Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

В листопаді 2024 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до Обухівського районного суду Київської області з вказаним позовом, в якому просив визнати за позивачем право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказав, що зазначена квартира була надана для проживання бабі позивача [PERSON] , яка не зареєструвала право власності на вказане нерухоме майно. Позивач почав проживати у вказаній квартирі з 2002 року, відкрито добросовісно володіє та користується даним нерухомим майном, доглядає за квартирою, робить поточний та капітальний ремонти. Представник зазначив, що у позивача виникло право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю, оскільки він тривалий час безперервно володіє та користується спірною квартирою. Ухвалою судді від 18.11.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. 18.12.2024 року представник відповідача [PERSON] подала до суду відзив на позов, в якому вказала, що квартира перебуває у комунальній власності Обухівської міської ради Київської області та на балансі виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області. Стверджує, що нерухоме майно у приватну власність [PERSON] не передавалось і після смерті останньої не було витребувано у нового незаконного володільця Григорівською сільською радою, правонаступником якої є Обухівська міська рада. З доказів, наданих позивачем вбачається, що останній володіє квартирою безпідставно. Зазначає, що володіння [PERSON] спірним об`єктом нерухомості частково підтверджене з 2020 року, при цьому значна частина квитанцій про сплату комунальних послуг підтверджує їх оплату дружиною позивача. Вважає, що відсутні підстави для задоволення позову. Ухвалою суду від 25.03.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, пояснив, що в квартиру [ADDRESS] його бабуся [PERSON] переїхала після зносу її житла в 1998 році. Кварира знаходиться на другому поверсі двоповерхового будинку. Бабуся проживала в квартирі без реєстрації, права власності на житло не оформляла. Він переїхав до квартири в 2000 році, допомагав бабусі, доглядав, а після її смерті залишився проживати у вказаному житловом приміщенні та проживає до цього часу разом з дружиною та дітьми. За час проживання він робив ремонти, газифікував квартиру, сплачує комунальні послуги. Вважає її своїм домом. Нерухомістю користується відкрито, жодних претензій щодо спірного майна ніхто не висловлював. На разі постало питання оформлення правовстановлюючих документів і він вирішив звернутися до суду для визнання права власності. Представник позивача адвокат Івахненко В.А. позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позові, вказав, що позивач більше 20 років безперешкодно та відкрито володіє спірною квартирою: проживає у ній, робить ремонти, сплачує комунальні послуги, провів газ. У цій квартирі також проживає його родини. Право власності на вказану квартиру ні за ким не зареєстровано. Зареєстрованих осіб у ньому теж немає. Жодна особа не заявляла своїх претензій на вказане нерухоме майно. Просить задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Пушенко Н.В. позовні вимоги не визнала, позов вважала безпідставним. Зазначила, що нерухоме майно - квартира [ADDRESS] перебуває у комунальній власності Обухівської міської ради та на балансі Виконавчого комітету Обухівської міської ради. Згідно з передавальним актом активів і зобов`язань Григорівської сільської ради при приєднані до Обухівської міської ради 15.03.2021 року та довідки №3933 від 05.12.2024 року об`єкт є складовою багатоквартирного (8 квартир) житлового будинку. Зазначає, що право власності на об`єкт не зареєстроване, що підтверджується як архівною довідкою КП КОР «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» так і витягом з реєстру речових прав. Звертає увагу, що з наданих позивачем доказів вбачається, що [PERSON] володіє квартирою [ADDRESS] безпідставно. Фактичне добросовісне володіння чужим майном протягом десяти років позивачем не доведено і не підтверджено. Свідок [PERSON] пояснил суду, що проживає по [ADDRESS] більше тридцяти років. Знала і покійну бабусю позивача, якій квартира [ADDRESS] в їхньому будинку надавалась цукровим заводом. [PERSON] переїхав доглядати бабусю та вже більше двадцяти років проживає у вказаній квратирі. Свідок [PERSON] , дружина позивача, в судовом засіданні пояснила, що разом з чоловіком проживає у спірній квартирі більше двадцяти років. У них не було житла і вони вселились до квартири бабусі чоловіка, проти ніхто не був. Вони користуються квартирою відкрито, роблять ремонти, чоловік встановив газ, оплачують комунальні послуги. На разі виникло питання оформлення правовстановлюючих документів на квартиру і чоловік звернувся до суду з даним позовом. Раніше з приводу оформлення права власності на квартиру вони нікуди не зверталися. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до норм статей\~12,\~13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки старости сіл Григорівка, Гусачівка, Матяшівка Шевченка В.І. №425 від 12.08.2024 року [PERSON] проживає без реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS] з 2002 року. Сторонами не заперечується, що вказана квартира була надання для проживання бабі позивача [PERSON] , яка померла [INFO] . Документи, які стали підставою для вселення та проживання останньої у свій час у спірному житлі відсутні. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті від 15.02.2025року №0004942243 [PERSON] , бабуся позивача померла [INFO] . На час її смерті позивачу було 15 років, що ставить під сумнів доводи останнього, що він почав проживати в квартирі за згодою бабусі в 2002 році. Згідно архівної довідки № Об0924004 від 03.09.2024 року станом на 29.12.2012 року за адресою: [ADDRESS] на праві власності нерухомого майна не зареєстровано. Згідно рішення Обухівської міської ради від 30.03.2021 року №203-8-УІІІ, передавального акту від 15.03.2021 року який є додатком №1 до вказаного рішення, довідки Виконкому Обухівської міської ради №3933 від 05.12.2024 року спірна квартира перебуває у комунальній власності Обухівської міської ради Київської області та на балансі виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області. З наведеного вбачається, що позивач зайняв та користується спірним нерухомим майном без належних на то підстав. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Як роз`яснила Велика Палата Верховного суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17, провадження № 12-291гс18, аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 січня 2023 року, по справі №462/1720/21, зауважив, що при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивач має довести факт існування такого нерухомого майна; відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше десяти років. Зважаючи на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), обставинами, які мають значення для справи, і які повинен довести позивач при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, є такі: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Отже, добросовісне володіння - полягає у тому, що особа не знала і не повинна була знати, що володіння річчю є незаконним. Встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Добросовісність означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні в судах спорів про набувальну давність враховується добросовісність саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №359/8844/20, провадження №61-5539 св 23. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18). Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником (Висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 15.06.2023 у справі №359/8844/20, провадження №61-5539 св 23. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21 (провадження № 61-4347 св 22). Судом встановлено, що [PERSON] вселився та проживає у спірній квартирі без належних на те правових підстав. При цьому позивач достовірно знав, що ні його бабуся, ні він не є власниками квартири, а вказане житло знаходилось на балансі Григорівської сільської ради, а в подальшому було передано до Обухівської міської ради. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.04.2020 року у справі № 552/1354/18, зроблено висновок, що позов про визнання права власності за набувальною давністю не може заявляти особа, яка володіє ним за волею власника і завжди знала, хто є власником цього майна. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. В той же час добросовісність володіння, яка є передумовою для визнання права власності на майно за набувальною давністю, передбачає, що особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Таким чином, позивач не може вважатися володільцем, який добросовісно заволодів спірною квартирою, оскільки з моменту користування нею достеменно знав, хто є власником майна і не вживав заходів щодо передачі йому права на спірну квартиру. Сам по собі факт користування позивачем спірною квартирою, утримання її в належному стані та здійснення оплати за житлово-комунальні послуги не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю. Так само, не може слугувати підставою для визнання за позивачем права власності на спірну квартиру за набувальною давністю факт відкритості користування ним названим вище майном, оскільки зазначене не підтверджує добросовісності заволодіння позивачем нерухомим майном. За викладених обставин самі лише відкритість і безперервність користування спірною квартирою, що підтвердили всі допитані в судовому засіданні свідки та про що пояснив позивач, не є достатніми підставами для набуття права власності на неї згідно з статтею 344 ЦК України. Позивачем до\~позовної заяви\~не додано\~належних доказів,\~які б\~підтверджували обставини\~справи,\~наявність копій\~квитанцій зі\~сплати комунальних\~послуг з\~2020\~року та\~робочого проекту\~газопостачання житлового\~ будинку\~за 2005\~рік,\~технічний паспорт\~нерухомого майна\~від 03.09.2024\~року та\~Звіт про\~оцінку майна\~від 23.10.2024\~року,\~згідно якого\~оціночна (ринкова)\~вартість об`єкту\~складає 1\~042\~880\~грн.\~без ПДВ. ніяким чином не підтверджують тривале та безперервне володіння нерухомим майном. Таким чином судом встановлено відсутність підстав, передбачених ст.344 ЦПК України, для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. На підставі викладеного суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed