Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

I. Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі [PERSON] звернулась суду з позовом до [PERSON] , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Аксінія Компані», Приватного підприємства «Коаліція», у якому просить стягнути з відповідача за договором про надання послуг у сумі 61110 грн 87 коп. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 27.11.2023 року між [PERSON] та [PERSON] було підписано Договір про надання правничої (правової) допомоги. Позивач вказує, що уся робота була виконана в повному обсязі та в передбачені договором строки. Відповідач не мав претензій щодо послуг, їх якості, кількості та вартості. Опис та вартість послуг вказані у Акті №1 від 05 грудня 2024 року до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 27.11.2023 року та Акті №2 від 01 лютого 2025 року до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 01.02.2023 року. Зазначає, що після повного виконання послуг, попри численні нагадування відповідачу (усні, телефоном) та шляхом надсилання письмової претензії від 05 грудня 2024 року щодо невиконання відповідачем умов Договору про надання правничої (правової) допомоги від 27.11.2023 року, відповідачем не сплачено кошти за надані йому професійні правничі (адвокатські) послуги, як було обумовлено у вищевказаному Договорі про надання послуг. Відповідач зі свого боку повністю ігнорує вимоги позивача і пропозицію добровільно сплатити за надані послуги в повному обсязі, з роз`ясненням ризиків відмови від таких дій, у зв`язку з чим [PERSON] змушена звернутися до суду задля захисту своїх прав і законних інтересів. Ухвалою суду від 06.02.2025 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 17.02.2025 відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 05.03.2025 від [PERSON] надійшли письмові пояснення. Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі через їх необґрунтованість. Вказує, що 10.04.2021 року між ПП «Коалліція» та ФОП [PERSON] (в подальшому ТзОВ «Аксінія Компані») було укладено договір оренди приміщення, з метою здійснення підприємницької діяльності. В жовтні 2023 року ПП «Коаліція» змушена була припинити свою діяльність та з`їхати з орендованих приміщень. Зазначив, що 27.11.2023 року він уклав з [PERSON] договір про надання правничої допомоги. 20.11.2023 року орендодавцем було направлене повідомлення про розірвання договору оренди та примусове виселення та адвокатом була підготовлена відповідь на повідомлення. Одночасно, відповідач з метою уникнення багаторічної судової тяганини намагався дійти домовленостей з орендодавцем. Стверджує, що в грудні 2023 року було досягнуто домовленості з орендодавцем про розірвання договору оренди без звернення до суду, про що складено відповідне рішення власника ПП «Коаліція» №6-14/12/23 про дострокове припинення Договору оренди, на основі якого нотаріусом Дулик М.Б. був укладений Договір про розірвання Договору оренди з умовами та часом для передачі приміщення до 14.12.2023 року, про що був складений Акт повернення приміщень з оренди від 14.12.2023 року. Зазначає, що станом на 14.12.2023 року спір з орендодавцем врегульовано повністю, про що було повідомлено адвоката. На пропозицію адвоката [PERSON]. щодо подачі позовної заяви про відшкодування суми коштів дав негативну відповідь. Стверджує, що оплатив послуги з надання правничої допомоги, що підтверджується квитанціями №271481251 та №Р24А3216152099D1170, а подальші дії адвокат [PERSON] здійснювала самостійно на свій розсуд без жодних погоджень та прохань. Наголошує, що Акт №2 не підписував і не погоджував позовну заяву, звернень, проектів скарг до будь-яких органів. 18.03.2025 року позивач звернулась із запереченнями на пояснення. [PERSON] вказує, що відповідачем не оспорюються умови договору про надання правничої допомоги від 27.11.2023 та такий не розірваний. Умови договору не містять обов`язковості надання доручень в письмовій формі. Кореспонденція здійснювалась за офіційною електронною адресою адвоката [PERSON]. Зазначає, що додані відповідачем квитанції є неналежними та недопустимими доказами, не містять ПІБ отримувача, платником зазначено « [PERSON] », в другій квитанції отримувачем вказано « [PERSON] » з призначенням платежу «Переказ власних коштів», що ніяким чином не відноситься до погашення заборгованості за Договором про надання правничої (правової) допомоги від 27.11.2023 року. 07.04.2025 [PERSON] звернувся до суду з клопотаннями про витребування доказів, мотивуючи це необхідністю підтвердження або спростування тверджень відповідача щодо здійснення ним телефонних дзвінків на номер позивача за вказаний період та листування з позивачем. Ухвалами суду від 07.04.2025, постановленою у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів. У судовому засіданні позивач просила заявлені вимоги задовольнити у повному обсязі, з мотивів наведених у позовній заяві. Відповідач в процесі провадження у справі просив відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у письмових поясненнях. Треті особи у судове засідання повторно не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями рекомендованої кореспонденції та оголошеннями, в порядку ст.128 ЦПК України. Правом на подачу відзиву на позов та подачу заяви про розгляд справи за їх відсутності треті особи не скористалась. З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, у тому числі під час підготовчого провадження у справі, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони провадження, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. II. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються відповідні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступних висновків. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. У відповідності до частини 1 статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Так, судом встановлено, що 27 листопада 2023 року між адвокатом [PERSON] та [PERSON] укладено договір про надання правничої (правової) допомоги (далі - Договір). Відповідно до п. 1.1. Договору, КЛІЄНТ доручає, а АДВОКАТ приймає на себе зобов`язання надавати правничу (правову) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором та Додатками до нього. Згідно з п. 2.2. Договору, Адвокат зобов`язується надавати Клієнту наступну правничу (правову) допомогу протягом строку дії цього Договору: знайомитись з матеріалами справи; робити витяги з матеріалів справи; знімати копії з документів, долучених до справи; одержувати копії рішень, ухвал; брати участь в судових засіданнях; подавати докази; брати участь у дослідженні доказів; задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам; заявляти клопотання; подавати доводи і міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду і заперечення проти клопотань , доводів і міркувань інших осіб; знайомитись з журналом судового засідання, знімати з нього копії та подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти; прослуховувати запис фіксування судового засідання технічними засобами, робити з нього копії , подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти ; подавати позовні заяви, клопотання, скарги, запити, в тому числі адвокатські запити, будь-які інші заяви, претензії, інші документи, отримувати від імені Клієнта будь-які інші документи, копії, дублікати, підписувати будь - які документи; оскаржувати рішення і ухвали суду, користуватись іншими процесуальними правами, встановленими законом. Відповідно до п. 3.1. Договору, клієнт зобов`язаний: своєчасно забезпечувати Адвоката всім необхідним для виконання його обов`язків за цим Договором, в тому числі документами у потрібній кількості примірників; надавати Адвокату інформацію , необхідну для виконання обов`язків за цим Договором; оплачувати правничу (правову) допомогу Адвоката в порядку та на умовах, визначених цим Договором та витрати Адвоката, необхідні для виконання його обов`язків; нести повну відповідальність за надану АДВОКАТУ інформацію та документи для виконання умов цього Договору. Положеннями пунктів 4.1., 4.4., 4.5., 4.6. Договору, гонорар - винагорода Адвоката за здійснення захисту, представництва інтересів Клієнта та надання йому інших видів правничої (правової) допомоги на умовах і в порядку, що визначені Договором. Гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені Сторонами та зазначені в Додатках до цього Договору. Розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення Адвокатом позитивного результату, якого бажає Клієнт. До гонорару не включаються фактичні витрати, необхідні для виконання Договору. За результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої АДВОКАТОМ юридичної допомоги і її вартість. Акт про надання юридичної допомоги вважається підписаним, якщо протягом 5 днів з моменту його отримання КЛІЄНТОМ, останній не надав АДВОКАТУ письмові аргументовані заперечення на акт. Підставою для сплати гонорару є акт про надання юридичної допомоги. КЛІЄНТ зобов`язаний оплатити послуги в день дати отримання Акту, якщо інше не передбачено в самому Акті. Сума, вказана в п.4.1. даного Договору, є гонораром АДВОКАТА за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає. Згідно з пунктами 8.1., 8.2., 8.3., 8.4., Договору, даний договір укладений на строк до 31.12.2024 р. та набирає чинності з моменту його підписання. Цей Договір може бути достроково припинений за взаємною згодою Сторін або розірваний на вимогу однієї із Сторін на умовах, передбачених Договором, Законом України „Про адвокатуру та адвокатську діяльність", Правилами адвокатської етики. При цьому КЛІЄНТ зобов`язаний оплатити АДВОКАТУ гонорар за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а АДВОКАТ зобов`язаний повідомити Клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням Договору. Після закінчення строку дії договору, якщо сторони продовжують виконувати його умови, договір вважається поновлений на невизначений термін. При цьому кожна сторона має право його розірвати, попередивши про це іншу сторону за два місяці. Підписанням цього Договору КЛІЄНТ стверджує, що: ним повідомлено АДВОКАТУ всю важливу та суттєву інформацію, передано всі документи, що стосуються справи, та можуть вплинути на формування правничої (правової) позиції Адвоката; КЛІЄНТУ відома правнича (правова) позиція АДВОКАТА у справі та КЛІЄНТ з нею погоджується; КЛІЄНТ не пов`язаний будь-якою нерозірваною угодою з приводу тієї ж справи з іншим АДВОКАТОМ (адвокатським об`єднанням), яка б перешкоджала укладанню цього Договору; КЛІЄНТ поінформований про можливий результат надання правничої (правової) допомоги за цим Договором та погоджується з ним. Факт укладення даного договору сторонами провадження визнається. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон №5076-VI). Згідно з ст. 1 Закону №5076-VI, договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №5076-VI, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Згідно ч.ч. 1, 3 статті 27 Закону №5076-VI, договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Статтею 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 30 Закону №5076-VI, статтею 28 Правил адвокатської етики, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ст.204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З огляду на встановлені в цій справі обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід частково задовольнити з огляду на наступне. Так, у пунктах 4.4., 4.5. Договору встановлено, що за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої АДВОКАТОМ юридичної допомоги і її вартість. Акт про надання юридичної допомоги вважається підписаним, якщо протягом 5 днів з моменту його отримання КЛІЄНТОМ, останній не надав АДВОКАТУ письмові аргументовані заперечення на акт. Підставою для сплати гонорару є акт про надання юридичної допомоги. КЛІЄНТ зобов`язаний оплатити послуги в день дати отримання Акту, якщо інше не передбачено в самому Акті. Сума боргу відповідача за Договором, згідно наданого позивачем Акту №1 становить 30000 грн 00 коп. Як вбачається із матеріалів справи, у зв`язку із невиконанням умов договору, 05.12.2024 на електронну адресу відповідача позивачем направлено претензію з вимогою в 7-ми денний період з дня отримання претензії з додатком у вигляді Акту №1 до нього - сплатити всі заборгованості за Договором про надання правничої (правової) допомоги від 27.11.2023. Також, відповідачу було повідомлено, що у випадку несплати заборгованості у вказаний період позивач залишає за собою право на звернення до суду. У свою чергу, відповідачем на підтвердження оплати за Актом №1 долучено квитанції №271481251 від 14.03.2024 на суму 20000 грн., платник [PERSON] , картка отримувача [NUMBER] та платіжну інструкцію №P24A2316152099D1170 від 07.09.2024 на суму 10000 грн., платник [PERSON] , отримувач [PERSON] , рахунок отримувача [NUMBER] , призначення платежу - переказ власних коштів. Отже, зазначені квитанції не містять даних про позивача, договір чи акт на підставі яких здійснено оплату, тобто є неналежними доказами. Суд зазначає, що посилання відповідача на сплату наданих послуг в сумі 30000 не підтверджуються, зазначені квитанції не підтверджують оплату позивачу за надання нею послуг відповідно до договору про надання правничої (правової) допомоги. Отже, оплата за цим договором залишається не підтвердженою належними доказами. У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час розгляду справи, судом встановлено, що з урахуванням умов укладеного сторонами договору, зобов`язання сплати відповідачем витрат за надані послуги правничої допомоги виникає з моменту отримання та якщо протягом 5 днів з моменту його отримання клієнтом, останній не надав адвокату письмові аргументовані заперечення на акт. Підставою для сплати гонорару є акт про надання юридичної допомоги. Клієнт зобов`язаний оплатити послуги в день дати отримання Акту, якщо інше не передбачено в самому Акті. У свою чергу, отримання відповідачем Акту №2 не доведене належними доказами, визначеними умовами відповідного договору, з огляду на наявний між сторонами спір щодо факту надання адвокатських послуг та їх оплати. Зокрема, суду не надано доказів скерування відповідного акту з відповідачу дотриманням процедури визначеної договором. Відтак, суд не знаходить законних підстав для задоволення заявлених вимог у цій частині. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позивачем доведено правомірність пред`явленнями вимоги за договором про надавання правничої допомоги з врахуванням акту №1. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з наведеного, вимоги про стягнення інфляційних витрат та 3% річних підлягають до часткового задоволенню з врахуванням наведеного нижче розрахунку. Останній період (грудень 2024) - індекс інфляції - 101,40. Інфляційне збільшення - 30000 грн. х 1.01400000 - 30000 грн. = 420 грн. Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою - Сума санкції = С х 3 х Д : 365/366 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Період прострочення з 05.12.2024 до 31.12.2024 = 27 днів. Період прострочення з 01.01.2025 до 28.01.2025 = 28 днів. 30000 х 3 х 27 : 366 : 100 = 66 грн. 39 коп. 30000 х 3 х 28 : 365 : 100 = 69 грн. 04 коп. Відтак, враховуючи неспростування стороною відповідача розрахунку позивача щодо інфляційних витрат та 3% річних, що становлять 420 грн та 135 грн. 43 коп., з яким погоджується суд, з відповідача слід стягнути 555 грн 43 коп. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати суд присуджує позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 484 грн 47 коп.

Outcome: partial