Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулось з\~позовом до\~ [PERSON] \~про стягнення заборгованості в сумі 16776,97 грн.. Позовна\~заява мотивована\~тим,\~що позивач\~набув право грошової вимоги до відповідача за кредитними договорами. Оскільки відповідач належним чином не виконував своїх обов`язків за кредитними договорами, виникла заборгованість в загальній сумі 16776,97 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 5400,00 грн., заборгованість за відсотками 11306,40 грн., інфляційні збитки 64,00 грн., 3% річних 6,57 грн.. Представник ТОВ «Факторинг Партнерс», в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання був повідомлений вчасно та належним чином. Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 03.07.2021 р. між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний договір №4411549 про надання споживчого кредиту. Згідно умов Кредитного договору сума кредиту складає 4000,00 грн. зі строком кредитування 30 днів. Також 03.07.2021 р. [PERSON] підписано паспорт споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено в електронному вигляді та підписано електронним підписом одноразовим індикатором М963221. 03.07.2021 р. відповідачу було перераховано кошти в сумі 4000,00 грн. на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ КБ «ПриватБанк» зі стандартною процентною ставкою 1,90 % тобто 24079,41% річних та зниженою процентною ставкою 1,805% а саме, 19248,45% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою становить 6280,00 грн., за зниженою ставкою становить 6166,00 грн.. 03.07.2021 р. відповідачем також було підписано паспорт споживчого кредиту. Крім того, 10.07.2021 р. між ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна компанія» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний договір позики №555151582612 про надання споживчого кредиту. Згідно умов Кредитного договору сума кредиту складає 1400,00 грн. зі строком кредитування 30 днів. Також 10.07.2021 р. [PERSON] підписано паспорт споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено в електронному вигляді та підписано електронним підписом одноразовим індикатором 0730. 03.07.2021 р. відповідачу було перераховано кошти в сумі 1400,00 грн. на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ КБ «ПриватБанк» зі стандартною процентною ставкою 2,60 % тобто 950,00% річних від суми позики, та зниженою процентною ставкою 1,10% а саме, 400,00% річних. ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна компанія» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитними договорами виконало та надало кредит в сумі 4000,00 грн. та 1400,00 грн., що підтверджується квитанцією від 10.07.2021 р., довідкою №7/6595 від 13.12.2024 р. про перерахування [PERSON] 4000,00 грн. на його банківську картку № [NUMBER] . Доказів того, що банківська картка з відповідним номером №53557*4018 не належить відповідачу, матеріали справи не містять. Відтак вказаний доказ з врахуванням кредитних договорів є достатнім для підтвердження виконання ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна компанія» зобов`язання за договорами щодо надання кредиту. Також позивачем надані розрахунки заборгованості (карта обліку), які узгоджується з умовами договору кредиту і є достатнім та допустимим доказом розміру заборгованості відповідача за цими договорами. 04.02.2022 р. між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт капітал» було укладено Договір №04-02-02/2022, відповідно до умов якого, право вимоги за договором №4411549 про надання споживчого кредиту перейшло до ТОВ «Вердикт капітал». 10.03.2023 р. між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено Договір №10-03/2023/014, відповідно до умов якого, право вимоги за договором №4411549 про надання споживчого кредиту перейшло до ТОВ «Коллект Центр». 18.02.2025 р. між ТОВ «Коллект Центр» та позивачем ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено Договір №18-02/25, відповідно до умов якого, право вимоги за договором №4411549 про надання споживчого кредиту перейшло до ТОВ «Факторинг Партнерс». 18.12.2023 р. між ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна компанія» та позивачем ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено Договір №18-12/23, відповідно до умов якого, право вимоги за договором №555151582612 про надання споживчого кредиту перейшло до ТОВ «Факторинг Партнерс». Отже, ТОВ «Факторинг Партнерс» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 ЦК України). Згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. У ст. 536 ЦК України закріплено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Водночас у ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено: якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 10.04.2018 р. у справі №910/10156/17, термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Наявні у матеріалах справи докази свідчать, що договори були укладені із відповідачем. У зв`язку із не виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, відповідно до кредитних договорів, згідно із наданим позивачем розрахунками боргу та випискою по рахунку позичальника, заборгованість відповідача за кредитним договором №4411549 від 03.07.2021 р. становить 13190,57 грн.; за кредитним договором №555151582612 від 10.07.2021 р. становить 3586,40 грн.. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаними договорами, що підлягає стягненню з відповідача становить 16776,97 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 5400,00 грн., заборгованість за відсотками 11306,40 грн., інфляційні збитки 64,00 грн., 3% річних 6,57 грн.. Відповідач не надав суду докази, що сума заборгованості є меншою або відсутня. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Позивачем при поданні позову понесено судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 2422,40 грн. а також сплачено витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн.. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу надано: заявку на надання допомоги №262 від 01.03.2025 р., договір про надання правничої допомоги №02-07/2024 від 02.07.2024 р., витяг з акту про надання юридичної допомоги №7 від 31.03.2025 р., детальний опис виконаних робіт. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. по справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.137 ЦПК України). При цьому, зменшення таких витрат можливе лише за відповідною заявою відповідача. Така заява не подавалась. На думку суду, понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн. є співмірними ціні позову, складності вирішеного питання та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). Згідно із ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved