Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

Позичав звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку загальною площею 0.10 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (обслуговування житлового будинку), на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЧН 00240, на якій розташований належний мені на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв він, [PERSON] , та отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок. Однак, я маючи намір оформити земельну ділянку, що розташована у м. Борзна, що належала [PERSON] на підставі Державного акту ЧН 00240, звернувся до нотаріуса та отримав постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. Зараз, будучи спадкоємцем, він не можу реалізувати своє право на земельну ділянку, на якій розташований належний йому на праві приватної власності житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями за адресою: [ADDRESS] . Сторони в судове засідання не з`явилися, надали заяви про можливість розгляду справи у їх відсутність. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи за встановленою черговістю. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , паспорт № [NUMBER] , орган, що видав 4812 від 03.02.2021 року, є спадкоємцем після смерті сестри [PERSON] . До складу спадкового майна [PERSON] входить те, що вона прийняла після смерті [PERSON] . За час життя [PERSON] склала заповіт у якому зробила таке розпорядження: «житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] заповідаю [PERSON] , [INFO] ». [PERSON] також отримала Державний акт на право приватної власності на землю серії ЧН 00240. Земельна ділянка розташована на території м. Борзна Борзнянської міської ради, із цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку площею 0,10 га, на якій розташований житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями, що зазначений у заповіті. [PERSON] померла [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис за № 07. Факт її смерті підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Крім неї за даною адресою була зареєстрована: [PERSON] , [INFO] , (померла [INFO] ). Спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] , та оформила частину, про що отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. [PERSON] померла [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис за № 163. Факт її смерті підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (копія додається). [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Крім неї на день смерті ніхто не був зареєстрований. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] , та отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок. Наразі, у позивача виники перешкоди в оформленні земельної ділянки. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом положень ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай), є рішення суду. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до частини 1 статті 377 Цивільного Кодексу України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувана (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувана, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувана (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Відповідно до підпункту ґ) пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача відвідчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. №997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача- власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №910/18560/16). На підставі ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувана (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. Отже, згідно вищевикладеного до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Таким чином, оскільки позивач є спадкоємцем після смерті своєї сестри [PERSON] цивільна правоздатність якої припинилася, прийняв спадщину, інші спадкоємці на спадкове майно не претендують, то суд вважає за можливе позов задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved