Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 25.06.2024 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено Договір №470996-КС-005 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надав позичальнику грошові кошти в розмірі 15 000, 00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 1,15011689 за кожен день користування кредитом. ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 15 000, 00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника [PERSON] № [NUMBER] . 29.06.2024 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до Договору №470996-КС-005 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Додаткової угоди позивач надає позичальнику додатковий кредит у сумі 7 000, 00 грн. Відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, а лише частково. Станом на 29.04.2025 утворилась заборгованість в розмірі 41 975, 29 грн, з яких: 15 936, 77 грн - прострочені платежі по тілу кредиту; 25 162, 69 грн - прострочені платежі по процентах; 875, 83 грн - прострочені платежі за комісією. В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача кредитну заборгованість в розмірі 41 975, 29 грн, а також понесені судові витрати по справі в розмірі 2 422, 40 грн. Ухвалою суду від 19.05.2025 відкрито провадження по справі та справу призначено до судового розгляду в спрощеному порядку з викликом сторін. Ухвалою суду від 17.06.2025, розгляд справи відкладено для витребування доказів по справі та виклику відповідача шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. В судове засідання представник позивача не з`явився, заявою просив розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення. Окрім цього виклик відповідача в судове засідання було здійснено через офіційний веб-портал судової влади, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду. Причина неявки суду ненадана, клопотань про відкладення розгляду справи від останнього не надходило. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що ТОВ «Бізнес позика» 25 червня 2024 року направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір №470996-КС-005 про надання кредиту (а.с. 26-30). 25 червня 2024 року [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір №470996-КС-005 про надання кредиту, на умовах визначених офертою (а.с. 31-35). ТОВ «Бізнес позика» направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-3949, на номер телефону, що зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником було введено/відправлено (а.с. 46). 25 червня 2024 року, між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] було укладено в електронній формі через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця договір про надання кредиту №470996-КС-005 та підписано Паспорт споживчого кредиту, який містить умови щодо порядку та розміру нарахування заборгованості за кредитом, відсотками, а також нарахування штрафу (а.с.21-25, 18-20). Таким чином, 25 червня 2024 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] було укладено Договір №470996-КС-005 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з договором позичальник отримав кредит у розмірі 15 000, 00 грн строком на 24 тижні до 10 грудня 2024 року, на умовах сплати процентів за користування кредитом за стандартною процентною ставкою у розмірі 1,15011689% в день (фіксована ставка); комісія за надання кредиту становить 2 250, 00 грн. 25 червня 2024 року позивач свої зобов`язання за Договором кредиту виконав, та надав Позичальнику грошові кошти в розмірі 15 000, 00 грн, шляхом перерахування на банківську картку [PERSON] - [NUMBER] , який Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується документом щодо здійснення переказу грошових коштів (а.с. 47). Відповідно до п.2 Договору протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом, нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів. Сторони в п.3 Договору кредиту погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів (а.с. 21зв.). ТОВ «Бізнес позика» 29 червня 2024 року направлено [PERSON] пропозицію укласти Додаткову угоду №1 (оферту) до Договору №470996-КС-005 про надання кредиту від 25 червня 2024 року (а.с. 40-41). 29 червня 2024 року [PERSON] прийняв (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення Додаткової угоди №1 до Договору №470996-КС-005 про надання кредиту від 25 червня 2024 року (а.с. 42). ТОВ «Бізнес позика» направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-9351, на номер телефону, що зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником було введено/відправлено. 29.06.2024 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до Договору №470996-КС-005 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Додаткової угоди позивач надає позичальнику додатковий кредит у сумі 7 000, 00 грн (а.с. 38-39). До вказаного договору додані Правила надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика», візуальна форма послідовності дій клієнта та анкета клієнта (а.с. 49-58,44,46). З візуальної форми послідовності дій клієнта вбачається порядок дій здійснений сторонами кредитного договору щодо його укладення (а.с. 44). Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість за Договором становить 41 975, 29 грн, яка складається з наступного: 15 936, 77 грн - заборгованість за кредитом; 25 162, 69 грн - заборгованість по відсоткам; 875, 83 грн. - заборгованість по комісії (а.с. 15-16). Заборгованість [PERSON] за Договором №470996-КС-005 про надання кредиту від 25.06.2024 підтверджується довідкою про стан заборгованості (а.с. 17). На виконання ухвали суду від 19.05.2025, АТ «А-Банк» підтвердив, що банківська картка [NUMBER] була емітована Банком на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а також надано інформацію про рух коштів по картці (а.с. 77-87). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Із аналізу вказаної норми чинного законодавства слідує, що дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідність до вимог ст. ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ч. 1, 3ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно із ст. ст.525,526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу. У відповідність до вимог ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 2 статті 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як передбачено ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Закон України «Про електронну комерцію» є спеціальним законодавчим актом, що регулює правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів та встановлює певні особливості щодо порядку та умов його укладення (підписання) у порівнянні із загальними правовими нормами щодо порядку укладення правочинів, визначені в чинному законодавстві України. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Саме цей спеціальний закон у сфері електронної комерції в статтях 11, 12 та 14 визначає, що: електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття (акцепт) цієї пропозиції, яка може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідача належним чином ідентифіковано в інформаційно- телекомунікаційній системі Позивача. Відповідно до ч.4 ст.14 ЗУ «Про електронну комерцію», ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції. Під час входу в інформаційно-телекомунікаційну систему кредитора, позичальник використав номер телефону [NUMBER] , визначений ним як фінансовий. Саме на вказаний ним під час верифікації номер телефону направлявся код з метою проведення верифікації для оформлення кредиту. Відповідач був ознайомлений з Паспортом споживчого кредиту та підписав його одноразовим ідентифікатором, що підтверджується візуальною формою. За встановленими у цій справі обставинами кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому [PERSON] через особистий кабінет на вебсайті позивача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого ТОВ «Бізнес позика» надіслало відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач і використав для підтвердження підписання кредитного договору. Тобто, із зазначеного вбачається, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними. З огляду на викладені обставини, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, враховуючи норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене вище, з відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати, зокрема судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved