Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів утримання повнолітньої дитини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є сином відповідача і 01.06.2024 року йому виповнилось 18 років. З 01.09.2021 року його було зараховано на навчання до гімназії Брно, Чеська Республіка, клас Капітана Яроша, очікувана дата випуску червень 2025 року. Як зазначає позивач, в зв`язку із навчанням він не має джерел доходу та вимушений перебувати на повному матеріальному забезпеченні матері, яка в повній мірі його потреби забезпечити не може. В той же час, відповідач є працездатним, має у власності нерухоме майно, проте матеріальної допомоги на його утримання не надає, хоча може її надавати. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги та стягнути з відповідача аліменти на його користь та утримання в розмірі частини від всіх видів його доходу до закінчення навчання, але не довше, ніж до 23-х років. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 24.12.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. 29.01.2025 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що позивач з 11.10.2022 року є працевлаштованим та отримує заробітну плату, а мати позивача отримує від відповідача аліменти на утримання дітей, а також працює та отримує дохід. Крім того, відповідач в добровільному порядку надавав кошти на утримання позивача після досягнення ним повноліття. Заперечуючи проти позову, представник відповідача зауважив, що отримання позивачем освіти, а також медичне обслуговування позивача є безкоштовним, за медичний поліс позивача у 2023 році було сплачено відповідачем. Жодних інших причин щодо того, що позивач потребує матеріального забезпечення та доказів, які б це підтверджували, позивачем не надано. Представник відповідача також звернув увагу на те, що відповідно до судового наказу від 01.11.2023 року у справі № 382/1705/23 відповідач сплачує аліменти на утримання дітей в розмірі частини від всіх видів його доходів і додаткове задоволення вимог позивача щодо стягнення частини його заробітку унеможливить його нормальне існування, оплату житла, харчування тощо з урахуванням того, що відповідач проживає та працює на території Республіки Чехія, де не має власного житла. Посилаючись на викладене, при ухваленні судового рішення, представник відповідача просив суд врахувати: 1.матеріальне становище відповідача, наявність на його утриманні 2 неповнолітніх дітей, необхідність забезпечення свого існування, добровільне надання позивачу допомоги відповідачем (в тому числі забезпечення його медичним страхування тощо), можливість позивача забезпечувати своє матеріальне становище, а також те, що сума аліментів до сплати не повинна погіршувати становище відповідача в порівнянні зі становищем одержувача аліментів сина; 2.дані статистики (наприклад, дані з сайту [INFO] що є офіційним сайтом провідного університету в місті Брно), що стверджують, що в середні витрати на проживання (проживання, харчування, кишенькові гроші) студента в Брно оцінюються приблизно в 500 євро на місяць; 3.позивачем не зазначено та не доведено, яку саме суму йому необхідно для забезпечення своїх потреб, зважаючи на те, що він не сплачує кошти на оренду приміщення (проживає в квартирі матері), які саме витрати необхідні навчання (враховуючи що навчання в ліцеї безкоштовне), витрати на лікування (враховуючи укладення та оплату відповідачем полісу медичного страхування на позивача). Таким чином стягнення 1/4 заробітку відповідача на утримання позивача є абсолютно неспівмірними з сумами, що можуть бути необхідні для повнолітньої особи; 4.усвідомлюючи необхідність утримання сина, з урахування відсутності у нього необхідності у найманні житла, безкоштовність навчання, забезпечення його відповідачем полісом медичного страхування, обов`язок утримання сина зі сторони матері, яка також працює, об`єктивно можливою та розумною сумою аліментів вважаємо суму, еквівалентну 300,00 євро до сплати щомісячно, що станом на 28.01.2025 р складає 13 151,85 грн. Посилаючись на викладене, представник відповідача просив задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в розмірі суми, еквівалентної 300,00 євро, що станом на 09.08.2024 р складає 13 465,93 грн. 13.03.2025 року до суду надійшли письмові пояснення представника позивача [PERSON] по справі. У даних поясненнях представник позивача зазначає про те, що дійсно позивач мав тимчасовий підробіток, проти припинив працювати, оскільки поєднувати роботи та навчання стало складно. Мати позивача, окрім нього, утримує ще двох неповнолітніх дітей, з лютого 2025 року покинула Чеську Республіку, де позивач залишився проживати самостійно в орендованій матір`ю квартирі, за яку він з лютого 2025 року сплачує орендну плату в розмірі 38\~000,00 грн. Представник позивача також зауважила, що відповідачем не надано доказів щодо розміру його щомісячного доходу та, відповідно, неможливості сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини. Прохання відповідача про стягнення аліментів у вигляді 300 євро на місяць суперечить диспозитивному праву позивача на обрання способу стягнення аліментів на його утримання, оскільки саме позивач обирає порядок стягнення аліментів у твердій грошовій сумі чи частці від доходу платника аліментів. Посилаючись на викладене, представник позивача просила задовольнити позовні вимоги. 06.06.2025 року до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача. У даних поясненнях представник відповідача зазначає про те, що 12.03.2025 року державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у м.Києві постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №77472836 було відкрито виконавче провадження щодо стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , народження, у розмірі 1/2 частини від всіх видів його доходів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 жовтня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття. Виконавче провадження відкрито на підставі судового наказу № 382/1705/23, виданого 01.11.2023 року Яготинським районним судом Київської області. Таким чином, станом на сьогодні з відповідача стягуються кошти на утримання 3 дітей в розмірі 50% від всій його доходів. Задоволення ще одного позову щодо стягнення аліментів на дитину, щодо якої вже винесено рішення про стягнення, призведе до того, що з відповідача будуть стягуватися аліменти в розмірі 75% від всіх доходів. Посилаючись також на порушення норм ст.128 КЗпП України, представник відповідача зазначає, що задоволення позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини при діючому наказі та при примусовому стягненні аліментів призведе до подвійного стягнення аліментів на ту саме особу. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, надавши суду заяви про розгляд справи в їх відсутність. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] , [INFO] , є сином відповідача [PERSON] [INFO] позивач досяг повноліття. З матеріалів справи також вбачається, що з 01.09.2021 року позивач навчався у Чеській Республіці у гімназії Брно, клас [PERSON] , очікувана дата випуску червень 2025 року. Судом також встановлено, що судовим наказом у справі № 382/1705/23, виданим 01.11.2023 року Яготинським районним судом Київської області, стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , народження, у розмірі 1/2 частини від всіх видів його доходів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 жовтня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття. Даний наказ перебуває на примусовому виконанні у Деснянському відділі державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (виконавче провадження ВП №77472836, відкрите 12.03.2025 року). Позивач просить задовольнити його вимоги, посилаючись на те, що після досягнення повноліття в зв`язку із продовженням навчання він потребує матеріальної допомоги. Сторона відповідача у відзиві позовні вимоги визнала частково в розмірі 300 євро щомісячно, в судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 199 CК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Указане судам також роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно зі статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, з 01.09.2021 року позивач навчався у Чеській Республіці у гімназії Брно, клас Капітана Яроша, очікувана дата випуску червень 2025 року. Доказів того, що позивач продовжує навчання після червня 2025 року, матеріали справи не містять. Судом також встановлено, що відповідач є працездатним, що свідчить про те, що відповідач має можливість надавати аліменти на утримання сина на період навчання або до досягнення ним 23-х річного віку. Доказів скрутного матеріального становища відповідача або незадовільного стану здоров`я, що унеможливлює утримання ним своєї повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, суду не надано. Відтак, суд приходить до висновку про те, що стороною відповідача не надано належних та допустимих доказів неможливості надання відповідачем матеріальної допомоги своєму синові на період навчання. Зважуючи доводи сторони позивача та заперечення сторони відповідача, суд наголошує на тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. Такий виникає за обов`язкової сукупності юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Указане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах: від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 (провадження № 61-12495св18), від 22 листопада 2018 року у справі № 592/2798/16-ц (провадження № 61-19463св18), від 05 червня 2019 року у справі № 754/866/18 (провадження № 61-7125св18). У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому судова практика у цій категорії справ є сталою. Суд зауважує, що навчання за рахунок бюджету (держзамовлення) не забезпечує життєво необхідних мінімальних потреб, оскільки форма навчання не має правового значення при вирішенні цього спору. Крім того, нормами СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що позивачем доведено його позовні вимоги про стягнення аліментів на період його навчання, в зв`язку із чим аліменти мають бути стягнуті з моменту подання позову до суду по момент документально підтвердженого закінчення навчання позивача 30.06.2025 року. При цьому суд роз`яснює позивачу його право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів в разі продовження навчання до досягнення 23-х річного віку. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які належить стягнути з відповідача, суд враховує його стан здоров`я, недоведеність скрутного матеріального становища, а також стягнення з відповідача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей відповідно до судового наказу у справі № 382/1705/23, виданого 01.11.2023 року Яготинським районним судом Київської області. Виходячи з цих факторів, суд вважає, що розмір аліментів необхідно визначити в 1/6 частину від доходів відповідача для забезпечення належного матеріального становища позивача. Крім того, суд вважає, що такий розмір аліментів не є надмірним фінансовим тягарем для відповідача. Суд відхиляє твердження сторони відповідача про те, що в разі задоволення позову будуть порушені вимоги ст.128 КЗпП України та буде здійснюватись подвійне стягнення аліментів на одну й ту саме особу, виходячи з наступного. Відповідно до статті 128 КЗпП України, при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку. Обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. За змістом статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів - 50 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. При цьому, враховуючи обставини даної справи, суд також враховує, що одним із способів виконання батьками обов`язку утримувати дитину, відповідно до ч.3 ст.181 СК України,є стягнення аліментів за рішенням суду. Частинами 1, 2\~ст.183 СК України\~визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В свою чергу, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття (ч.3\~ст.183 СК України). Відповідно до вищевказаного судового наказу з відповідача на користь [PERSON] на утримання позивача мають бути стягнуті аліменти на утримання позивача за період з 23.10.2023 року по 01.06.2024 року, тобто по день досягнення позивачем повноліття. В подальшому згідно вказаних норм, стягнення аліментів за судовим наказом має проводитись за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, що становить 1/6 частину його доходу. У даній же справі аліменти стягуються судом за період після досягнення позивачем повноліття, а також у розмірі 1/6 частини, як і раніше. Загальний розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача буде становити частину його доходу. Відтак, з урахуванням наведеного, жодних порушень вищевказаних норм чинного законодавства при стягненні з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1/6 частини доходу не вбачається. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Інші доводи відповідача та його представника суд до уваги не приймає, оскільки вони не підтверджуються належними доказами по справі і підстав для відмови в позові в повному обсязі не дають. Суд також зауважує на те, що практично усі докази, надані сторонами після відкриття провадження у справі, є неналежними, зокрема, вони складені іноземною мовою, нотаріально засвідченого перекладу до них не надано. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішення суду від дня пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про присудження аліментів з відповідача, починаючи з 19 грудня 2024 року (дата направлення позову до суду засобами поштового зв`язку). Відповідно до положень ст.141 ЦПК України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial