Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання грошових вкладів спільним майном та стягнення однієї другої частки грошових вкладів. В позовній заяві та в судовому засіданні представник позивача зазначив, що 27.04.2018 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований шлюб. Позивач протягом шлюбу з [PERSON] вела спільне господарство, вони проживали як сім`я, піклувалися один за одним, покращували спільний побут. Як вбачається з копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії [NUMBER] , виданого 23.08.2018 року органом 5133, за період з 2018 року по 2022 рік позивач неодноразово виїздила за межі України на заробітки, оскільки вони з чоловіком намагалися побудувати кращі умови та забезпечити майбутнє. Окрім того, лише 19.11.2019 року позивачу була надана робоча віза, з якою вона перетинала кордон та виїжджала на заробітки. Отримані грошові кошти вона привозила додому, та, враховуючи, що у [PERSON] був відкритий в АТ «Приватбанк»\~рахунок, накопичували кошти на рахунках. Між тим, рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 27.05.2021 року по справі № 502/1830/20 було розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований 27.04.2018 року Кілійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області. Вказане рішення було ухвалене в порядку ст. 280 ЦПК України, оскільки на той час позивач перебувала за межами України та їй невідомі підстави, які спонукали чоловіка розірвати між ними шлюб. Про намір чоловіка розірвати шлюб їй взагалі нічого не було відомо аж до моменту його смерті. Позивач вважала, що вони перебували у шлюбі, оскільки приїздила додому після розірвання шлюбу, вони проживали в одній квартирі, вели спільне господарство. Копію вказаного рішення суду про розірвання шлюбу за заявою позивача було видано їй тільки 17.02.2022 року, оскільки [PERSON] помер [INFO] . За його життя, 27.04.2018 року ним був складений заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Одеської області за реєстровим № 600, відповідно до якого заповідач на випадок своєї смерті, заповідав позивачу все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося. 24.04.2024 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного округу Одеської області із заявою, згідно якої повідомила, що приймає спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Однак, відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області за вих. № 119/01-16 від 03.05.2024 року, їй було роз`яснено, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відкрита спадкова справа та видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я дочки спадкодавця [PERSON] . Також вказано, що заповіти, які зазначені в заяві про прийняття спадщини, скасовані заповітом від 29.10.2020 року за реєстровим № 1016. Таким чином, спільне набуте у шлюбі майно, а саме грошові кошти, які знаходились\~ на рахунках [PERSON] , що за стільки років були ними зібрані, перейшли до іншої особи, а саме до спадкоємця померлого, яка є відповідачем по справі. 17.05.2024 року представником позивача було здійснено запит в порядку ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з метою повідомлення щодо наявності грошових коштів, відкритих на ім`я [PERSON] , [INFO] , однак станом на день подання позову, відповіді не надходило. На сьогоднішній день, в добровільному порядку вирішити вказаний спір не має можливості. Сума позову визначена в розмірі 236 000 гривень, а саме, з відомого позивачу на час подання позову вкладу «Стандарт» в АТ КБ «Приватбанк». Зважаючи на викладене, представник позивача просив суд: - визнати грошові вклади, які знаходились на рахунках, відкритих на ім`я [PERSON] , [INFO] , в АТ «ПриватБанк» та містились на них в період з 27.04.2018 року по [INFO] - спільним майном подружжя [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину грошових вкладів, які знаходились на рахунках, відкритих на ім`я [PERSON] , [INFO] , відкритих в АТ «ПриватБанк» та містились на них в період з 27.04.2018 року по 27.05.2021 року. - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] \~судовий збір в сумі\~ 2360 грн\~ та витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 10 900 грн. Ухвалою судді від 26.06.2024 р. на підставі відповідного позову було відкрито провадження у справі та призначене підготовче судове засідання. 11.07.2025 р. представником відповідача [PERSON] було подано зустрічний позов в інтересах відповідача [PERSON] до позивача за первісним позовом [PERSON] про встановлення факту окремого проживання. В зустрічному позові зазначено, що позивач, за первісним позовом, [PERSON] , подала позов про поділ спільного майна. В даному випадку, на думку позивача, підставою для подання позову є той факт, що27.04.2018 вони із [PERSON] , уклали шлюб та вели спільне господарство, піклувалися один за одним, покращували спільний побут. Метою зустрічної позовної заяви є мета довести той факт, що позивач за первісним позовом, не проживала з ним як подружжя, не вела спільне господарство з [PERSON] , не піклувалася про нього, не покращувала спільний побут. Слід зазначити, що режим окремого проживання встановлений у статі 120 Сімейного кодексу України. Однак, в даному випадку, встановлення режиму окремого проживання встановлюється після смерті одного з подружжя, а саме за позовної заявою спадкоємця, оскільки від встановлення факту окремого проживання буде залежати, чи підпадає майно, яке успадкувала [PERSON] , дочка [PERSON] , під поділ, як спільна сумісна власність. Позивач стверджує, що за життя [PERSON] був укладений договір банківського вкладу SAMDNWFD0072996859001 від 19.03.2021 року. Однак, зазначений договір закінчився через місяць після його укладення, тобто до 19.07.2021 року. Рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] набрало законної сили 30.06.2021 року. Таким чином, зазначений договір закінчився за життя [PERSON] , а подальша юридична доля коштів на цьому депозитному договорі [PERSON] невідома. Про картковий рахунок, який згадує позивач, [PERSON] невідомо, свідоцтво про право на спадщину на нього вона не отримувала, а отже вона не може розпоряджатися коштами, які вона не отримувала згідно свідоцтва про право на спадщину. Окрім того, [PERSON] посилається за заповіт, який був скасовано іншим. [PERSON] стверджує, що виїжджала на заробітки за кордон. До позовної заяви були додані візи та штампи із закордонного паспорту про перетин кордону. Однак, віза дає право лише на працевлаштування за кордоном і жодним чином не підтверджує участь [PERSON] у наповненні сімейного бюджету, спільних витрат та інше. [PERSON] жодним чином не довела, що приймала участь у веденні спільного господарства, спільних витрат та покращення спільного побуту подружжя. В даному випадку [PERSON] необхідно надати копії чеків, квитанцій, виписок із банківських карток, які свідчать про те, що вона приймала участь у веденні спільного господарства, розподілу сімейних витрат та інше, оскільки незрозумілим є питання та мета поїздок за кордон. З приводу окремого проживання представник відповідача в зустрічному позові зазначив, що [PERSON] звертався до органів соціального захисту населення за оформленням субсидії. Депутатом Кілійської міської ради Караконстантином Олегом Миколайовичем було складено акт про встановлення фактів від 25 липня 2018 року, відповідно до якого [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] один. Також, відповідно до акту депутата за вказаною адресою була зареєстрована, але не проживала його дружина, [PERSON] та її доньки. Заявник, [PERSON] не знає, де проживає його дружина та її доньки. [PERSON] та [PERSON] були в зареєстрованому шлюбі, але фактично не проживали, рішення суду про розірвання шлюбу між ними від 27.05.2021, було заочним. Позивач не з`явилася до суду та не брала участь у судовому засіданні. Представник відповідача зазначив, що це не перше розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . 21 червня 2017 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В рішенні Кілійського районного суду Одеської області від 21 червня 2017 по справі № 502/927/17 зазначено, що «спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки між ними немає жодних спільних інтересів, відсутнє порозуміння, починаючи з 2016 року сторони не підтримують подружні відносини та фактично проживають окремо». 27 квітня 2018 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб повторно. Однак, в рішенні Кілійського районного суду Одеської області від 27 травня 2021 по справі № 502/1830/20 [PERSON] зазначено «Спільних дітей за період шлюбу у сторін не має. Сімейне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, спільних інтересів та поглядів на сімейне життя. Останнім часом, кожен живе своїм життям, хоча сторони і перебувають у зареєстрованому шлюбі. Подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача». Про окреме проживання також свідчить той факт, що [PERSON] 13.01.2020 року було подано позов про розірвання шлюбу, але ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 15.01.2020 по справі № 502/44/20 відмовлено у відкритті провадження з формальних підстав. Також представник відповідача вказує на факт того, що починаючи з середини 2020 року [PERSON] хворів на невиліковну онкохворобу, про яку [PERSON] навіть не знала та не приймала участі у лікуванні свого чоловіка. З моменту захворювання [PERSON] і до самої його смерті ним опікувалася його дочка, [PERSON] . Зважаючи на вищевикладене у зустрічній позовній заяві, представник відповідача просив: -у задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна відмовити у повному обсязі; -зустрічний позов задовольнити, а саме встановити факт окремого проживання [PERSON] та [PERSON] , які перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 2018 року по 27 травня 2021 року. Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області 19.08.2024 р. зустрічний позов [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту окремого проживання прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження у справі № 502/1184/24 з первісним позовом [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] про визнання спільним майном та поділ спільного сумісного майна. 02.09.2024 р. представником позивача за первісним позовом [PERSON] було подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначено, що з поданим зустрічним позовом позивач не згодна у повному обсязі. Як зазначив представник позивача за зустрічним позовом, метою подання [PERSON] позову є те, що [PERSON] не проживала з ним як подружжя, не вела спільне господарство, не піклувалася про нього та не покращувала побут, однак з цим погодитися неможливо. Як зазначалося у первісному позові, позивач з чоловіком прожили разом в період з 2018 року по 2021 рік та періодично, на декілька місяців, протягом цих років, з метою отримання коштів на проживання та утримання сім`ї, вона в пошуках роботи виїжджала та працювала за кордоном. Твердження позивача за зустрічним позовом є несправедливими та такими, що не відповідають дійсності. В період шлюбу позивач разом з чоловіком збирали та збільшували їхній сімейний бюджет. Як вбачається з матеріалів первісного позову\~позивач виїжджала на заробітки, щоб покращити їхній з чоловіком спільний побут, пересилала йому грошові кошти та привозила з собою, щоб покласти на рахунок, оскільки лише у чоловіка він був відкритий у АТ КБ «ПриватБанк». Предметом первісного позову є визнання вказаних коштів спільним майном, позивач вважає, що справедливим буде поділити вказані кошти, оскільки в іншому випадку, фактично буде привласнення відповідачем чужих грошових коштів. Твердження позивача за зустрічним позовом викладені в позові є хибними та такими, що не відповідають та протирічать дійсності,\~не містять належного обґрунтування. У поданому позові позивачем вказано, що позивачу було відомо про один заповіт, який було складено 27.04.2018 року. Окрім того зазначено, що відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області за вих. № 119/01-16 від 03.05.2024 року позивачу було роз`яснено, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] відкрита спадкова справа та видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я дочки спадкодавця [PERSON] . Також вказано, що заповіти, які зазначені в заяві про прийняття спадщини скасовані заповітом від 29.10.2020 року за реєстровим № 1016. 17.05.2024 року представником позивача здійснено запит, в порядку ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з метою повідомлення щодо наявності грошових коштів, відкритих на ім`я [PERSON] , [INFO] , однак станом на день подання позову, відповіді не надходило. Таким чином, не зрозуміло твердження позивача за зустрічним позовом та її представника: «Окрім того, [PERSON] посилається на заповіт, який було скасовано». На заповіт позивач посилалась, оскільки не знала про наявність інших заповітів. В первісному позові зазначено, що\~ з копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії [NUMBER] , виданого 23.08.2018 року органом 5133, вбачається, що за період з 2018 року по 2022 рік, позивач неодноразово виїжджала за межі України на заробітки, а саме з відповідних штампів у паспорті, а саме: в період з 03.09.2018 року; 13.05.2018 року; 11.07.2021 року, оскільки вони з чоловіком намагалися побудувати кращі умови та забезпечити майбутнє. Окрім того, лише 19.11.2019 року позивачу була надана робоча віза з якою вона перетинала кордон. Отримання робочої візи працемісткий та довготривалий процес. Кожного разу від`їжджаючи позивач мала не меті отримати її, однак, це вдалося лише наприкінці 2019 року. Таким чином, робоча віза надається для в`їзду в країну для виконання робіт. У зв`язку з чим, лише через тривалий час та дуже багато інстанцій, позивач таки її отримала та підтвердила необхідність перебування на території іншої країни у зв`язку з працевлаштуванням з метою збільшення бюджету сім`ї та зберігання їх на відкритому чоловікові рахунку для спільних потреб, сплати комунальних послуг та необхідних інших витрат. Зважаючи на викладене, представник позивача просив відмовити в задоволенні зустрічного позову у повному обсязі. Ухвалою суду від 10.03.2025 р. підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті з викликом учасників справи та свідків. Заслухавши представників сторін по справ та відповідача за первісним позовом, які в судовому засіданні під час розгляду справи по суті підтримали свої пояснення, вимоги та заперечення проти вимог іншої сторони, в процесі дослідження доказів судом з`ясовано наступні обставини по справі. Допитаний за клопотанням представника позивача за первісним позовом свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є дочкою [PERSON] . За час спільного життя позивача з вітчимом, його дочку [PERSON] свідок не бачила. Причиною першого розлучення матері свідка з [PERSON] стало те, що вітчим піднімав руку на матір та згодом їх вигнав. Мати свідка, [PERSON] , почала їздити за кордон на заробітки та через деякий час вона знову вступила у шлюбні відносини з [PERSON] , після чого вони вели спільне господарство, мати прибирала та готувала їжу. Про друге розлучення вона та мати дізналася вже після смерті вітчима, оскільки мати на той час була на заробітках у Польщі за контрактом. При сумісному житті вони постійно сварилися, оскільки вітчим часто вживав алкоголь та починав сварки. Вітчим постійно говорив, щоб матір приносила гроші. Після смерті [PERSON] , вони хотіли забрати особисті речі з квартири, однак його дочка [PERSON] повідомила, що [PERSON] не має ніякого відношення до [PERSON] , оскільки вони розлучені з 2022 р. Допитаний за клопотанням представника позивача за первісним позовом свідок [PERSON] , пояснила, що вона дружить з [PERSON] , а з її чоловіком [PERSON] також спілкувалась; з донькою [PERSON] не знайома, але про неї знає. Свідкові відомо, що позивач [PERSON] та [PERSON] у 2010 році одружились та спочатку жили нормально. З 2016 року свідок часто спілкувалась з позивачем та бувала у неї в гостях. До 2017 року [PERSON] був моряком та ходив у рейси по [PERSON] . Одного разу на роботі він в стані алкогольного сп`яніння сильно побив свого підлеглого, через що його звільнили. На той момент грошей в домі не було, жили на гроші [PERSON] . В 2017 році [PERSON] [PERSON] почав сильно пити. [PERSON] серед ночі зателефонувала свідкові та сказала, що чоловік їх вигнав з донькою, після чого [PERSON] подала на розлучення. До 2017 року [PERSON] не спілкувався з донькою та казав, що донька турбується тільки за квартиру. Через деякий час [PERSON] знову напився та потрапив в ДТП. Після виписки [PERSON] з лікарні, він та [PERSON] помирились, він просив її руки. Вони одружились та повінчались, але він все ж продовжував пити. Коли [PERSON] була в лікарні на операції, приходила сусідка та племінниця, продавали побутову техніку. Коли вона повернулась, то чоловік розповів, що все витрачав на випивку. Квартиру, в якій вони проживали, вони придбали разом. Після того, як приїхала донька [PERSON] зі своєю донькою, [PERSON] дозволив їх зареєструвати у квартирі. У 2018 році свідок працювала у фірмі по працевлаштуванню в Польщі. [PERSON] жалілась, що [PERSON] ховає гроші від неї, після чого [PERSON] поїхала в 2018 році до Польщі на 3 місяці, привезла 3 тисячі євро, потім десь 5 місяців була вдома. Донька була в іншій квартирі. Приблизно у 2019 році [PERSON] повідомила, що [PERSON] напився на судні та в якомусь порту покинув його. Потім його внесли до чорного списку, він не міг піти в рейс. Йому потрібно було пройти медичну комісію, однак у нього знайшли хворобу. Він до останнього пив та курив. З 2017 по 2019 рік [PERSON] кодували від алкогольної залежності. В 2020 році [PERSON] була вдома, [PERSON] проходив хіміотерапію. Перед смертю [PERSON] з його дозволу поїхала знову за кордон працювати. Останній раз вона приїхала та поклала гроші на валютний рахунок, привезла близько 10 тисяч євро. Якось [PERSON] напився та повідомив, що вони розлучені. У 2020 році [PERSON] дізналась, що [PERSON] зробив заповіт на свою доньку. За 10 днів до його смерті, він перестав виходити на зв`язок. Вранці донька [PERSON] вийшла з чоловіком вигулювати собаку, побачили відкриті двері та кришку від труни, підійшли та спитали, чим допомогти та їх не пустили до квартири. [PERSON] приїхала через 2 дні після поховання. [PERSON] за життя постійно жалівся на доньку. Коли [PERSON] поверталась, вони з [PERSON] жили разом в одній квартирі. Свідкові відомо, що за життя [PERSON] збирав людей та ходив до депутата, щоб скласти акт, а також консультувався у свідка за приводу оформлення субсидії, оскільки він був дуже скупим. Свідкові також відомо за один випадок, коли [PERSON] у 2017 році було відмовлено у призначенні субсидії. Допитаний за клопотанням представника позивача за первісним позовом свідок [PERSON] , пояснив, що знімав у [PERSON] та [PERSON] гараж, знав, що вони були у шлюбі. В гостях у них не був, однак розбороняв, коли [PERSON] приїздила з Польщі та в них удома відбувались гучні сварки. Також свідкові було відомо, що [PERSON] хворів. Допитаний за клопотанням представника відповідача за первісним позовом свідок [PERSON] , пояснила, що [PERSON] є її двоюрідною сестрою. З [PERSON] в неї були неприязні відносини, оскільки остання вийшла заміж за її дядька [PERSON] через гроші. Коли [PERSON] був у рейсі, [PERSON] жила в іншій квартирі, коли він повертався, жила з ним. Коли [PERSON] захворів, [PERSON] зібрала речі та більше її поряд не було, оскільки вона поїхала за кордон на заробітки. Дядько просив її купувати йому ліки, оскільки дружина цим займатися не хотіла. Допитаний за клопотанням представника відповідача за первісним позовом свідок [PERSON] , пояснив, що [PERSON] був його другом та він знайомий з його дочкою - [PERSON] . Про [PERSON] знає, оскільки вона була дружиною [PERSON] . Коли [PERSON] одружився з [PERSON] , то постійно жалівся, що стали пропадати гроші та останнім часом жалівся, що вона йому зраджувала. Останні 3 роки життя він хворів та жив сам, оскільки [PERSON] виїхала за кордон на заробітки. Допитаний за клопотанням представника відповідача за первісним позовом свідок [PERSON] , пояснила, що знає [PERSON] та [PERSON] , як сусідок. Коли [PERSON] захворів та помер, [PERSON] поруч не було. Готували та доглядали за ним донька та племінниця. [PERSON] жалівся їй, що [PERSON] взяла 4 тис. доларів на купівлю квартири для доньки. Влітку [PERSON] приїздила, однак зважаючи на те, що вона з [PERSON] та її дочка проживали в одному під`їзді, однак на різних поверхах, свідкові невідомо саме до кого вона приїжджала. Рішенням Кілійського районного суду Одеської області № 502/927/17 від 21.06.2017 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішенням Кілійського районного суду Одеської області № 502/1830/20 від 27.05.2021 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 27.04.2018 р., було розірвано. Згідно заповіту від 27.04.2018 р. [PERSON] заповідав все своє майно, на що він матиме право за законом на день смерті [PERSON] . Відповідно до інформації з ДРРП на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 377853192 від 09.05.2024 р. квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності по 1/2 частці кожному [PERSON] та [PERSON] . Згідно заповіту від 29.10.2020 р. [PERSON] заповідав все своє майно, на що він матиме право за законом на день смерті, [PERSON] . З актового запису про смерть № 110 від 12.02.2022 р. вбачається, що [PERSON] помер [INFO] . Відповідно відповіді АТ КБ ПриватБанк № 20.1.0.0.0/7-241003/44469 від 09.10.2024 р. [PERSON] має відповідні рахунки та з виписки по картці/рахунку: - [NUMBER] і додатковим рахункам договору SAMDNWFD0072955642601 від 29.01.2021 р. за період 27.04.2018 27.05.2021 р. вбачається, що залишок суми станом на 30.04.2021 р., який мається на картці, складав 250 000 грн. - [NUMBER] і додатковим рахункам договору SAMDNWFD0072872332301 від 27.10.2020 р. за період 27.04.2018 27.05.2021 р. вбачається, що залишок суми станом на 27.10.2020 р., який мається на картці, складав 250 000 грн та станом на 28.01.2021 р. складав 0,00 грн. - [NUMBER] і додатковим рахункам договору SAMDNWFD0072922047701 від 18.12.2020 р. за період 27.04.2018 27.05.2021 р. вбачається, що залишок суми станом на 18.12.2020 р., який мається на картці, складав 236 000 грн та станом на 19.03.2021 р. складав 0,00 грн. - [NUMBER] ( [NUMBER] ) і додатковим рахункам договору SAMDNWFС00059892623 від 27.05.2020 р. за період 27.04.2018 27.05.2021 р. вбачається, що залишок суми станом на 21.10.2020 р., який мається на картці, складав 10000,32 євро та станом на 26.10.2020 р. складав 0,32 євро. - [NUMBER] ( [NUMBER] ) і додатковим рахункам договору SAMDNWFС00063535144 від 27.05.2020 р. за період 27.04.2018 27.05.2021 р. вбачається, що залишок суми станом на 18.12.2020 р., який мається на картці, складав 234952,87 грн. - [NUMBER] і додатковим рахункам договору SAMDNWFD0072996859001 від 19.03.2021 р. за період 27.04.2018 27.05.2021 р. вбачається, що залишок суми станом на 09.03.2021 р., який мається на картці, складав 236 000 грн. - [NUMBER] і додатковим рахункам договору SAMDNWFD0072838250400 від 17.09.2020 р. за період 27.04.2018 27.05.2021 р. вбачається, що залишок суми станом на 17.09.2020 р., який мається на картці, складав 7000 євро та станом на 18.12.2020 р. складав 0,05 євро. Згідно відповіді АТ КБ ПриватБанк № 20.1.0.0.0/7-250103/4790-БТ від 08.01.2025 р. [PERSON] має рахунок № [NUMBER] «Стандарт» терміновий на 6 міс., договір SAMDNWFD0072955642601, сума відкриття 250000,00 грн., відкрито 29.01.2021 р. Кошти були виплачено при житті вкладника при розірванні вкладу по строку 30.07.2021 р. Виплата здійснена на картку вкладника № [NUMBER] . Після виплати коштів на картку [NUMBER] , клієнт з даних коштів відкрив, новий вклад рахунок № [NUMBER] договір SAMDNWFD0073096863301. Рахунок № [NUMBER] - «Стандарт» терміновий на 4 міс. SAMDNWFD0072996859001 26309899876354, сума відкриття 236000.00 грн., відкрито 19.03.2021 р. Кошти були виплачені при житті вкладника при розірванні вкладу по строку 23.11.2021 р. З розірваного депозиту, вкладником відкрито новий вклад рахунок № [NUMBER] договір SAMDNWFD0073197377001. З вкладу рахунок № [NUMBER] договір SAMDNWFD0073197377001 кошти були виплачені спадкоємцю. 07.06.2017 р. [PERSON] було спрямовано до Ізмаїльського об`єднаного УПФУ в Одеській області заяву про призначення та надання житлової субсидії 22.08.2018 р. [PERSON] було спрямовано до Ізмаїльського об`єднаного УПФУ в Одеській області заяву про призначення та надання житлової субсидії. 23.10.2018 р. [PERSON] було спрямовано до Ізмаїльського об`єднаного УПФУ в Одеській області заяву про призначення та надання житлової субсидії. 18.05.2021 р. [PERSON] було спрямовано до Ізмаїльського об`єднаного УПФУ в Одеській області заяву про призначення та надання житлової субсидії. Згідно повідомлення № 639 від 05.07.2021 р. Ізмаїльського об`єднаного УПФУ в Одеській області [PERSON] , який мешкає в [ADDRESS] відмовлено у призначенні житлової субсидії. З декларацій про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії вбачається, що [PERSON] (розлучений) проживає в [ADDRESS] , в той час як [PERSON] (колишня дружина) за вищевказаною адресою не проживає. Згідно довідки про склад сім`ї від 08.10.2018 р., 30.10.2020 р., 16.05.2021 р. та акту обстеження по факту проживання від 26.10.2020 р., 07.05.2021 р до складу сім`ї [PERSON] за адресою [ADDRESS] , входять [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до витягу з розпорядження № 181 від 24.11.2020 р. Кілійської районної державної адміністрації, [PERSON] призначено житлову субсидію. З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 776 від 26.11.2018 р, № 259 від 06.11.2020 р., акт депутата Кілійської міської ради від 07.06.2017 р., 25.07.2018 р. вбачається, що за адресою [ADDRESS] мешкає [PERSON] . З заяви, спрямованої до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Богачовій Н.М. від 17.06.2022 р. [PERSON] прийняла спадщину, яка залишилася після смерті батька [PERSON] . З заяви, спрямованої до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Богачовій Н.М. від 02.06.2023 р. [PERSON] просила видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частку квартири в [ADDRESS] та грошові кошти недоотриману пенсію в розмірі 3206,77 грн, яка залишилася після смерті батька [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.06.2023 р. [PERSON] після смерті [PERSON] отримала грошові внески з належними до них процентами та компенсаціями, що зберігаються у АТ КБ ПРИВАТБАНК: - згідно договору SAMDNWFD0073197377001 на депозитному рахунку № [NUMBER] 237093,09 UAH, - згідно договору SAMDNWFD0073203021501 на депозитному рахунку № [NUMBER] 251157,93 UAH, - згідно договору SAMDNWFС00063535144 на картковому рахунку № [NUMBER] 13613,32 UAH, - згідно договору SAMDNWFС00059892623 на картковому рахунку № [NUMBER] 2,52 EUR. При ухваленні рішення судом застосовані наступні релевантні норми права. Згідно положень\~ч.\~ч.\~1-3\~ст.\~12,\~ч.\~1\~ст.\~81\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як зазначено в ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч.\~ч.\~1-5\~ст.\~263\~ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. \~При виборі\~і застосуванні\~норми права\~до спірних\~правовідносин суд\~враховує висновки\~щодо застосування\~відповідних норм\~права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як зазначено\~в ч.\~ч.1-3\~ст.\~355\~ЦК України\~майно,\~що є\~у власності\~двох або\~більше осіб\~(співвласників),\~належить їм\~на праві\~спільної власності\~(спільне\~майно). \~Майно може\~належати особам\~на праві\~спільної часткової\~або на\~праві спільної\~сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як зазначено\~в ст.\~60\~СК України\~майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Постанова ВС від 06.02.2018 по справі № 235/9895/15-ц містить правовий висновок, в якому ВС наголошує, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості, і це є її процесуальним обов`язком. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. У постанові ВС від 07.02.2018 по справі справа № 654/5243/14-цзроблено аналогічний правовий висновок, відповідно до якого, якщо спірне майно учасниками справи набуто в період перебування у шлюбі, той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку у такому майні. ВС відзначив, що конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. А згідно\~з положеннями\~ч.\~ч.\~1-2\~ст.\~61\~СК України\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя може\~бути будь-яке\~майно,\~за винятком\~виключеного з\~цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до\~ст.\~68\~СК України\~розірвання шлюбу\~не припиняє\~права спільної\~сумісної власності\~на майно,\~набуте за\~час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~Цивільного кодексу України. Положеннями ч. 1 ст. 69 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~Цивільного кодексу України. Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача, як спадкоємця колишнього чоловіка позивача про визнання грошових вкладів спільним майном подружжя та стягнення однієї другої частки грошових вкладів, оскільки колишній чоловік позивача помер, що унеможливлює пред`явлення відповідного позову до нього. Як зазначено в ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у\~праві спільної\~сумісної власності\~спадкується на\~загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно з\~ч.\~ч.\~1-2\~ст.\~1228\~ЦК України\~\~вкладник має\~право розпорядитися\~правом на\~вклад у\~банку (фінансовій\~установі)\~на випадок\~своєї смерті,\~склавши заповіт\~або зробивши\~відповідне розпорядження\~банку (фінансовій\~установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Таким чином, в межах даного судового розгляду сторона позивача за первісним позовом мала довести, що грошові вклади, які були внесені спадкодавцем відповідача та колишнім чоловіком позивача, відповідно, були набуті відповідним подружжям за час шлюбу, у зв`язку з чим на них розповсюджуються положення законодавства щодо визнання таких вкладів спільним майном подружжя та можливість їх поділу з урахуванням того факту, що відповідач за первісним позовом, як спадкоємець за заповітом, згідно положень ст. ст. 1218, 1226 ЦК України мала право лише успадкувати належну спадкодавцеві частку таких вкладів у праві спільної сумісної власності, а не на вклади повністю, як про те нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. У справі, що розглядається судом, тягар доказування обставин необхідних для спростування встановленої ст. 60 СК України презумпції, з урахуванням положень ч. 1 ст. 1218 ЦК України, законом покладений на відповідача за первісним позовом. З витребуваних за клопотанням представника позивача за первісним позовом доказів з АТ КБ «ПриватБанк» за період з 27.04.2018 по 27.05.2021 суд встановив, що: - перший у вказаному періоді депозит на суму 250\~000 грн за угодою № SAMDNWFD0072872332301 було відкрито 27.10.2020, тобто під час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі; -28.01.2021 відбулось повернення коштів за вказаним договором на суму 250\~000 грн та 29.01.2021 було відкрито новий депозит за угодою № SAMDNWFD0072955642601 /Т. 2, а.с. 137-138/; -Крім того, у вказаному періоді, а саме 18.12.2020 було відкрито депозит за угодою № SAMDNWFD0072922047701 на суму 236\~000 грн та 19.03.2021 р. кошти за вказаним договором були повернуті [PERSON] , який 19.03.2021 відкрив депозит на цю ж суму за угодою № SAMDNWFD0072996859001 /Т. 1, зворот а.с. 139, а.с. 146/. Також судом було встановлено, що: - кошти за договором № SAMDNWFD0072955642601 в сумі 250\~000 грн були виплачені за життя вкладника [PERSON] при розірванні вкладу по строку 30.07.2021, тобто після розірвання шлюбу з позивачем за первісним позовом; після чого [PERSON] з даних коштів відкрив новий рахунок за договором SAMDNWFD0073096863301, з чого слідує, що на ньому були розмішені кошти на суму 250 00 грн. -кошти за договором № SAMDNWFD0072996859001 на суму 236\~000 грн були виплачені при житті вкладника [PERSON] 23.11.2021 р., тобто після розірвання шлюбу з позивачем за первісним позовом та в подальшому [PERSON] було відкрито новий рахунок, кошти з якого були виплачені [PERSON] як спадкоємцю [PERSON] /Т. 1, а.с. 169/. Виходячи закріпленої в ст. 60 СК України презумпції набуття права спільної сумісної власності подружжя та з урахуванням того, що стороною відповідача за первісним позовом не доведено факт набуття внесених як вклад у банківську установу спадкодавцем відповідача під час його перебування у шлюбі з позивачем грошових коштів саме до реєстрації відповідного шлюбу, або під час шлюбу але за рахунок майна, яке відповідно до ст. 57 СК України вважається особистою приватною власністю чоловіка, оскільки, як встановлено з відповідних доказів, та не спростовано стороною відповідача наданими зі свого боку в силу принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства доказами, угоди з розміщення грошових коштів на депозитних рахунках з відповідною банківською установою, [PERSON] почав укладати саме за час перебування у шлюбі з [PERSON] , а не раніше, суд приходить до висновку, що відповідні грошові вклади мали статус майна, яке належало позивачу та спадкодавцеві відповідача на праві спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що на момент розірвання шлюбу з позивачем за первісним позовом, [PERSON] мав на рахунках грошові кошти в розмірі 250 00 грн та 236\~000 грн, якими після розірвання шлюбу розпорядився на свій розсуд, уклавши подальші угоди із відповідним банком. Також суд вважає встановленим, що на підставі нотаріального свідоцтва про право на спадщину за заповітом, відповідач за первісним позовом отримала у спадщину грошові внески, в тому числі на вищенаведені грошові кошти з нарахованими до них відсотками, на рівну частку яких має право позивач за первісним позовом, як співвласник у праві спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим, суд встановив, що депозит на суму 10\~000 EUR, відкритий 27.05.2020 р. за угодою № SAMDNWFD007278388400 неодноразово переукладався на новий строк до 26.10.2020, коли вказану суму було видано готівкою у відділенні банку в м. Кілія, тобто в період перебування у шлюбі, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що вказаними коштами подружжя розпорядилось на власний розсуд. Таким чином, підстави вважати, що ці кошти перебували у розпорядженні лише [PERSON] за його життя, у суду відсутні. На підставі викладеного суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість первісного позову, на суму 243\~000 грн, що становить одну другу (рівну, з урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦК України) частку грошових коштів, якими одноособово розпорядився [PERSON] разом із своєю часткою грошових коштів після розірвання шлюбу та які, серед іншого, успадкувала відповідач за первісним позовом, хоча вони не можуть вважатися спадковим майном. Підстав для стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 10 000 EUR в суду немає за вищенаведених обставин. Також позивачем за первісним позовом не заявлялись вимоги про стягнення, крім частки основної суми вкладів, нарахованих процентів за депозитами, які також були виплачені відповідачу. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що первісний позов слід задовольнити частково, визнати спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] грошові вклади, що знаходились на рахунках [PERSON] , відкритих в Акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» за № [NUMBER] та № [NUMBER] , та стягнути з відповідача на користь позивача за первісним позовом одну другу частку грошових вкладів, що знаходились на рахунках [PERSON] , відкритих в Акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» за № [NUMBER] та № [NUMBER] , станом на 27.05.2021 р., а саме - 243\~000 грн (486000/2). Стосовно вимог зустрічного позову представника відповідача [PERSON] про встановлення факту окремого проживання позивача за первісним позовом та спадкодавця відповідача - позивача за зустрічним позовом, суд виходить з наступного. Як зазначено в ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає\~справи про\~встановлення факту: 1)\~родинних відносин\~між фізичними\~особами; 2)\~перебування фізичної\~особи на\~утриманні; 3)\~каліцтва,\~якщо це\~потрібно для\~призначення пенсії\~або одержання\~допомоги по\~загальнообов`язковому державному\~соціальному страхуванню; 4)\~реєстрації шлюбу,\~розірвання шлюбу,\~усиновлення; 5)\~проживання однією\~сім`єю чоловіка\~та жінки\~без шлюбу; 6)\~належності правовстановлюючих\~документів особі,\~прізвище,\~ім`я,\~по батькові,\~місце і\~час народження\~якої,\~що зазначені\~в документі,\~не збігаються\~з прізвищем,\~ім`ям,\~по батькові,\~місцем і\~часом народження\~цієї особи,\~зазначеним у\~свідоцтві про\~народження або\~в паспорті; 7)\~народження особи\~в певний\~час у\~разі неможливості\~реєстрації органом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану факту\~народження; 8)\~смерті особи\~в певний\~час у\~разі неможливості\~реєстрації органом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану факту\~смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. А згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідачем було заявлено відповідну вимогу для спростування вимог первісного позову та з урахуванням того, що між сторонами існує спір про право, у зв`язку із чим представник відповідача вважав за можливе заявити відповідну вимогу в позовному провадженні. Судом досліджувалися витребувані за клопотанням відповідача за зустрічним позовом матеріали справи одержувача субсидії [PERSON] , з яких вбачається, що звертаючись із заявами про призначення субсидії, він зазначав, що проживає один та надавав відповідні довідки, а також досліджувались складені депутатом акти про те, що [PERSON] разом із ним не мешкає. Проте, суд враховує, що зазначені докази, по-перше, не можуть беззаперечно підтверджувати факт окремого проживання позивача - відповідача за зустрічним позовом, особливо з урахуванням показань свідків, які підтвердили, що [PERSON] періодично виїздила за кордон на заробітки та повертаючись проживала у спільній із [PERSON] квартирі, а в копії справи одержувача субсидії [PERSON] долучене рішення суду про розірвання 21.06.2017 р. попереднього його шлюбу з позивачем та відсутні /не долучені одержувачем субсидії/ документи, що підтверджують в подальшому повторну реєстрацію такого шлюбу /Т. 2, а.с. 14-16/. Правомірність призначення субсидії уповноваженим на таке призначення органом [PERSON] на підставі поданих ним документів, не є предметом судового розгляду. Окремо суд зауважує, що хоча депутатський акт може мати певну інформаційну цінність, він не є юридично обов`язковим документом і не може замінити рішення суду або інших уповноважених органів.\~ По-друге, у вказаний в заявах [PERSON] період, зокрема, у 2020-2021 роках були відкриті рахунки в банківських установах під час його перебування у шлюбі з [PERSON] , а згідно ч. 2 ст. 3 СК України подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Обставин, визначених ст. 57 СК України стороною позивача за зустрічним позовом в ході судового розгляду не доведено та не спростовано встановлену ст. 60 СК України презумпцію набуття права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, зустрічний позов є необґрунтованим та недоведеним, у зв`язку із чим в зустрічному позові [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту окремого проживання слід відмовити. Згідно ч.1\~ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належить надання професійної правничої допомоги. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України суд приходить до висновку, що в порядку розподілу судових витрат з відповідача на користь позивача за первісним позовом слід стягнути судовий зір в розмірі 2430 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N755/9215/15-ц). Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті\~137\~та частина восьма статті 141 ЦПК України). Подібні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19, від 02 вересня 2020 року у справі №329/766/18. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі №329/766/18 (провадження №61-6627св20). Згідно положень додаткової постанови Верхового Суду від 30 вересня 2020 року у справі №201/14495/16-ц суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial