~048,42 грн. загальна заборгованість по відсоткам. Згідно умов кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це, відповідачка не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит в строки, передбачені кредитним договором. З моменту отримання права вимоги до відповідачки, а саме з 28.02.2024 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкції. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» за кредитним договором № 002/11881820-SP від 26.10.2021 в сумі 33 793,43 грн., з яких: 16\~745,01 грн. загальна заборгованість по тілу кредиту; 17\~048,42 грн. загальна заборгованість по відсоткам. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.06.2025 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачці встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 12.06.2025 від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності. У судове засідання представник позивача за довіреністю Канак М.С. не з`явилася, у прохальній частині позовної заяви просила здійснювати розгляд справи без участі представника. Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. У відзиві на позовну заяву просила розглядати справу без її участі. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Згідно з частинами 1, 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 002/11881820-SP від 26.10.2021 у розмірі 33 793,43 грн., посилаючись на те, що 26.10.2021 між [PERSON] та ТОВ «ФК «ЦФР» було укладено кредитний договір № 002/11881820-SP, право вимоги за яким на підставі договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 перейшло до АТ «Таскомбанк», а згодом, на підставі договору факторингу № НІ/11/16Ф від 28.02.2024, до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Водночас, копії кредитного договору № 002/11881820-SP від 26.10.2021 позивачем не надано, натомість надано копію заяви-анкети № 889689 щодо приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту sportbank, підписану 16.10.2021 [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не доведено факту укладення 26.10.2021 між [PERSON] \~та ТОВ\~«ФК «ЦФР»кредитного договору № 002/11881820-SP. Крім того, позивачем не доведено факту відступлення права вимоги за цим кредитним договором. Так, у позовній заяві позивач посилається на те, що право вимоги за кредитним договором № 002/11881820-SP від 26.10.2021 на підставі договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 перейшло від ТОВ «ФК\~«ЦФР» до АТ «Таскомбанк», а згодом, на підставі договору факторингу № НІ/11/16Ф від 28.02.2024, до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Однак, реєстру прав вимоги до Договору про відступленням права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 позивачем не надано. Більш того, суд звертає увагу, що договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 укладений між ТОВ «ФК «ЦФР» та ПАТ «Таскомбанк» 07.10.2016, а позивач посилається на наявність кредитних правовідносин між [PERSON] та ТОВ «ФК «ЦФР», які виникли 26.10.2021, що є неможливим та нелогічним, оскільки, згідно з підпунктом 9.2. пункту 9 цього договору, він діяв лише протягом одного календарного року, тобто до 07.10.2017. Таким чином, станом на 26.10.2021, коли, за твердженням позивача, виникли правовідносини, договір вже не діяв, тому посилання позивача на відступлення права вимоги до [PERSON] на підставі цього договору є безпідставними. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 та 77 ЦПК України). Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. Таким чином, розглянувши позов в межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин, на які він посилається як на підстави для задоволення позовних вимог, відповідно, у задоволенні позову слід відмовити. Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, згідно зі статтею 141 ЦПК України, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed