Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

09 грудня 2024 року [PERSON] звернулася до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] , за результатами розгляду якої просить: стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики в розмірі 2\~951 365,13 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16 вересня 2024 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики № К160924-2, згідно умов якого Позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 70\~495,00 доларів США, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день укладення цього Договору еквівалентно 2 925\~542,50 грн., а Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим з договором строк, не пізніше ніж через 3 місяці з моменту укладення Договору, тобто до 16 грудня 2024 року. Згідно п. 5 Договору, Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві суму позики, визначену в п.1 Договору: - 3\~065,00 доларів США до 16 жовтня 2024 року; - 3\~065,00 доларів США до 16 листопада 2024 року; - 64\~365,00 доларів США до 16 грудня 2024 року. Також, 16 вересня 2024 року [PERSON] власноруч написав розписку, в якій зазначив, що кошти в сумі 70\~495,00 доларів США отримав у повному обсязі та зобов`язується повернути цю суму до 16 грудня 2024 року включно. Станом на 21.11.2024 відповідач по справі взяті на себе зобов`язання не виконав та грошові кошти не повернув. На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики № К160924-2 від 16 вересня 2024 року на загальну суму 2\~951\~365,13 грн., та понесені судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та просив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час день та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Заперечень стосовно позовних вимог позивача, суду не надав. Відповідно до ч.1\~ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3\~ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Прийнявши до уваги заяву позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного\~суду Одеської\~області від 10 грудня 2024 року вказану цивільну справу передано на розгляд Томаківському районному суду Дніпропетровської області за підсудністю. (а.с. 25) Ухвалою судді Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2025 року вказану цивільну справу передано на розгляд Жовтневому районному суду м. Запоріжжя за підсудністю. (а.с. 33-34) Ухвалою суду від 28 лютого 2025 року справу прийнято до\~провадження; призначено розгляд справи у підготовче судове засідання. (а.с. 43-44) Ухвалою суду від 28 квітня 2025 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 80) Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, вислухавши пояснення представника позивача, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 16 вересня 2024 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики № К160924-2, згідно умов якого Позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 70\~495,00 доларів США, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день укладення цього Договору еквівалентно 2 925\~542,50 грн., а Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим з договором строк, не пізніше ніж через 3 місяці з моменту укладення Договору, тобто до 16 грудня 2024 року. (а.с. 5) Згідно п. 5 Договору, Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві суму позики, визначену в п.1 Договору: - 3\~065,00 доларів США до 16 жовтня 2024 року; - 3\~065,00 доларів США до 16 листопада 2024 року; - 64\~365,00 доларів США до 16 грудня 2024 року. 16 вересня 2024 року [PERSON] власноруч написав розписку, в якій зазначив, що кошти в сумі 70\~495,00 доларів США отримав у повному обсязі та зобов`язується повернути цю суму до 16 грудня 2024 року включно. (а.с. 6) Згідно п. 10 Позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно п. 11 Договору у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) Позичальником за даним Договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. п. 16.3 Договору передбачено, що Позичальник зобов`язаний належним чином виконувати зобов`язання, покладені на нього положеннями Договору, в тому числі щодо своєчасного повернення позики. Станом на 21 листопада 2024 року Позичальник свої зобов`язання не виконав та не повернув платіж згідно з Договором, а його заборгованість в еквіваленті складає 2 951 365 гривень 13 копійок. Згідно п. 9 Договору Сторони погодили, що у випадку зміни курсу у п. 1 цього Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день здійснення кожного платежу за цим Договором. Ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 Цільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом. У правовій\~позиції Верховного\~Суду України,\~викладеній в\~постанові Судової\~палати у\~цивільних справах\~Верховного Суду\~України від\~18.09.2013\~№ 6-63цс13,\~вказано,\~що письмова\~форма договору\~позики внаслідок\~його реального\~характеру є\~доказом не\~лише факту\~укладення договору,\~але й\~факту передачі\~грошової суми\~позичальнику.\~Договір позики\~є двостороннім\~правочином,\~а також\~він є\~одностороннім договором,\~оскільки після\~укладення цього\~договору всі\~обов`язки\~за договором\~позики,\~у тому\~числі повернення\~предмета позики\~або рівної\~кількості речей\~того ж\~роду та\~такої ж\~якості,\~несе позичальник,\~а позикодавець\~набуває за\~цим договором\~тільки права.\~За своєю\~суттю розписка\~про отримання\~в борг\~грошових коштів\~є документом,\~який видається\~боржником кредитору\~за договором\~позики,\~підтверджуючи як\~його укладення,\~так і\~умови договору,\~а також\~засвідчуючи отримання\~боржником від\~кредитора певної\~грошової суми\~або речей.\~Аналогічні по суті висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15, від 08.06.2016 року у справі № 6-1103цс16 та вказівки в постанові ВСУ від 26.09.2018 у справі №483/1953/16-ц. Таким чином позовні вимоги [PERSON] про стягнення суми заборгованості за договором позики № К160924-2 від 16 вересня 2024 року на загальну суму 2\~951\~365,13 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позовної заяви до суду позивач по справі сплатив судові витрати при розгляді справи: а саме судовий збір у сумі 15 140,00 грн. (а.с. 1), а тому, оскільки позов задоволено в повному обсязі сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача по справі. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved