Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Виклад позиції сторін. [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить в порядку виділу частки із спільного сумісного майна визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь позивачки грошову компенсацію за припинення права на належну позивачці 1/4 частку у спільному нерухомому майні - квартирі [ADDRESS] , в сумі 232500,50 грн. Припинити право [PERSON] спільної сумісної власності з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у спільному нерухомому майні квартирі [ADDRESS] . В порядку виділу частки із спільного сумісного майна визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину земельної ділянки з кадастровим номером 6323181003:01:006:0004, загальною площею 0,25 га розташованої за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] на користь позивачки грошову компенсацію за припинення права на належну позивачці 1/4 частку у спільному нерухомому майні - земельної ділянки з кадастровим номером 6323181003:01:006:0004, загальною площею 0,25 га розташованої за адресою: [ADDRESS] , в сумі 123279,80 грн. Припинити право [PERSON] спільної сумісної власності з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у спільному нерухомому майні - земельній ділянці з кадастровим номером 6323181003:01:006:0004, загальною площею 0,25 га розташованої за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] на праві спільної сумісної власності з відповідачами у справі належить квартира [ADDRESS] . Дівоче прізвище позивачки « [PERSON] » змінено на « [PERSON] » після укладення шлюбу. Через військову агресію та введення в зв`язку із цим в країні воєнного стану, позивачка як ВПО разом зі своєю донькою [PERSON] вимушена була переселитися до вказаної квартири з м. Харкова, де проживала останні 17 років. Однак спільне життя із відповідачами у належному їм на праві спільної сумісної власності майні, а саме квартирі [ADDRESS] є неможливим, оскільки позивачка вказує, що на неї здійснюється тиск з боку відповідачів, виникають сварки між ними із застосуванням фізичного насильства. Крім того, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №545873 від 16 липня 2010 року відповідач [PERSON] отримав у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером 6323181003:01:006:004 площею 0,25 га за адресою: [ADDRESS] . Згідно з рішенням Вовківської сільської ради Кегичівського району Харківської області від 25 грудня 2015 року [ADDRESS] . Право власності на земельну ділянку, виділену для обслуговування належного їм на праві спільної власності житла зареєстрованого за відповідачем [PERSON] одноособово. Однак, позивачці як співвласниці квартири, що розташована на цій земельній ділянці, належить право власності і на земельну ділянку. Добровільної згоди про поділ майна між сторонами не досягнуто, у зв`язку із цим позивачка звернулась до суду. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 23 жовтня 2023 року позивачка звернулась до суду з позовом. Ухвалою суду від 25 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін, підготовче судове засідання призначено на 16 листопада 2023 року. Ухвалою суду від 10 січня 2024 року призначити по цій справі судову будівельно-технічну експертизу. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 14 травня 2025 року провадження по справі поновлено та призначено підготовче засідання на 06 червня 2025 року. Ухвалою суду від 06 червня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті на 03 липня 2025 року. Учасники справи у судове засідання не з`явились, належно повідомлені про його місце, дату і час, натомість надали заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність, окрім того: позивач - позовні вимоги підтримує повністю; відповідачі проти стягнення з них грошової компенсації у розмірі за будинок та земельної ділянки та припинення спільної власності не заперечують. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Судом встановлено, що житловий будинок, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 22 вересня 1994 року (а.с. 12-13) та технічного паспорту (а.с. 33-37). Позивачка [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] 14 липня 2006 року, та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.16). [PERSON] отримав у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, вказане підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 545873 (а.с.14-15), та Витягом з ДЗК де вбачається присвоєння даній земельній ділянці кадастрового номеру № 6323181003:01:006:0004 (а.с.17-22). Згідно витягу № НВ-6300526452023 від 08 вересня 2023 року, НГО земельної ділянки №6323181003:01:006:0004 становить 493119,37 грн (а.с.23). Згідно з рішенням Вовківської сільської ради Кегичівського району Харківської області від 25 грудня 2015 року [ADDRESS] (а.с.29). Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості квартира [ADDRESS] , загальною площею 71,40 кв. м. становить 930002,71 грн (а.с.30-32). Згідно довідок СПД № 1 ВП № 1 Красноградського РВП вбчається, що між сторонами виникали непорозуміння (копії а.с. 39-43). Відповідно висновку експерта № 734/6353/6354/6355 технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва виділити в натурі 1/4 частину із спільного сумісного майна за адресою: квартира [ADDRESS] відсутня. 2.Розраховано компенсацію вартості 1/4 частки у спільному майні за адресою: квартира [ADDRESS] , яка складає 94 326 грн, без урахування ПДВ. 3. Технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва виділити в натурі 1/4 частини з права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6323181003:01:006:0004, загальною площею 0,25 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] - відсутня. 4. Розраховано компенсацію 1/4 частини у праві власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6323181003:01:006:0004, загальною площею 0,25 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка складає 17 733 грн (а.с. 138-155). Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно з приписами ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статтею 370 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до положень статей 370, 364 ЦК України кожен із співвласників спільної власності має право на виділ у натурі частки, що є у спільній власності. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає держави і й реєстрації. У частинах першій, третій статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Статтею 365 унормовано, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 зроблено висновок, що «у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється зі спільної власності, у разі поділу спільна часткова власність припиняється для всіх учасників (стаття 367 ЦК України). Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину буднику зі самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників». У постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року у справі № 6- ІЗОцсІЗ зазначено, що «частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із манна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права па частку у спільному майні». З такими висновками погодилась Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25 березня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц (провадження № 14-43цс20). Аналогічний правовий висновок висловлено в постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року в справі № 295/451/16-ц. Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян за жилий будинок" №7 від 04 жовтня 1991 року: При вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом. Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. У спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст. 119 ЖК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої ради. При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена - (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Земельним кодексом України (в редакції, що діяла станом на день виникнення спірних правовідносин від 07 квітня 2010 року) унормовано, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Суб`єктами права спільної власності на землю можуть бути громадяни та юридичні особи. Право спільної власності на землю посвідчується державним актом на право власності на землю, (частини 1,2,4 статті 86 ЗК України). Стаття 89 ЗК України визначала, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. 2. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Вказане положення ЗК України кореспондується зі статтею 372 ЦК України, згідно зі змістом якої "Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Аналіз вказаних норм діючого законодавства України дає підстави для висновку, що позивачці, як співвласнику житлового будинку (квартири в житловому будинку) належить також право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6323181003:01:006:0004, виділену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0.25 га за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до даних свідоцтва про право власності на житло від 22 вересня 1994 року право власності на нерухоме майно, розташоване на цій земельній ділянці, належить чотирьом членам родини. Отже, їх частки як співвласників є рівними і дорівнюють 1/4 на кожного. Отже, враховує відсутність технічної можливості виділення в натурі 1/4 частки квартири [ADDRESS] та земельної ділянки та неможливість спільного користування, володіння вищевказаним майном, а також те, що відповідачі не заперечують щодо стягнення з них компенсації та припинення позивачки належну їй частку у спільному нерухомому майні, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме грошову компенсацію за припинення права на належну позивачці 1/4 частку у спільному нерухомому майні - квартирі [ADDRESS] в сумі 94326,00 грн та за компенсацію 1/4 частку у спільному нерухомому майні - земельної ділянки з кадастровим номером 6323181003:01:006:0004 в сумі 17733,00 грн, оскільки заявлені суми позивачкою значно різняться від сум визначених висновком експерта. Так, у відповідності до ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183\~цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Отже, оскільки суд дійшов до висновку щодо стягнення грошової компенсації за належну їй 1/4 частки квартири [ADDRESS] , тому вимога про виділ частки із спільного сумісного майна за позивачкою на цю квартиру [ADDRESS] задоволенню не підлягає. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено 7852,20 грн судового збору, про що свідчить платіжна інструкція від 23 жовтня 2023 року. Оскільки, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню грошової компенсацію за припинення права на належну позивачці 1/4 частку у спільному нерухомому майні у загальному розмірі 112059,00 (94326,00 грн +17733,00) грн, то відповідно слід стягнути судовий \~ \~ \~ \~збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог: 112059,00 грн *100 % /355780,30 грн = 31,49%; 7852,20*31,49% / 100 % = 2472,65 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Позивач просить стягнути з відповідачів на її користь понесені витрати на оплату проведеної експертизи (судової будівельно-технічного) в сумі 24611,60 грн, що підтверджується актом розрахунку вартості виконання висновку експерта. Отже, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог позивача, а саме на 31,49%, тому з відповідачів підлягає до стягнення за понесені витрати позивачем на оплату проведення експертизи пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 24611,60 *31,49% / 100 % = 7750,19 грн. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2472,65 грн та витрати на оплату проведеної експертизи у сумі 7750,19 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial