Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

Прокурор звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що за рішенням сесії Новоушицької селищної ради Новоушицького (станом на теперішній час Кам`янець-Подільського) району Хмельницької області №16 від 17 жовтня 2019 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності передано у власність [PERSON] за межами с. Слобідка, Новоушицької селищної ради, Новоушицького (на даний час Кам`янець-Подільського) району, Хмельницької області, та надано в межах норм безоплатної приватизації у приватну власність [PERSON] земельну ділянку, площею 1,4000 га, із кадастровим номером 6823389000:08:001:0565, для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності (проект розроблено на підставі рішення сесії Новоушицької селищної ради №23 від 21 травня 2019 року), що знаходиться за межами с. Слобідка на території Новоушицької селищної ради Хмельницької області. На підставі вказаного рішення було зареєстровано право приватної власності на спірну земельну ділянку за [PERSON] . Проте, на спірній земельній ділянці розташований штучний об`єкт (ставок) та земельна ділянка накладається на землі водного фонду, а саме на 25 метрову прибережну захисну смугу вказаного об`єкту. За таких обставин, окружною прокуратурою виявлено порушення ст. ст. 13, 14 Конституції України, ст. ст. 19, 58, 59, 60, 61, 62, 83 Земельного кодексу України та ст. ст. 4, 88, 89, 90 Водного кодексу України при наданні у власність спірної земельної ділянки [PERSON] , оскільки дана земельна ділянка не могла надаватись у власність під видом земель для ведення особистого селянського господарства, так як вона відноситься до земель водного фонду, що виключає право приватної власності на неї. Прокурор вважає, що право приватної власності на спірну земельну ділянку виникло незаконно, відновити становище, яке існувало до порушення, можливо лише відповідно до ст. 16 ЦК України, шляхом визнання незаконним та скасування рішення Новоушицької селищної ради №16 від 17 жовтня 2019 року в частині передачі в приватну власність [PERSON] спірної земельної ділянки. Окрім того, належним способом захисту інтересів держави є скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності на спірну земельну ділянку, оскільки вказана земельна ділянка водного фонду передана у приватну власність під видом земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства. Також, необхідним є скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації спірної земельної ділянки, оскільки земельна ділянка належить до земель водного фонду, а сформована і зареєстрована як об`єкт цивільних прав, як земля сільськогосподарського призначення, та підлягає поверненню в комунальну власність територіальної громади. Ухвалою суду від 20 березня 2025 року відкрито провадження у справі за даним позовом, призначено підготовче засідання, надано відповідачам строк для подання відзиву на позов. Ухвалою суду від 20 березня 2025 року забезпечено позов, шляхом накладення арешту та заборони на земельну ділянку із кадастровим номером 6823389000:08:001:0565. Ухвалою суду від 17 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Прокурор в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомленим про таке, відзиву на позовну заяву не подав. Представник Новоушицької селищної ради Хмельницької області під час підготовчого провадження та судового розгляду подавав до суду заяви у яких позов підтримує, просив здійснити розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши прокурора, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які прокурор посилається як на підставу своїх вимог, дійшов до таких висновків. Так, 02 жовтня 2019 року відповідач [PERSON] подав на сесію Новоушицької селищної ради заяву про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, площею 1,4000 га, кадастровий номер 6823389000:08:001:0565, із оригіналом документації із землеустрою на 29 аркушах (а.с.28). Рішенням сесії Новоушицької селищної ради Новоушицького (станом на теперішній час Кам`янець-Подільського) району Хмельницької області №16 від 17 жовтня 2019 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності у власність [PERSON] за межами с. Слобідка, Новоушицької селищної ради Новоушицького (на даний час Кам`янець-Подільського) району Хмельницької області та надано в межах норм безоплатної приватизації у приватну власність [PERSON] земельну ділянку, площею 1,4000 га, кадастровий номер 6823389000:08:001:0565, для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності (проект розроблено на підставі рішення сесії Новоушицької селищної ради №23 від 21 травня 2019 року), що знаходиться за межами с. Слобідка на території Новоушицької селищної ради Новоушицького (на даний час Кам`янець-Подільського) району Хмельницької області (а.с.26, 27, 29). На підставі рішення Новоушицької селищної ради №16 від 17 жовтня 2019 року зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку, із кадастровим номером 6823389000:08:001:0565, за [PERSON] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1970824468233, номер відомостей про речове право: 34328359) (а.с.38, 39). Новоушицька селищна рада - орган місцевого самоврядування, вид економічної діяльності: державне управління загального характеру (а.с.30-37). За інформацією Регіонального офісу водних ресурсів у Хмельницькій області згідно із інтернет ресурсом https//kadastr.live та за наявними в РОВР у Хмельницькій області матеріалами визначено, що на земельній ділянці з кадастровим номером 6823389000:08:001:0565, площею 1,4000 га, що знаходиться поблизу с. Слобідка, на території Новоушицької селищної територіальної громади, Кам`янець-Подільського району, розташовано штучний об`єкт (ставок), орієнтовною площею водного дзеркала 0,5000 га (фактичну площу водного дзеркала встановити неможливо у зв`язку з відсутністю розробленого паспорта водного об`єкта), на струмку без назви - ліва притока річки Калюс - ліва притока річки Дністер (басейн річки Дністер). Водозбірна площа зазначеного водостоку становить 2,4 км2, протяжність 2,6 км (а.с.17). 23 березня 2024 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №4202424223000006 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.358 КК України за фактом складання завідомо підробленого офіційного документу - технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). В ході досудового розслідування проведено огляд місця події із залученням спеціаліста у сфері інжинірингу, геології та геодезії (сертифікованого інженері-землевпорядника/інженера-геодезиста) та встановлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером 6823389000:08:001:0565 знаходиться ділянка із вогким ґрунтом де знаходиться очерет. Площа накладення земель водного фонду на земельну ділянку з кадастровим номером 6823389000:08:001:0565, становить 0,8581 га (а.с.18-23). Ухвалою Новоушицького районного суду від 30 липня 2024 року кримінальне провадження №4202424223000006 від 23 березня 2024 року закрито. [PERSON] обвинуваченого у вчиненні кримінальних проваджень, передбачених ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України. Ухвала набрала законної сили 07 серпня 2024 року (а.с.43, 44). Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Земля, згідно із ч. 1 ст.13 Конституції України, яка знаходиться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до частин 1, 2 статті 18\~ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України, які мають особливий правовий режим. Статтею 19\~ЗК України регламентовано, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, до яких відносяться і землі водного фонду. За ч. 1 ст.\~6\~ВК України води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Відповідно ч. 1 ст. 58 ЗК України, ст.\~4\~Водного кодексу\~України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Отже, в силу імперативних приписів закону до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції. Відповідно до ст.ст. 4, 85\~Водного кодексу\~України до земель водного фонду належать землі, зайняті, зокрема, прибережними захисними смутами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами. Порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством. Приписами ст.\~59\~ЗК України встановлено, що громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Цією ж статтею встановлено вичерпний перелік видів функціонального використання земель водного фонду, для яких їх можуть передавати в користування громадян органи місцевого самоврядування та виконавчої влади. Зокрема, землі водного фонду можуть передаватись в користування лише для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт. Чинним законодавством передбачено лише один випадок, коли землі водного фонду можуть передаватись у приватну власність та п`ять випадків, коли їх може бути передано в користування. Разом з тим, передача у приватну власність земель водного фонду для ведення особистого селянського господарства законом взагалі не передбачена. Стаття 60\~ЗК України визначає, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій установлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони. Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05.11.2004 року № 434\~(далі - Порядок), у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час установлення водоохоронної зони. Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83,\~84\~цього Кодексу. Зазначений висновок сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц. Відповідно до частини другої статті 19\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, є підставою для відмови у дозволі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (ч. 7 ст. 188 ЗК України). За такого, спірна земельна ділянка земельна ділянка накладається на землі водного фонду, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для усунення перешкод власнику, територіальній громаді у користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою шляхом визнання незаконним і скасування рішення Новоушицької селищної ради Новоушицького району Хмельницької області №16 від 17 жовтня 2019 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)», в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 1,4000 га за кадастровим номером 6823389000:08:001:0565 для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населених пунктів на території Новоушицької селищної ради колишнього Новоушицького (на даний час Кам`янець-Подільського) району Хмельницької області. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328\~ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Отже, за загальним правилом цивільні права, зокрема право власності, виникають із правомірних, а не протиправних дій. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). За змістом частини другої статті 152\~ЗК України власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється є також визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (частина 3 статті 152 ЗК України). Відповідно до вимог ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення таких відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державній реєстрації прав підлягають як право власності на нерухоме майно, так і речові права похідні від права власності - право оренди земельної ділянки (пункти 1, 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання Його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документі», на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Частиною 13 ст. 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Згідно із абз. 5 ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Згідно зі статтею 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною. Враховуючи зазначене, необхідним способом захисту інтересів держави є скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності на спірну земельну ділянку та скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації спірної земельної ділянки. Пред`явлення прокурором цього позову не порушує принципу рівності сторін, адже його процесуальні права мають такий же обсяг як і відповідача по справі, оскільки органи або інші особи, які відповідно до ст.56 цього ЦПК звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду. Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно із ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»\~прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності на господарювання, тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів. Частиною 4 ст. 56 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. При вирішенні спору суд враховує, що звернення прокурора з вказаним позовом є законним, оскільки ст.131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наділено прокурора правом на звернення до суду за захистом інтересів держави у випадку коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Також суд враховує, що звернення прокурора з вказаним позовом до суду беззаперечно переслідує «суспільний», «публічний» інтерес. Так, реагування прокурора у даному разі спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності набуття права власності на землю, яке здійснене з порушенням вимог чинного законодавства. Підпунктом 1 п. «б» ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів. Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України, ст.ст. 2, 170, 326, 374 Цивільного кодексу України право власності на землі на землі комунальної власності належать територіальній громаді, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Згідно із положеннями ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, належними та допустимими доказами прокурором доведено, що земельна ділянка із кадастровим номером 6823389000:08:001:0565 площею 1,4000 га, що належить [PERSON] , накладається на прибережну захисну смугу водного об`єкту, відноситься до земель водного фонду, а тому за чинним законодавством не може бути передана у приватну власність громадян. Крім того, іншими учасниками справи не надано жодних інших доказів або доводів, які б суперечили наведеному або спростовували їх. Отже рішення Новоушицької селищної ради №16\~від 17\~жовтня 2019\~року про надання у приватну власність [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 6823389000:08:001:0565 суперечить законодавству, оскільки прийнято із суттєвими порушеннями вимог Земельного та Водного кодексів України, незаконною зміною цільового призначення та передачею із комунальної у приватну власність земельної ділянки, надання якої у приватну власність чинним законодавством взагалі заборонено. Окрім цього, відповідачем Новоушицькою селищною радою подано заяву про визнання позову. За такого, з урахуванням викладеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст.141\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У разі визнання позову відповідачем Новоушицькою селищною радою до початку розгляду справи по суті, суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що передбачено ч. 1 ст. 142 ЦПК України. Судовий збір при поданні позову сплачений Хмельницькою обласною прокуратурою згідно із платіжною інструкцією № 4328 від 20 грудня 2024 року в розмірі 9084 грн, та за заяву про забезпечення позову згідно із платіжною інструкцією № 4329 від 20 грудня 2024 року в розмірі 1514,00 грн, а загалом 10598,00 грн. Оскільки відповідачем Новоушицькою селищною радою до початку розгляду справи по суті визнано позов, тому із загальної суми судових витрат підлягає поверненню позивачу з державного бюджету 50% за позовні вимоги, пред`явлені до відповідача Новоушицької селищної ради - 2649,50 грн. Оскільки позов задоволено, інша частина судового збору відповідно до вимог ст.\~141\~ЦПК України підлягають стягненню на користь Хмельницької обласної прокуратури з відповідача Новоушицької селищної ради - в розмірі 50% - 2649,50 грн, з відповідача [PERSON] - 5299,00 грн. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved