Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить: розірвати шлюб, укладений між нею ( [PERSON] ) та відповідачем [PERSON] , а також стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей доньок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання даного позову та до повноліття дітей. Судові витрати просила стягнути із відповідача. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 27.06.2009 року сторони у справі (позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] ) зареєстрували шлюб, від якого мають двох спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Також позивачка вказує, що у них із відповідачем відсутні спільні інтереси, відсутнє взаєморозуміння, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з травня 2025 року. Тому позивачка вважає, що це є підставою для розірвання їх з відповідачем шлюбу. Разом з тим, позивачка зазначає, що їх із відповідачем неповнолітні діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Однак, той належний рівень життя, який необхідний для їх відповідного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, вона сама забезпечити не може. Таким чином, враховуючи, що відповідач є працездатним, інших осіб на утриманні не має, його стан здоров`я дозволяє працювати і він отримує дохід, позивачка вважає, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі частини його доходу. 10.06.2025р. судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 04.07.2025 року відповідачем [PERSON] поданий до суду письмовий відзив на позовну заяву (надійшов до суду 07.07.2025р., в якому відповідач вказує, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу він визнає та не заперечує щодо їх задоволення. Щодо позовних вимог позивачки в частині стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі частки від усіх видів його заробітку (доходу), то такі позовні вимоги він визнає частково, а саме в розмірі 1/3 частки від його доходу. Також зазначає, що ним в добровільному порядку надавалися кошти на утримання сім`ї, які передавалися, як готівкою, так і в натуральній формі. Він є працевлаштованим та має стабільний щомісячний дохід у вигляді заробітної плати. Будь-якого іншого доходу та майна за рахунок якого він міг би отримувати додатковий дохід в нього немає. За таких обставин, відповідач вважає за необхідне визначення судом розміру аліментів на утримання їх неповнолітніх дітей саме в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу). Щодо судових витрат, то, враховуючи визнання ним позовних вимог, відповідач вважає за доцільне розподілити судові витрати (судовий збір) порівну між сторонами, а щодо стягнення з нього на користь позивачки витрат на правничу допомогу, то заперечує в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат Глембоцька К.О., яка діє на підставі ордеру серії 1096711 від 05.06.2025р., подала суду письмову заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить суд: розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 27.06.2009 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №100, та стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позову та до повноліття дітей. Також, просила суд стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат Глембоцька К.О. підтримала позовні вимоги позивачки, викладені в заяві про зменшення позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, при цьому, у письмовому відзиві на позовну заяву від 04.07.2025 року (поданий до суду 07.07.2025р.) відповідач просив розглянути справу без його участі. Заслухавши пояснення представника позивачки [PERSON] адвоката Глембоцької К.О., дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно зі ст. 110 СК, один з подружжя має право пред`явити до суду позов про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 27.06.2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 100 /а.с. 9/. Від даного\~шлюбу сторони\~мають двох\~неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач [PERSON] , а матір`ю позивачка [PERSON] , що стверджується відповідними свідоцтвами про народження дитини: серії [NUMBER] від 15.09.2009 року та серії [NUMBER] від 10.01.2019 року /а.с. 10-11/. Також в судовому засіданні встановлено, що на даний час подружні відносини між сторонами не підтримуються, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться, шлюб носить формальний характер. Таким чином, враховуючи, що сторони, не підтримують сімейних відносин, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині вимог позивачки про розірвання шлюбу, оскільки таке рішення буде відповідати інтересам сторін. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що неповнолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають разом зі своєю матір`ю позивачкою [PERSON] та перебувають на її утриманні. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно з частинами 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України (в ред., що діє з 08.07.2017 року) визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначаються судом. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Відповідач є працездатним, офіційно працює та отримує стабільний дохід у вигляді заробітної плати, на утриманні інших осіб не має. Зазначені вище обставини визнаються сторонами і суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, а тому на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України суд вважає їх доведеними. Оскільки в добровільному порядку сторони не змогли врегулювати питання щодо порядку та розміру сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, то позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини, внаслідок яких виник спір щодо порядку забезпечення утримання неповнолітніх дітей, який регулюється нормами Сімейного кодексу України (далі СК) та інших нормативно-правових актів. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що батько неповнолітніх: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , - відповідач [PERSON] має можливість та зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх доньок до досягнення ними повноліття, а також враховуючи, що відповідач в наданому ним письмовому відзиві на позовну заяву не заперечував проти стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову та до повноліття дітей, що, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, є фактично визнанням позову і таке визнання не суперечить вимогам закону, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в повному обсязі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 191 СК аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, а відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Позовна заява надійшла до суду 06.06.2025р., а отже саме з цієї дати слід призначити стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки та допустити рішення суду до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. За таких обставин позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання про судові витрати, та враховуючи заявлене відповідачем клопотання про розподіл судового збору між сторонами в рівних частках, суд звертає увагу на наступне. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Предметом позову були вимоги про розірвання шлюбу та вимоги про стягнення аліментів. Позовні вимоги про стягнення аліментів за своєю сутністю відносяться до вимог майнового характеру, а отже за розгляд таких вимог відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» підлягає сплаті судовий збір в розмірі одного відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки позов підлягає до задоволення, а позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Що стосується розподілу судових витрат в частині стягнення з відповідача на користь позивачки, сплаченого нею судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 1211,20 грн. (платіжна інструкція №0.0.4396451635.1 від 05.06.2025 року), то, враховуючи, що позовні вимоги в цій частині задоволені в повному обсязі, вказаний судовий збір підлягає до стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] . Разом з тим, суд враховує і вимоги ч. 1 ст. 142 ЦПК України, відповідно до якої, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідачем позовні вимоги позивачки фактично визнані в тому розмірі, який є остаточний з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, про що зазначено у відзиві на позовну заяву, тому, в даному випадку, до застосування підлягають вимоги ч. 1 ст. 142 ЦПК України. А саме, до стягнення із відповідача підлягає: на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн. (за позовну вимогу про стягнення аліментів); на користь позивачки судовий збір у розмірі 605,60 грн. (за позовну вимогу про розірвання шлюбу). Інша частина судового збору, сплаченого позивачкою за позовну вимогу про розірвання шлюбу, а саме 50% такого судового збору, що складає 605,60 грн., підлягає поверненню позивачці з державного бюджету, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України.

Outcome: approved