Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (м. Київ, вул. Лейпцизька, 1А)про скасування арешту нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право власні на житло від 11 грудня 2008 року, виданого відділом приватизації Деснянської районної у місті Києві держадміністрації [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] в рівних частках набули у власність квартиру [ADDRESS] . Вказане свідоцтво було зареєстроване в Київському міському БТІ та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна. [INFO] помер [PERSON] , який був співвласником спірної квартири. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно. У зв`язку з наведеним П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 1431/2023. Як стверджується інформацією наведеною у свідоцтві про право на спадщину за законом від 13 червня 2024 року, спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина - [PERSON] , так як діти померлого - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відмовились від спадщини на користь позивачки. Наведені вище обставини будуть підтверджені також і матеріалами спадкової справи № 1431/2023, про витребування належним чином завіреної копії якої позивачкою подається відповідне клопотання. Отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові кошти покійного, позивачка звернулась до нотаріальної контори про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частину спірної квартири, подавши всі наявні у неї документи на спірну квартиру. Попередньо на запит П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори до КІІ Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (КГІ КМР «КМ БТІ») було отримано інформаційну довідку від 18 грудня 2023 року КВ-2023 №36968 з якої вбачається, що 1/5 частина спірної квартири на праві власності зареєстрована за [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації Деснянської районної у місті Києві держадміністрації від 11 грудня 2008 року, розпорядження № 2219. дата проведення реєстрації в бюро 22 січня 2009 року за реєстровим № 8836. Проте, не дивлячись на вищенаведене, 06 грудня 2024 року державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частину спірної квартири після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що на спірну квартиру існують два обтяження - арешт та заборона відчуження. Дійсно, як стверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на спірну квартиру накладено два обтяження: арешт, реєстраційний номер обтяження 1449080, зареєстрований 08 листопада 2004 року першою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови б/н від 20 березня 2002 року, відділу державної виконавчої служби Дніпровського РУ юстиції, архівний номер: 422788 KIEV, архівна дата: 28 березня 2002. дата виникнення: 28 березня 2002, № реєстра: 3-414, внутр. № 6801163 D24F32F04556. КОМЕНТАР: вх. 1541; заборона, реєстраційний номер обтяження 1603836, зареєстрована 13 січня 2005 року приватним нотаріусом Бичковою Т.Д. на підставі договору застави № 679 від 25 лютого 2000, архівний номер: 2319478 KIEV22797, архівна дата: 13 березня 2000 року, дата виникнення: 13 березня 2000 року, № реєстра: 66657-870. внутр. № 7 501662E24F12А332645. Як вбачається з інформації про обидва обтяження, вказані обтяження на спірну квартиру були накладені за борги «Київводоканал» Державне комунальне об`єднання водопровідно-каналізаційного господарства. При цьому, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно не вбачається зареєстроване за відповідачем речове право на спірну квартиру. Як свідчать надані позивачкою письмові докази, спірна квартира належить на праві спільної часткової власності позивачці, її синам та покійному чоловікові. Для позивачки отримана інформація стала повного несподіванкою, оскільки під час набуття права власності на спірну квартиру у 2008 році наведені вище обтяження на спірну квартиру вже існували, проте ні позивачку, ні її чоловіка, як співвласників спірної квартири ніхто не повідомляв про них і існування обтяжень не перешкодило зареєструвати за позивачкою, її чоловіком та синами право власності на спірну квартиру. Не дивлячись на те, що обтяження не стосуються обов`язків позивачки та інших співвласників спірної квартири, їх існування впливає на законні права позивачки, зокрема, можливість успадкувати після смерті чоловіка право на 1/5 частину спірної квартири, в інший спосіб розпорядитись своєю власністю. На адвокатський запит представника позивачки до відповідача по питанню надання належним чином завірених копій документів, що стали підставою для накладення обтяжень, відповідачем було надано відповідь, що відповідач не володіє інформацією щодо накладення арешту та заборони на спірну квартиру. На адвокатський запит представника позивачки до першої київської державної нотаріальної контори, якою було зареєстровано арешт спірної квартири у 2004 році, було отримано копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20 березня 2002 року серії АА № винесену державним виконавцем Дніпровського районного управління юстиції, що стала підставою накладення арешту на спірну квартиру. З вказаної постанови вбачається, що на примусовому виконанні у Дніпровському районному управлінні юстиції перебувало виконавче провадження на підставі наказів Господарського суду міста Києва про стягнення з відповідача на користь Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» 2 706 953 грн. 10 коп. Доказом правонаступництва між відповідачем та боржником у вказаному виконавчому провадженні є один і той самий код ЄДРПОУ - 03327664. З наведеного є очевидно, що арешт, як обтяження на спірну квартиру було накладено за зобов`язаннями відповідача, як колишнього власника чи балансоутримувача спірної квартири. Чи були погашенні борги відповідачем перед Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» в сумі 2706953 грн. 10 коп. позивачці невідомо. З наданої відповідачем представнику позивачки відповіді на адвокатський запит вбачається, що відповідач не володіє інформацією щодо накладення арешту та заборони на спірну квартиру. На адвокатський запит представника позивачки до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві щодо надання інформації та копій документів виконавчого провадження у рамках якого на спірну квартиру було накладено арешт було отримано відповідь від 20 листопада 2024 року, з якої вбачається, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень постанову від 20 березня 2002 року щодо стягнення боргу з [PERSON] не вдалось ідентифікувати. Зазначене виконавче провадження знищено за закінченням строків зберігання. Позивачці роз 'яснено право звернутись до суду з позовом про зняття арешту з спірної квартири. Тобто, виконавче провадження щодо стягнення з відповідача боргу в рамках якого було накладено арешт на спірну квартиру на виконанні в органі ДВС не перебуває. Не дивлячись на зазначене, ні позивач, ні інші співвласники спірної квартири, що набули право власності на неї у 2008 році, не мають будь - якого відношення до зобов`язань відповідача, які виникли ще у 2001 році. З метою з`ясування обставин накладеної приватним нотаріусом Бочковою Т.Д. на підставі договору застави № 679 від 25 лютого 2000 року заборони на спірну квартиру, представником позивачки було направлено адвокатський запит до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) по питанню здійснення нотаріальної діяльності приватним нотаріусом Бичковою Тамілою Дмитрівною. Відповіддю Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) представника позивачки було повідомлено, що приватний нотаріус Бичкова Таміла Дмитрівна у 2015 році припинила нотаріальну діяльність, та відповідно до акту приймання-передавання документів від 27 серпня 2015 року документи нотаріального діловодства та архів приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бичкової Т.Д. передано до Київського державного нотаріального архіву. У зв`язку з отриманою інформацією, представником позивачки було направлено адвокатський запит до Київського державного нотаріального архіву з метою отримання копії договору застави № 679 від 25 лютого 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Бичковою Т.Д. на підставі якого нотаріусом було зареєстровано заборону на відчуження спірної квартири. Відповіддю від 29 листопада 2024 року представнику позивачки було повідомлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бичковою Т.Д. передано на державне відповідальне зберігання до Київського державного нотаріального архіву документів нотаріального діловодства та архіву за період з 1998- 2015 роки. Проте представнику позивачки було відмовлено у наданні копії договору застави № 679 від 25 лютого 2000 року у зв`язку з обмеженим колом осіб, які мають доступ до нотаріальної таємниці. У зв`язку з наведеною обставиною разом із позовною заяво позивачкою подається до суду клопотання про витребування письмових доказів по справі, а саме договору застави № 679 від 25 лютого 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Бичковою Т.Д. на підставі якого нотаріусом було зареєстровано заборону на відчуження спірної квартири, з метою з`ясування обставин укладення договору та відношення до договору застави співвласників спірної квартири. Так як у позасудовому порядку позивачка позбавлена можливості скасувати обтяження спірної квартири, тому для захисту свого порушеного права вона звертається до суду. Посилаючись на викладене позивач просила: зняти (скасувати) арешти з квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 1449080, зареєстрований 08 листопада 2004 року першою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови б/н від 20 березня 2002 року, відділу державної виконавчої служби Дніпровського РУ юстиції, архівний номер: 422788 KIEV, архівна дата: 28 березня 2002, дата виникнення: 28 березня 2002, № реєстру: 3-414, внутр. № 6801 163 D24F32F04556, КОМЕНТАР: вх. 1541; зняти (скасувати) заборону на відчуження квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 1603836. зареєстровану 13 січня 2005 року приватним нотаріусом Бичковою Т.Д. на підставі договору застави № 679 від 25 лютого 2000, архівний номер: 2319478 KIEV22797, архівна дата: 13 березня 2000 року, дата виникнення: 13 березня 2000 року, № реєстру: 66657-870, внутр.№7501662Е24Р12А332645. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Галась І.А. від 28 січня 2025 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання. 14.04.2025 року представник Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» подав відзив на позовну заяву, зазначаючи про безпідставність заявлених вимог. Додатково представник зазначив наступне. Звертаючись із позовом про звільнення спадкового майна з під-арешту адвокат [PERSON] , діючи як представник позивача [PERSON] , стверджує, що позивачка є спадкоємицею після померлого [PERSON] , як співвласника квартири [ADDRESS] , з яким вона перебувала у шлюбі і є дружиною, та обмежена у праві реалізації свого спадкового права, з підстав виявленого обтяження на зазначену квартиру, при отриманні витягу з відповідного державного реєстру. Слід зазначити, що для набуття будь-якого права в передбаченому законом порядку, в тому числі і в порядку спадкування, у склад спадщини спадкодавця повинно входити ті права та обов`язки спадкодавця, які він мав на час своєї смерті, тобто на час відкриття спадщини. В свою чергу, на підтвердження реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , стороною позивача надано копію свідоцтва про право власності на житло від 11.12.2008 видане Відділом приватизації Деснянської районної у м. Києві Держадміністрації, згідно до якого право власності на вище визначену квартиру, як на об`єкт право спільної власності оформлено на ім`я [PERSON] , та членів його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних долях згідно з розпорядженням від 11.12.2008 № 2219. Але, на час звернення із позовом, тобто на 20.01.2025 позивачем не подано жодного доказу того, що реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] , не змінилася, і таке право власності за реєстраційними даними щодо заявленого об`єкту нерухомого майна також не змінилося, не вибуло з прав власності зазначених у свідоцтві осіб, не змінило своїх характеристик, та інше, і обліковується саме за зазначеними у свідоцтві про право власності на житло від 11.12.2008, особами, а саме за [PERSON] , та членами його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Відповідно до інформаційної довідки 422472767 від 13.04.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відсутня інформація про підтвердження власності на нерухоме майно щодо якого виник спір про набуття у власність. Натомість, позивачем у письмовий доказ до позовної заяви додано лише інформаційну довідку КП КМР «КМ БТІ» за №36968 від 18.12.2023 за змістом якої встановлено зареєстровано право власності на 1/5 частину квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Час видачі довідки також не може підтверджувати факти станом на дату подачі позовної заяви, або розумного періоду часу зібрання доказів на передодні дати звернення до суду з позовною заявою [PERSON] . Так, порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України "Про нотаріат", який регулює виниклі по справі правовідносини у редакції, що діяла на момент їх виникнення у зв`язку із відкриттям спадщини і звернення позивача до нотаріуса із заявою про відкриття спадщини. Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Згідно зі ст. 46 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Таким чином, у разі якщо виходити із зареєстрованої у Спадковому реєстрі спадкової справи № 1431/2023, підставою для звернення із позовом [PERSON] повинна бути постанова нотаріуса з якою можливо було б встановити або рішення про зупинення або відкладення рішення про видачу свідоцтва про право на спадщину на ім`я позивача, або постанову про відмову у видачі такого свідоцтва. Слід зазначити, що лист від 06.12.2024 № 5503/01-16 П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори не містить правового визначення щодо підстав не видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці, так як поняття нотаріальних дій «затримання» не визначено станом на сьогодні чинним законодавством України. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Як визначено п. 4.18 Глави 10 Розділу ІІ Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від22.02.2012 №296/5 (в редакції Порядку на дату звернення з позовною заявою) якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.03.2002 серія АА № 857011 винесеної відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції відсутня інформація, що арешт на квартиру [ADDRESS] накладено судовими чи слідчими органами. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку. Також, відповідно до п. 4.17 Глави 10 Розділу ІІ Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від22.02.2012 №296/5 (в редакції Порядку на дату звернення з позовною заявою) у разі наявності заборони нотаріус письмово повідомляє кредитора про те, що спадкоємцям боржника видано свідоцтво про право на спадщину. Станом на сьогодні та у зв`язку із внесеними змінами до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.20212 №296/5, пунктом 4.20 Глави 10 Розділу ІІ даного Порядку визначено, що якщо на спадкове майно накладено арешт, видача свідоцтва про право на спадщину зупиняється до зняття арешту. Також, відповідно до п. 4.19 Глави 10 Розділу ІІ Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (в редакції Порядку на сьогодні) визначено, що за наявності заборони відчуження або обтяження іпотекою житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості нотаріус видає свідоцтво про право на спадщину та протягом двох робочих днів письмово повідомляє про це кредитора (відповідний податковий орган). Як вбачається із доданих доказів до позовної заяви, жодної постанови нотаріуса ні на час звернення із позовом, ні на час підготовчого провадження, як про рішення яке б підтвердило обмеження, невизнання або порушення права позивача на спадкування, не долучено, а тому таке звернення із позовом є передчасним, так як жодного рішення яке б надало право на захист свого права позивачем не доведено. Слід окремо зазначити, що станом на сьогодні ПрАТ «АК «Київводоканал», яке є правонаступником ДКО «Київводоканал», немає заборгованості перед АЕК «Київенерго» згідно наказів Господарського суду міста Києва від 20.11.2001 за № 17/362, 17/363, 17/368 та 17/405, що в свою чергу свідчить інформація Єдиного реєстру боржників та Автоматизована система виконавчого провадження. Виходячи з факту відсутності у ПрАТ «АК «Київводоканал» заборгованості у виконавчому провадженні, яке мало місце згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.03.2002 серія АА № 857011 винесеної відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції, органом державної виконавчої служби та державним виконавцем повинні були здійснені дії щодо завершення виконавчого провадження та скасування заходів примусового виконання рішення суду, в тому числі і зняти арешт з квартири [ADDRESS] . Так як, право власності на квартиру [ADDRESS] перейшло від ПрАТ «АК «Київводоканал» до [PERSON] та його членів сім`ї - 11.12.2008, після виникнення арешту на визначену квартиру (20.03.2002 - дата постанови державного виконавця), ПрАТ «АК «Київводоканал» не могло порушити охоронювані права власника майна [PERSON] і в свою чергу не може бути відповідачем за вимогами про зняття арешту з нерухомого майна, як про це викладено у висновках Верховного Суду. Станом на сьогодні нерухоме майно у вигляді квартири [ADDRESS] не перебуває у власності ПрАТ «АК «Київводоканал», відповідно відновити порушені права позивача [PERSON] товариство немає змоги, а за дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби в силу закону ПрАТ «АК «Київводоканал» не несе відповідальності. Також слід зазначити, що позовна заява [PERSON] не містить письмових доказів, що нотаріусом відмовлено чи зупинені дії у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо квартири [ADDRESS] саме за фактом наявності заборони на відчуження відповідно до договору застави від 25.02.2000 за № 679. Таким чином, у сукупності всіх доказів в межах заявлених вимог не вбачається підтвердження порушення прав позивача, або невизнання чи оспорення її прав та інтересів зі сторони ПрАТ «АК «Київводоканал». Щодо договору застави від 25.02.2000 за № 679, ПрАТ «АК «Київводоканал» не може надати будь-які пояснення та доводи, так як за плином часу і при реорганізації ДКО «Київводоканал» документи могли не передаватися або є знищеними за закінченням строку зберігання, що раніше повідомлялося [PERSON] листом від 23.10.2024 за №4505/18/36/02-24. 14.04.2025 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якій просила задовольнити вимоги позову в повному обсязі. На виконання вимог ухвали суду П`ятнадцятою Київською державною нотаріальною конторою було надано копію спадкової справи, відкритою після смерті [PERSON] , Київським державним нотаріальним архівом копію Договору застави від 25 лютого 2000 року. Підготовче провадження у справі закрито 14 квітня 2025 року. Протягом судового розгляду спору представник позивача вимоги позову підтримала в повному обсязі і просила їх задовольнити, представник Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 25 лютого 2000 року на підставі договору застави, укладеного між Комерційним банком сприяння розвитку міського господарства та підприємства «Хрещатик» (заставодержатель) та Державним комунальним об`єднанням водопровідно - каналізаційного господарства «Київводоканал» (заставодавець) квартира [ADDRESS] була передана в заставу. Як зазначено в договорі, право власності на квартиру належить застоводавця на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 02 вересня 1999 року серії КВ за номером 35010 . Постановою державного виконавця ВДВС Дніпровського районного управління юстиції м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20 березня 2002 року в порядку виконання Наказів № 17/362, 17/363, 17/268, 17/405 виданих 20.11.2001 року Господарським судом міста Києва про стягнення заборгованості з ДКО «Київводоканал» на користь АЕК «Київенерго» було накладено арешт на все майно ДКО «Київводоканал», в тому числі квартиру [ADDRESS] . Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 11 грудня 2008 року, виданого Відділом приватизації Деснянської районної у м. Києві держадміністрації, квартира [ADDRESS] передана у власність [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках. [INFO] [PERSON] помер. П`ятнадцятою Київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу № 1431/2023 після смерті [PERSON] за заявою спадкоємця [PERSON] , яка своєю заявою прийняла спадщину. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подали заяви про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] . 06 грудня 2024 року державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори своїм листом було повідомлено позивачці про затримку у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частину спірної квартири після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що на спірну квартиру існують два обтяження - арешт та заборона відчуження. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ч.ч.1,5,6,7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до cт.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно з ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Пунктами 1,2 постанови №5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст.13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. За ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач, яка є спадкоємцем померлого та співвласником квартири має перешкоди в оформленні спадщини. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Згідно із ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Арешт майна має тимчасовий характер і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення ст.3 Конституції України, ст. 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Щодо вимоги позову про скасування заборони на відчуження квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 1603836. зареєстровану 13 січня 2005 року приватним нотаріусом Бичковою Т.Д. на підставі договору застави № 679 від 25 лютого 2000, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до вимог ст.. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до вимог ст.. 573 ЦК України, заставою може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому. Відповідно до вимог ст.. 574 ЦК України, застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 4 ст. 577 ЦК України моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором (ч. 2 ст. 586 ЦК України). Іншого в договорі не зазначено. Згідно зі ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених у законі, майно або майнові права, що становлять предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу й у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу. Стороною позивача вимог про розірвання договору застави не заявлено, а інформація про припинення чинності даного правочину відсутня. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: partial