Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] та свої вимоги обґрунтовує тим, що сторони мають спільну дитину доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Донька з моменту народження і до цього часу проживає з позивачем, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади. Відповідачка не надає матеріальної допомоги на дитину, не піклується про її здоров`я, а також про її фізичний, духовний та моральний розвиток. Мати не виявляє бажання бачитися зі своєю донькою, спілкуватися з нею. Донька повністю знаходиться на утриманні позивача. Згідно довідки Голубівського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Голубок» відповідачка з донькою не проживає, ніколи не приходила до закладу та не цікавиться своєю дитиною. Зі слів дитини мама не вітає її з днем народження та зі святами, не дарує подарунків. З належного відповідачці паспорту громадянина України для виїзду за кордон слідує, що переважну частину часу вона перебуває за межами території України. Зазначені вище обставини свідчать про те, що відповідачка злісно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Посилаючись на вказані обставини, просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 07 листопада 2024 року відкрите провадження у вказаній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 31 січня 2025 року о 10 год. 00 хв. 03 грудня 2024 року від відповідачки надійшла заява, в якій позов визнає і не заперечує проти його задоволення, просить розглянути справу без її участі. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 31 січня 2025 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу для розгляду по суті на 11 год. 00 хв. 24 квітня 2025 року з викликом сторін. 24 квітня 2025 року допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 28 травня 2025 року о 13 год. 00 хв. у зв`язку з закінченням процесуального часу та наданням можливості підготовки висновку Управлінню «Служба у справах дітей» Сумської міської ради. Протокольною ухвалою головуючого 28 травня 2025 року розгляд справи відкладено у зв`язку з наданням можливості підготовки висновку Управлінню «Служба у справах дітей» Сумської міської ради на 30 червня 2025 року о 10 год. 30 хв. В зазначеному судовому засіданні представника позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши позивача та його представника, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Судом встановлено, що сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , матір`ю якої є відповідачка, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 2). З витягу з реєстру територіальної громади вбачається, що дочка сторін [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.3). Згідно довідки Голубівського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Голубок» Садівської сільської ради Сумського району Сумської області, [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідує дошкільний заклад з 15 січня 2022 року по теперішній час. За період перебування в закладі мати, [PERSON] , жодного разу не приводила та не забрала дитину, не приходила на свята, не була присутня на батьківських зборах, не телефонувала до закладу з метою з`ясування успіхів дитини та стану її розвитку. Разом з дитиною мама не проживає. Зі слів дівчинки мама не вітає, не дарує подарунків на день народження та свята. Батько, [PERSON] , приділяє доньці багато уваги, займається її вихованням, забезпечує всім необхідним, тому вона має до нього велику прив`язаність. У вихованні дитини приймають участь дідусь з бабусею (його батьки). У дитячому оточенні [PERSON] почуває себе впевнено, легко йде на контакт з працівниками закладу та з дітьми, товариська, охайна, доглянута, має все необхідне. Для свого віку має відповідний фізичний та розумовий розвиток. Батько, дідусь та бабуся виконують всі обов`язки відносно дитини (а.с.4). З копії закордонного паспорту [PERSON] № [NUMBER] від 08 лютого 2019 року вбачається наявність відміток іноземних прикордонних служб про в`їзд/виїзд в період з 2022 року по 2024 рік (а.с.5-7). 04 червня 2025 року від Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради надійшов висновок про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] У висновку вказано про те, що [PERSON] з [PERSON] тривалий час проживали однією сім`єю, але шлюбні відносини їх були офіційно не зареєстровані. Від фактичних шлюбних відносин мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Зі слів [PERSON] донька [PERSON] з моменту народження і до цього часу проживає разом з ним та перебуває на повному його утриманні. [PERSON] повідомив, що мати [PERSON] не надає матеріальної допомоги на дитину, не піклується про її здоров`я, духовний та моральний розвиток. [PERSON] не виявляє бажання бачитися зі своєю донькою, спілкуватися з нею, до дитини абсолютно байдужа, донька її не цікавить. Працівником Управління була проведена телефонна розмова з [PERSON] щодо з`ясування думки про позбавлення її батьківських прав відносно доньки [PERSON] та роз`яснені дані правові наслідки, [PERSON] з упевненістю погодилася з позовними вимогами щодо позбавлення її батьківських прав. [PERSON] підтвердила, що дійсно з донькою [PERSON] давно не спілкується, проживає в іншій країні та найближчим часом до України повертатися не збирається. Працівниками служби у справах дітей Садівської сільської ради 08 травня 2025 року було обстежено умови проживання дитини, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Під час обстеження було з`ясовано, що будинок належить [PERSON] , матері [PERSON] . Загальна площа 120 кв.м., житлова 86 кв.м. Кімнати умебльовані сучасними меблями. Наявна побутова техніка. Для дитини [PERSON] облаштовано окрему кімнату, де є ліжко, шафа для одягу, комп`ютерний стіл, ноутбук. Є велика кімната для проведення дозвілля. У помешканні чисто та затишно. Членами комісії було проведено бесіду з дитиною, спочатку [PERSON] соромилася сторонніх осіб, була мовчазна, а згодом після знайомства стала жвавою, відповідала на поставлені запитання, обмірковувала свою відповідь, весело розповідала про своє життя. Дівчинка любить малювати, співати, грати з домашнім улюбленцем папугою [PERSON] . Дівчинка має друзів у с. Голубівка. Любить їздити з татом до м. Суми, стрибати на батутах, їсти тортики та розважатися. На запитання про свою родину [PERSON] задумалася. Висловила бажання і надалі проживати разом з батьком, так як мами біля неї немає. Вона кудись поїхала і дівчина давно її не бачила. Мати дитини [PERSON] жодного разу до служби у справах дітей Садівської сільської ради з питань визначення місця проживання дитини, встановлення днів побачення з дитиною чи інших питань щодо захисту інтересів малолітньої [PERSON] не зверталася. З метою захисту прав малолітньої дитини Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради вважає за можливим позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 72). Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є батьком позивача, відповідачка не займалася вихованням дітей: у неї є [PERSON] - донька від першого чоловіка і [PERSON] . З 2022 року як розпочалася війна, вирішили, що відповідачка виїде за кордон. Їй на карточку перерахували 60000 грн., вона виїхала за кордон без дітей і зникла, телефон її не відповідав. Потім син сказав, що відповідачка в Чехії. Вони зателефонували матері відповідачки, яка була в Німеччині і яка сказала, що як влаштується, то забере дітей. Через місяць десь вона сказала, що [PERSON] не приїхала. Мати сказала, що [PERSON] в неї, і як влаштується, то дітей забере. Пройшов ще місяць і мати сказала, що [PERSON] в неї немає, вона її вигнала, і де вона є вона не знає. Місяці через три після того, як відповідачка покинула Україну, на сторінці [PERSON] є фото, що вона з коханцем відпочивали у Єгипті. Місяців через 7-8 відповідачка повернулася в Україну. За цей час особисто не телефонувала. Дитина жила у них, як ВПО і відвідувала садочок. В останнє бачив відповідачку в серпні 2024 року, вона приїхала до м. Суми з Італії, привезла старшу дитину. Відповідачка зателефонувала позивачу, [PERSON] була не прописана, і для цього потрібна була згода матері. Вони приїхали: він, дружина, син і [PERSON] в м. Суми і прописали дитину. Відповідачка зібралася і пішла. З того часу не бачили, відповідачка не телефонувала ні дитині, ні їм, не дарувала подарунків дитині. Дитина скучає за мамою. Дитина прописана в м. Суми за адресою проживання з батьком. Фактично дитина з 2022 року проживає в с. Голубівка з позивачем. Проживають разом: він з дружиною, син (позивач) та [PERSON] . Він, його дружина та син займаються вихованням [PERSON] . [PERSON] телефонувала пару разів. У [PERSON] є свій телефон. Останнім часом [PERSON] не згадує маму. Відповідачка шантажує сина, дзвоне та вимагає гроші. Це було у 2024 році. У неї немає грошей і погрожує, що вивезе дитину за кордон. Від нього та його дружини відповідачка слухавку не бере. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює помічником вихователя в дитячому садочку в с. Глубівка, з батьками позивача є кумами. Вона працюючи в дитячому садочку, пару разів бачила відповідачку. Відповідачка участі у вихованні дитини не бере. На заняття виходив або тато або дідусь. Їх сімейного життя вона не знає. Маму дитини бачила рік назад як приходила в садочок. Була повітряна тривога. У 2023 році дитина точно ходила в садочок, а з осені 2024 року заняття проходять онлайн. Дитина в старшій групі, вона особисто бачила рік тому. Відповідачка не проживає в селі, про це люди в магазині балакали. Відповідачку останній раз бачила або в кінці 2023 року або на початку 2024 року. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є медичною сестрою дитячого садочку «Голубок» в с. Голубівка, позивачу є сусідкою його батьків. Проживає в с. Голубівка з народження, знає батьків позивача і позивача. Восени дідусь та бабуся приводили дівчинку до садочка, маму вона не пам`ятає коли бачила. Бачить, що батько приїжджає та забирає дитину в м. Суми. Дитина живе з батьком [PERSON] , бабусею та дідусем в с. Голубівка. Відповідачку не знає, бачила, коли народилася дитина у 2019 році, сусіди запрошували в гості, і там познайомилася з відповідачкою. У 2022 році останній раз бачила відповідачку, чи спілкується вона з дитиною їй не відомо. Дитину часто бачить в с. Голубівка. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09)\~Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)\~зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.\~Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 635/2771/17 будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. За ст. 12 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. В оцінці обставин справи слід виходити з того, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.\~Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків\~допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Позивачем не надано належних та достовірних доказів, на підставі яких можливо було б встановити факт свідомого ухилення відповідачки від виконання обов`язків з виховання малолітньої дочки. На підтвердження позовних вимог позивачем надано характеристику з навчального закладу, в якому навчається дочка сторін, проте суд критично оцінює вказаний доказ, оскільки він не є достатнім для висновку про наявність підстав для позбавлення батьківських прав, так як не підтверджують факт свідомого ухилення відповідачки від виконання обов`язків з виховання дитини. Отже під час судового розгляду не встановлено достатніх підстав для застосування до відповідачки такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав з огляду на недоведеність позивачем факту її ухилення від виконання батьківських обов`язків. Судом не було встановлено, що відповідачка не відповідає вимогам, необхідним для виховання дітей, або що вона коли-небудь заподіювала шкоду своїй дочці, або що вона становить загрозу для здоров`я та розвитку дитини, або що спілкування з матір`ю порушує відповідні права дитини. За період відсутності матері в Україні можливе встановлення міцних родинних стосунків дитини з батьком. Однак у цих відносинах не було нічого, що могло б виправдати позбавлення її можливості відновити належний зв`язок зі своєю матір`ю. Втім цього недостатньо, щоб виправдати позбавлення матері будь-якого спілкування з дитиною і можливості такого спілкування в майбутньому. Таким чином, позбавлення матері всіх батьківських прав не відповідає критерію пропорційності. Враховуючи положення національного законодавства, а також зважаючи на вказані обставини, з урахуванням інтересів дитини і того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідачки відносно дочки не є виправданим, оскільки таке не сприятиме нормальному фізичному та психічному здоров`ю дитини. В силу ч. 6 ст. 19 СК України суд не погоджується з висновком Управління «Служби у справах дітей» Сумської міської ради про позбавлення батьківських прав відповідачки, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини, а також не відповідає обставинам, встановленим під час судового розгляду. Враховуючи положення національного законодавства, а також зважаючи на вказані обставини, суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідачки відносно дочки не є виправданим, оскільки таке не сприятиме нормальному фізичному та психічному здоров`ю дитини. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за доцільне в задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідачки батьківських прав відмовити. Разом з тим, враховуючи, що у судовому засіданні встановлені факти неналежного ставлення відповідачки до її батьківських обов`язків, суд вважає доцільним попередити відповідачку про неприпустимість ухилення від участі у вихованні і утриманні дочки та про необхідність зміни ставлення до її виховання, що у цьому випадку, на думку суду, буде достатнім і дієвим заходом.

Outcome: dismissed