Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

Короткий виклад поданої заяви. [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Соловей Олександр Васильович, звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Віньковецька селищна рада, у якій просить встановити факт належності трудової книжки від 22 серпня 1973 року на ім`я [PERSON] заявнику [PERSON] . Дана заява обґрунтована тим, що 10 квітня 2025 року заявниця зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області із заявою про перерахунок пенсії щодо зміни надбавки страхового стажу набутого до 1 січня 2004 року згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 17 квітня 2025 року, № 968020185657 у перерахунку пенсії відмовлено по причині, що у трудовій книжці заявниця значиться як « [PERSON] », а у паспорті, як « [PERSON] ». За таких обставин заявниця в інтересах якої діє адвокат Соловей Олександр Васильович звернулись до суду. Рух справи в суді та позиція сторін у справі. Ухвалою суду від 06.06.2025 дану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами окремого провадження, призначено судове засідання на 01.07.2025 о 14 год 00 хв. 01.07.2025 до суду в електронній формі через «Електронний кабінет» надійшов відзив на заяву від Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому представник заінтересованої особи зазначає, шо [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 10.04.2025 [PERSON] , [INFO] , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо перерахунку пенсії та зарахування страхового стажу, набутого до 01.01.2004. За результатами розгляду заяви [PERSON] , Головним управлінням Пенсійного фонду в Хмельницькій області прийнято рішення № 968020185657 від 17.04.2025 про відмову у перерахунку пенсії та зарахуванню страхового стажу через невідповідність наданих документів паспортним даним заявника. Тобто відсутні підстави для зарахування до страхового стажу заявниці періоду роботи згідно з трудовою книжкою від 22.08.1973 б/н в якій зазначено ім`я [PERSON] , що не відповідає паспортним даним [PERSON] . Згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 29.04.2009 Віньковецьким РВ УМВС України в Хмельницькій області, заявниця [PERSON] . Враховуючи наявні розбіжності між вищевказаними документами та паспортними даними, у головного управління відсутні підстави для врахування при обчисленні пенсії періоду роботи згідно трудової книжки від 22.08.1973 б/н. 15.07.2025 в судовому засіданні представник заявника [PERSON] підтримав заяву з викладених у ній підстав. Додатково зазначив, що в позасудовому порядку вирішити питання про належність заявнику трудової книжки, не має можливості. Розбіжності у написанні імені заявника позбавляють її можливості у перерахунку пенсії, що порушує її права. Заявниця [PERSON] під час судового засідання повідомила, що з метою у перерахунку пенсії вона звернулась до органу Пенсійного фонду України, однак їй було відмовлено в призначенні пенсії за віком у перерахунку пенсії відмовлено по причині, що у трудовій книжці заявниця значиться як « [PERSON] », а у паспорті, як « [PERSON] ». Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилася, 01.07.2025 надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. Заслухавши пояснення представника заявника, показання свідків, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов таких висновків. Фактичні обставини встановлені судом та зміст правовідносин. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] (а.с. 14). Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , 05 серпня 1973 року уклала шлюб із [PERSON] , [INFO] , та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.14а). Відповідно до даних паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 29.04.2009 Віньковецьким РВ УМВС України в Хмельницькій області зазначено анкетні дані заявника [PERSON] , дата народження [INFO] , така ж інформація міститься в картці фізичної особи платника податків (а.с. 5-7). Відповідно до копії рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 17 квітня 2025 року № 968020185657 у перерахунку пенсії [PERSON] відмовлено по причині, що у трудовій книжці остання значиться як « [PERSON] », що не відповідає імені зазначеному в паспортних даних « [PERSON] », відтак відсутні підстави для врахування періодів роботи до страхового стажу згідно трудової книжки (а.с.13а). Рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 24.06.2009 було встановлено факт належності трудової книжки колгоспника № [NUMBER] , виписаної у колгоспі «Шлях до комунізму» Віньковецького району Хмельницької області на ім`я [PERSON] [PERSON] , [INFO] (а.с.12а-13). Відповідно до копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] виданого 30.10.2024 [PERSON] отримує пенсію за віком (а.с.15а). Згідно з копією трудової книжки від 22.08.1973 первинне прізвище власника трудової книжки [PERSON] , яке надалі змінено на [PERSON] , підстава зміни прізвища паспорт серії [NUMBER] виданий Віньковецьким РВ УМВС від 22.02.2000, що відповідає свідоцтву про народження та одруження. Як вбачається із трудової книжки від 22 серпня 1973 року у ній містяться записи: 1.16 липня 1971 року прийнята на роботу сезонного працівника Віньковецького консервного заводу (наказ № 90 від 16 липня 1971 року). 2.22 серпня 1973 року звільнена із роботи за власним бажанням (наказ № 122 від 22 серпня 1973 року. 3.1 вересня 1973 року прийнята на роботу працівником Віньковецького консервного заводу (наказ № 127 від 3 вересня 1973 року). 7.3 липня 1989 року звільнена із роботи у Віньковецькому консервному заводі (наказ № 50к від 03.07.89). 8.11 липня 2000 року зарахована охоронником городньої бригади ВАТ «Віньковецький консервний завод» (наказ № 44к від 12.07.00) (а.с. 8-10). 9.16 лютого 2005 року звільнена з роботи за згодою сторін (наказ № 5к від 15.02.05). Записи в трудовій книжці відповідають архівним витягам щодо призначення [PERSON] на роботу (а.с.10а-12). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, що з 1971 по 2005 роки вона разом з заявницею [PERSON] працювала на Віньковецькому консервному заводі. Заначила, що інших працівників з прізвищем [PERSON] на заводі не було. Підтвердила, що саме заявниця є особою яка працювала з нею у весь цей час. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала показання, що разом працювала з заявницею [PERSON] , підтвердила, що інших працівників з прізвищем [PERSON] на [PERSON] консервному заводі не було. Вказала, що заявниця є саме тією особою, що працювала з нею на консервному заводі. Застосоване судом\~законодавство. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення заяви. Відповідно до ст.\~55\~Конституції України кожна особа має право на судовий захист. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь - який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства» № 4451/70). Пунктом 1 ч. 2 ст.\~16\~Цивільного кодексу\~України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Кожна особа згідно ч. 1 ст.\~15\~Цивільного кодексу\~України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ст.\~4\~Цивільного процесуального\~кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільного процесуального кодексу України, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Стаття 81\~Цивільного процесуального\~кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Відповідно до ч. 7 ст.19\~ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, зазначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11\~ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту (постанова Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 /провадження № 61-51сво18/, постанова Верховного Суду від 12 січня 2024 року у справі № 335/6717/23 /провадження № 61-15734ск23/). Згідно із п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ст.263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені. Так, у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян». Отже, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі №750/9847/18 (провадження № 61-18230св19, від 03 лютого 2021 року у справі №644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі №643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 08 вересня 2021 року у справі 641/5187/20 (провадження № 61-5204св21). Призначення та перерахунок пенсій в органах Пенсійного фонду України проводиться у відповідності до вимог Закону № 1058-IV та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1 (далі Порядок № 22-1). Відповідно до ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом (до 01.01.2004). Згідно статті ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Загальний порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах в установах та організаціях, затвердженого постановою Держпраці СРСР № 162 від 20.06.1974 (далі Інструкція № 162) та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 (далі Інструкція № 58). Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637). Згідно п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Відповідно до п. п. 2.11, 2.12, 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідно до роз`яснення п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно листа ВСУ 01.01.2012 «Про судову практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав заявник у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу заявника, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення заявника його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Заявник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто ним, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу заявника за спірний період. Недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Таким чином, факт належності заявнику трудової книжки підтверджено належними письмовими доказами та показаннями свідків. Тому факт належності заявнику вказаного правовстановлюючого документу - трудової книжки підлягає встановленню, оскільки має для заявника юридичне значення, адже такий документ необхідний заявнику для перерахунку пенсії. Аналізуючи дослідженні судом письмові докази наявні у матеріалах справи, а також надані у судовому засіданні пояснення представника заявника, показання свідків, які є чіткими, послідовними, узгоджуються між собою та з іншими матеріалами справи, надавши встановленим обставинам належну правову оцінку, суд дійшов висновку, що у судовому засіданні доведено факт належності заявнику [PERSON] трудової книжки від 22 серпня 1973 року на ім`я [PERSON] . Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, адже такі документи необхідні заявниці для перерахунку пенсії. За таких обставин, з урахуванням умов розумності та справедливості, суд вважає подану заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Судові витрати. Згідно вимог ч. 7 ст.\~294\~ЦПК України при ухваленні судом рішення під час розгляду справ окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved