Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу мотивуючи свої вимоги тим, 27.08.2021р. відповідач в справі [PERSON] позичив у нього для сімейних потреб грошові кошти в розмірі 5850 доларів США, які обіцяв повернути через три місяці, а саме в термін до 27.11.2021 р., на підтвердження чого склав розписку оригінал якої зберігається у позивача. Також в момент передачі коштів в приміщенні нотаріальної контори була присутня і [PERSON] , дружина [PERSON] яка не заперечувала проти отримання коштів і в забезпечення належного виконання цього зобов`язання фактично залишила йому у заставу автомобіль марки Peugeot 207, 2011 року випуску з кузовним номером № [NUMBER] та склала на нього доручення з правом продажу та переоформлення цього автомобіля. 27.11.2021р. [PERSON] його повідомив, що не має можливості повернути йому грошові кошти і просив дати йому додатково до двох місяців часу, на що він надав свою згоду. 24.02.2022р. в день повномасштабного вторгнення до нього зателефонував [PERSON] та повідомив йому терміново потрібна машина, щоб евакуювати своїх родичів та майно з центральної частини України, на що він також погодився та віддав йому автомобіль. На день складання даного позову відповідач не повернув йому а ні частину боргу, а ні автомобіль, який був фактичним забезпеченням належного виконання його боргового зобов`язання. Його неодноразові спроби зв`язатись з відповідачами не призвели до позитивного результату, в наслідок чого змушений був звернутися до суду. Прострочення існує з 28.11.2021р. (день наступний від дня коли мало б бути повернення боргу) по дату звернення до суду 13.03.2024р., тобто строк прострочення складає 837 дні. (2 роки 3 місяці 15 днів) . 5850 доларів США (сума боргу) /365 (кількість днів у році) /100 (для визначення 1 відсотку) * 3% (розмір визначений ст. 625 ЦК України) * 837 (кількість днів прострочки) = 402 дол. США. Окрім того для підрахунків позивачем прийнята дата звернення до суду з заявою про збільшення позовних вимог від 18.11.2024р., тобто строк прострочення складає - 1086 дні. (2 роки 11 місяців 3 дні) - 5850 доларів США (сума боргу) /365 (кількість днів у році) /100 (для визначення 1 відсотку) * 3% (розмір визначений ст. 625 ЦК України) * 1086 кількість днів прострочки) = 522 дол. США. Таким чином, три проценти річних від простроченої суми за весь період заборгованості становить 522 дол. США. Просить позов задоволити. Позивач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву із клопотанням про розгляд справи без його участі. Представник позивача , авдокат Станкевич М.С. подав суду письмове клопотання про розгляд справи без їх участі . Вимоги позову підтримує в повному обсязі та просить позов задоволити. Відповідачі в справі а також їх представник адвокат Підлісний О.В. в судове засідання не з`явились, хоч про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили. Відзиву на позовну заяву відповідачами не подано. \~ \~ \~ \~При викладених обставинах суд прийшов до висновку, що відповідачі та їх представник були повідомленими про розгляд справи належним чином, а тому, суд вважає можливим ухвалити рішення, на підставі наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач в справі [PERSON] 27.08.2021 року позичив у [PERSON] 5850 доларів США, які зобов`язався повернути до 27.11.2021 року, що підтверджується розпискою (а.с. 4). Окрім того в момент передачі коштів в приміщенні нотаріальної контори була присутня і відповідачка [PERSON] , дружина [PERSON] яка не заперечувала проти отримання коштів і в забезпечення належного виконання цього зобов`язання фактично залишила позивачу у заставу автомобіль марки Peugeot 207, 2011 року випуску з кузовним номером № [NUMBER] та склала на нього доручення з правом продажу та переоформлення цього автомобіля. В підтвердження вказаного факту до матеріалів справи долучено копію довіреності від 27.08.2021 року посвідченої приватним нотаріусом Штефюк Н.В. (а.с.5) . Довіреність видана [PERSON] позивачу в справі [PERSON] терміном на 3 роки. 27.12.2023р позивачем в порядку досудового врегулювання спору було направлено засобами поштового зв`язку на адресу відповідачів заяву щодо виконання та повернення 5850 доларів США а.с. 7, однак в позасудовому порядку спір між сторонами врегулювати не вдалось за можливе. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Між сторонами склалися цивільні правовідносини з договору позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або кількість речей того ж роду і якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560 св 21. Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається право підтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершену дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17. У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. У постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 201/11388/17 провадження № 61-12383св19 зроблено висновок про те, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідний правовий висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц. Відповідно до статті 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно із частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного суду у справі № 373/2054/16-цвід 16січня 2019 року, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються а території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу бо як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України боржник який просрочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від просроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також ч.4 ст. 65 Сімейного кодексу України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Таким чином грошові кошти, отримані [PERSON] , як одним з подружжя за договором позики, який укладений в інтересах сім`ї (для сімейних потреб), слід вважати спільними коштами подружжя [PERSON] , в тому числі відповідачки [PERSON] . [PERSON] знала про укладання її чоловіком договору позики, вона була присутня в момент передачі коштів та складала нотаріально завірене доручення на належний їй автомобіль з правом користування та розпорядження в користь позивача в справі . Враховуючи наведене відповідачі в справі, як подружжя повинні нести солідарну відповідальність за вимогами вказаного позову. Позивачем надано розрахунок трьох відсотків річних яким стверджено, що прострочення існує з 28.11.2021р. (день наступний від дня коли мало б бути повернення боргу) по дату звернення до суду 13.03.2024р., тобто строк прострочення складає 837 дні. (2 роки 3 місяці 15 днів) . 5850 доларів США (сума боргу) /365 (кількість днів у році) /100 (для визначення 1 відсотку) * 3% (розмір визначений ст. 625 ЦК України) * 837 (кількість днів прострочки) = 402 дол. США. Таким чином, три проценти річних від простроченої суми за весь період заборгованості становить 402 дол. США. Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог (а.с.94-95) позивачем надано розрахунок трьох відсотків річних з яким суд погоджується, який не оспорений відповідачами, а саме прострочення існує з 28.11.2021р. (день наступний від дня коли мало б бути повернення боргу) по дату подання заяви про збільшення позовних вимог від 18.11.2024р., тобто строк прострочення складає - 1086 дні. (2 роки 11 місяців 3 дні) - 5850 доларів США (сума боргу) /365 (кількість днів у році) /100 (для визначення 1 відсотку) * 3% (розмір визначений ст. 625 ЦК України) * 1086 кількість днів прострочки) = 522 дол. США. Таким чином суд вважає позовні вимоги, такими що знайшли своє підтвердження долученими до матеріалів справи письмовими доказами, які не спростовано відповідачами а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з положеннями ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в загальному розмірі 2428,43 грн (а.с. 13, 96). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягають стягненню з відповідачів в рівних частинах, із кожного по 1214,22 грн в користь позивача. На підставі наведеного, ст.ст. 509, 526, 1046-1049, 1050-1054 ЦК України та

Outcome: approved