Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

07 травня 2025 року позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка була пенсіонеркою і перебувала на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області, де отримувала пенсію, як внутрішньо-переміщена особа з м. Донецька Донецької області до м. Луцьк Волинської області. Зазначає, що в 2014 році пенсія її матір`ю отримувалась через відділення пошти, а з 2015 року нею був оформлений картковий банківський рахунок в КБ «Приватбанк», на який отримувались пенсійні виплати. Вказує, що вона є єдиною донькою померлої [PERSON] та єдиною спадкоємицею після її смерті. 17 січня 2025 року приватним нотаріусом Київської міської нотаріальної контори Кисельовою О.В. їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом у спадковій справі №6/2024, зареєстрованій в реєстрі за №27, яким посвідчено, що спадкоємцем майна [PERSON] є її донька [PERSON] , спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії у сумі 108627, 99 грн. за період з 25 грудня 2021 року по 30 червня 2023 року. Належність вищезазначеної недоотриманої пенсії підтверджується довідкою 0300-0401-8/841 від 06 січня 2025 пенсії року виданої ГУ ПФУ у Волинській області. Однак, за життя її мати не отримувала пенсію тривалий час і мала заборгованість по пенсійному забезпеченню з 2015 року, а не з 25 грудня 2021 року. Вказує, що з 2015 року, в силу віку, її мати була слабкою, не могла самостійно забезпечувати життєві потреби, тому, вона, як дочка, взяла на себе обов`язки по її догляду і утриманню. Утримувала матір на свої кошти. Пенсійні виплати, які мали надходити на її банківську картку (раніше так і відбувалось) вона не перевіряла. Мати казала (як більшість літніх людей), що вона збирає їх собі на поховання, вважала, що пенсійні виплати накопичують на її банківському рахунку. Про те, що ГУ ПФУ у Волинській області перестало перераховувати пенсію її матері ще з 2015 року, вона дізналась тільки після її смерті під час оформлення спадщини. Таким чином, ГУ ПФУ у Волинській області без належних правових підстав не виплачувало пенсію [PERSON] з 2015 року. У свою чергу, пенсію [PERSON] у сумі 108627, 99 грн. за період з 25 грудня 2021 року по 30 червня 2023 року на яку, вона отримає право за свідоцтвом про спадщину, до сьогоднішнього дня їй також не виплачено. Відмовляючи у її виплаті відповідач листом №2417-1877/М-02/8-0300/25 від 21 лютого 2025 повідомив, що відповідно до прийнятого Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися, відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону № 1706, від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 № 1165, передбачено, що пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів Державного бюджету України на відповідний рік. Зазначає, що [PERSON] від довідки внутрішньо-переміщеної особи не відмовлялась, постійного місця проживання на території підконтрольній України не реєструвала. До смерті вона була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Територія м. Донецьк Донецької області є окупованою з 2014 року по сьогоднішній день. На підставі наведеного, просить суд стягнути з ГУ ПФУ у Волинській області на свою користь набуті на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом грошові кошти недоотриманої пенсії у розмірі 108 627,99 грн. та зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити їй, як спадкоємиці за законом, неотриману пенсію після смерті [PERSON] за період з 01 березня 2015 року по 24 грудня 2021 року. Ухвалою суду від 09 травня 2025 року справу прийнято до провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 09 червня 2025 року, яка занесена у протокол судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 03 червня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній у задоволенні позову просить відмовити. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений судом про день, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Установлених ст.223 ЦПК підстав для відкладення розгляду справи суд не вбачає, а тому вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторони відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. [PERSON] померла [INFO] у муніципалітеті Сен-Вів?єн (Дордонь) Французька Республіка. Про дану обставину свідчить свідоцтво про смерть №3, видане відділом РАЦ Французької Республіки з перекладом на українську мову і апостилем (а.с.14). Позивач [PERSON] є донькою померлої [PERSON] , що підтверджується виданим повторно свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] (а.с.17) та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.18). Як вбачається із листа ГУ ПФУ у Волинській області №2417-1877/М-02/8-0300/25 від 21 лютого 2025 року [PERSON] з 01 листопада 2014 року перебувала на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області (назва до об?єднання Управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку), як внутрішньо переміщена особа та одержувала пенсію за віком, призначену згідно з Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування». Виплата пенсії проводилась через відділення поштового зв?язку № 43025 м. Луцька та припинена з 01 листопада 2015 року у зв?язку з неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд (стаття 49 Закону №1058). На запит нотаріуса від 05 грудня 2024 рок № 205/02-14 (вх. №7864/9 від 26 грудня 2024 року) Головним управлінням надано інформацію щодо суми недоотриманої пенсії [PERSON] в розмірі 108627,99 грн. за період з 25 грудня 2021 року по 30 червня 2023 року та вказано, що її розмір залежатиме від дати звернення спадкоємця з необхідними документами (а.с.22). З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , встановлено, що [PERSON] як донька спадкодавця 07 березня 2024 року звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кисельової О.В. з заявою про прийняття спадщини, яка складається з недоотриманої пенсії. Постановою нотаріуса від 07 березня 2024 року було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію в зв?язку з пропуском строку на подання заяви. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2024 року було визначено [PERSON] додатковий строк терміном 2 (два) місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 12 грудня 2024 року представник [PERSON] [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кисельової О.В. з заявою про прийняття спадщини, яка складається з недоотриманої пенсії. 17 січня 2025 року представник [PERSON] [PERSON] подала нотаріусу заяву, в якій уточнила, що після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається з недоотриманої пенсії в сумі 108627,99 грн. Просила видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказане майно. 17 січня 2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою О.В. було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 27. Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії в сумі 108627,66 грн. (а.с.15). Вищевказаним свідоцтвом про право на спадщину посвідчено право позивача на недоотриману пенсію в сумі 108627, 99 грн. Належність неодотриманої пенсії спадкодавцю підтверджується довідкою ГУ ПФУ у Волинській області №0300-0401-8/841 від 06 січня 2025 року. Як встановлено судом, відповідачем утримується належне позивачу спадкове майно у виді суми недоотриманої пенсії, право власності на яку в порядку спадкування за законом перейшло до позивача. Надаючи правову оцінку розглядуваним правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Відповідно до ст. 52 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Зміст ч. 3 ст. 52 Закону також узгоджується зі змістом ст. 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями ЗУ «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Положення ч. ч. 2, 3 ст. 52 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 23.09.2020 року у справі № 428/6685/19. Разом з тим, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю. Відтак, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , до [PERSON] , як її спадкоємця, перейшло право на отримання недоотриманої пенсії, розмір якої згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17 січня 2025 року становить 108627, 99 грн. У свою чергу, позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що недоотримана її матір`ю пенсія за період з 01 березня 2015 року по 24 грудня 2021 року входить до складу спадкового майна. У вказаний період пенсія спадкодавцю не нараховувалась, спадкодавець не зверталася до відповідача за її нарахуванням, не зверталася з позовом до суду про зобов?язання відповідача нарахувати та виплатити пенсію. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 1, 6 статті 81 ЦПК України). Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] до ГУ ПФУ у Волинській області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування підлягають частковому задоволенню, а саме в частині суми, яка зазначена в свідоцтві про право на спадщину. Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1211, 20 грн.

Outcome: partial