Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-10 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 18.01.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір №475989, згідно умов якого сума кредиту складає 43750,00 грн., строк кредиту становить 1095 днів, з кінцевим терміном повернення 18.01.2024 року. Нарахування процентів за договором здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного умовами договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний в графіку платежів. Крім того, позивач у позовній заяві зазначив, що підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. 31.01.2025 року було укладено договір №31012025, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю "СЛОН КРЕДИТ" відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі право грошової вимоги до відповідача за договором № 475989. У позовній заяві позивач стверджує, що загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором № 475989 від 18.01.2021 року станом на день формування позовної заяви, становить 62873,82 грн. з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) становить 35972,43 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 26901,39 грн. Ухвалою суду від 09.05.2025 року цивільну справу для розгляду по суті було направлено до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09.06.2025 року прийнято до розгляду цивільну справу, відкрито провадження та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. Представник позивача в судове засідання не з`явився. В прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та розгляд справи повідомлявся належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань, зокрема про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Таким чином, [PERSON] вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, який про причини неявки не повідомив, неподання відповідачем відзиву на позов, згоду представника позивача на ухвалення заочного рішення, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та проведення заочного розгляду у даній справі, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі доказів, які додані до справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України визначена письмова форма укладення кредитного договору. За вимогами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів законодавства. Судом встановлено, що 18.01.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір №475989 про надання споживчого кредиту, згідно умов якого сума кредиту складає 43750,00 грн., строк кредиту становить 1095 днів, з кінцевим терміном повернення 18.01.2024 року (а.с.31-32). До матеріалів справи долучено підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту та Заява-Анкета, в яких містяться дані про позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови (а.с.45-46). Пунктом першим частини першої\~статті 512 ЦК України, передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України), до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ч.1\~ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 31.01.2025 року було укладено договір №31012025, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі право грошової вимоги до відповідача за договором №475989 (а.с.8-13). Згідно витягу реєстру боржників до договору факторингу №31012025 від 31.01.2025 року у вказаному реєстрі Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» передано заборгованість [PERSON] за договором № 472989 на загальну суму 62873,82 грн Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (а.с.23-25, 26). Згідно розрахунку заборгованості, станом на 25.02.2025 року відповідач має заборгованість перед позивачем на загальну суму 62873,82 грн (а.с.6, 52). Зобов`язання виникають із підстав, передбачених\~ст.11 ЦК України, зокрема з договорів. Ч.1\~ст.509 ЦК України\~визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно ч.1\~ст.526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Ч.1\~ст.610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1\~ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно ч.1\~ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно ч.1\~ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 12, 81ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що свої зобов`язання ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» за договором, який був укладений згідно чинного законодавства, виконало у повному обсязі, надавши [PERSON] кредитні кошти, а в подальшому у передбачений законом спосіб передало право вимоги до позичальника Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс». Натомість, доказів погашення заборгованості перед позивачем відповідач суду не надав. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 62873,82 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.ч.1,2\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи те, що позов задоволено повністю в частині стягнення заборгованості, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду із позовною заявою. Крім судового збору позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 16000,00 грн. Відповідно до положень ч. 3 ст. 133ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У матеріалах справи наявний договір № 02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», згідно якого адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором (а.с.37-40). Згідно витягу з акту про надання юридичної допомоги, підписаного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», 31.03.2025 року вбачається, що адвокатське об`єднання, погодило з ТОВ «Факторинг Партнерс» надання наступних правових послуг у відповідності до заявок за наступним списком: 4000 грн. за надання усної консультації з вивчення документів та 12000 грн. за складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (а.с.43). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, що здійснив позивач, суд виходить з вимог ст.133, 137, 141 ЦПК України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставіст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Водночас, відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі№ 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності (Постанова Верховного суду від 13.03.2025, справа №275/150/22). Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, обумовленої договором про надання правової допомоги, відсутність заперечень з боку відповідача, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача. На підставі положень ст.141 ЦПК України вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved