Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

Представник позивача просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь [PERSON] борг за договором позики в розмірі 1415678 (один мільйон чотириста п`ятнадцять тисяч шістсот сімдесят вісім) гривень, з яких: 1330908 грн (тіло позики); 84770 грн (частина пені, нарахованої відповідно до договору) та судові витрати у розмірі 14156 (чотирнадцять тисяч сто п`ятдесят шість) гривень 78 копійок. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 12.10.2024 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики № 1 (далі - Договір) на суму 1330908 (один мільйон триста тридцять тисяч дев`ятсот вісім) гривень 00 коп. Згідно п. 2.1. Договору сторони погодили, що позика у розмірі 1 330 908 грн (один мільйон триста тридцять тисяч дев`ятсот вісім грн. 00 коп.) вже знаходиться у власності Позичальника на момент укладення договору, який, зокрема, взяв на себе відповідальність та обов`язок повернення позики згідно положень п. 1.2. Договору, а також у терміни та розмірах згідно Графіку повернення позики, що встановлений Додатком № В зазначені терміни відповідач своє зобов`язання не виконав сума боргу за договором позики відповідачем не повернута. У судове засідання позивач не прибув, його представник адвокат Оліярник Г.І. направив до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив заслухати справу в його відсутності, не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час розгляду справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вважає за можливе і доцільне розглянути справу у його відсутності з ухваленням заочного рішення, та на підставі наявних матеріалів справи, яких достатньо, щоб вирішити питання про права та обов`язки сторін. Оскільки учасники справи у судове засідання не прибули, розгляд справи слід здійснювати у порядку, визначеному ст. 247 ч. 2 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ст.ст. 1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( ст.5 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом п. 1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що згідно договору позики, який укладено між сторонами 12.10.2024 року [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в сумі 1330908 гривень, які зобов`язався повернути згідно графіка визначеного договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається в простій письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошову суму, що була передана останньому в строк, встановлений договором. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач, зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Суд, вважає достовірним розрахунок проведений позивачем пені від суми боргу. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач не дотримався та не виконав умови договору позики, що ним не спростовано, тому вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення з відповідача судового збору у розмірі 14156\~(чотирнадцять\~тисяч сто\~п`ятдесят\~шість)\~гривень 78\~копійокгрн. та судових витрат, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За правилом п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову в розмірі 14156 (чотирнадцять тисяч сто п`ятдесят шість) гривень 78 копійок.

Outcome: approved