Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

Представниця Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Захарова Катерина Романівна звернулася до Теофіпольського районного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором з ціною позову 88\~450,03 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13.04.2022 між Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем [PERSON] укладено шляхом ознайомлення з умовами кредитування та підписання цифровим власноручним підписом особи (на планшеті) паспорта кредиту і заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг кредитний договір, за умовами якого відповідачу відкрито відновлювальну кредитну лінію з розміром кредитного ліміту до 200\~000 грн зі строком кредитування 12 місяців з пролонгацією та з процентною ставкою 42,0% річних, на підставі якого відповідач отримав платіжний інструмент кредитну картку № [NUMBER] зі строком дії 03/26, тип «Універсальна», а також згодом відповідач отримав кредитну картку №\~ [NUMBER] зі строком дії 01/27, тип «Універсальна GOLD» з процентною ставкою 40,8% річних, користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом, проте припинив повертати своєчасно грошові кошти. В порушення вимог ст. 1054 ЦК України, отримавши грошові кошти у користування, відповідач не повернув кредитодавцю кредит та відсотки шляхом внесення коштів в розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, не виконавши свої зобов`язання за кредитним договором, порушив умови договору кредитування, унаслідок чого позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 88\~450,03 грн, у тому числі 85\~487,67 грн заборгованості за тілом кредиту та 2962,36 грн заборгованості за простроченими відсотками. Ухвалою судді Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 21.05.2025 провадження у справі відкрито, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, справу призначено до розгляду по суті на 15:30 год 17.06.2025, встановлено учасникам строк для подання заяв по суті справи. У зв`язку з перебуванням головуючої у відпустці судове засідання відкладено на 01.07.2025. 26.06.2025 представниця позивача Шпиляєва Н.В. подала до суду клопотання про участь в судових засіданнях у справі в режимі відеоконференції із використанням власних технічних засобів, зазначене клопотання ухвалою суду від 01.07.2025 задоволено. У судове засідання, призначене на 14:20 год 01.07.2025, з`явилась представник позивача Шпиляєва Н.В. у режимі відеоконференції, підтримала позовні вимоги в повному обсязі, не заперечила проти ухвалення судом заочного рішення. З метою реалізації права відповідача на захист у судовому засіданні оголошено перерву до 15:00 год 16.07.2025, здійснено повторний виклик відповідача. Відповідач [PERSON] у судові засідання, призначені на 01.07.2025, 16.07.2025 не з`явився, заяв про відкладення судового засідання не подав, про наявність поважних причин неявки в судові засідання не повідомив, відзиву від відповідача до суду не надійшло. Ухвала суду про відкриття провадження та призначення справи до розгляду, судові повістки на 01.07.2025, 16.07.2025 повернуті на адресу суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. На підставі положень п.\~3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи судом. У судовому\~засіданні 16.07.2025\~представниця позивача\~Шпиляєва Н.В.\~підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, позиції представника позивача, яка не заперечила проти розгляду справи за вказаної явки осіб та ухвалення судом заочного рішення, суд постановляє судове засідання провести за встановленої явки осіб без участі відповідача, належним чином повідомленого про дату, час, місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без поважних причин та повідомлення причин неявки, не подав відзив, в порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Із урахуванням фактичних обставин справи, змісту позовних вимог, позицій сторін та їх представників, викладених у заявах по суті справи, наявних у матеріалах справи, суд доходить висновку про наявність такого, що підлягає судовому розгляду, спору між сторонами, що виник з відносин договору кредиту. При вирішенні питання про наявність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів, зазначених у позові, суд, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши правову позицію сторін, висловлену у наявних у справі заявах по суті справи (у позові), виходячи із змісту спірних правовідносин, встановив такі фактичні обставини справи. 13.04.2022 між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачу відкрито відновлювальну кредитну лінію з розміром кредитного ліміту до 200\~000 грн зі строком кредитування 12 місяців з пролонгацією та з процентною ставкою 42,0% річних, на підставі якого відповідач отримав платіжний інструмент кредитну картку № [NUMBER] зі строком дії 03/26, тип «Універсальна», а також згодом відповідач отримав кредитну картку №\~ [NUMBER] зі строком дії 01/27, тип «Універсальна GOLD» з процентною ставкою 40,8% річних, зі встановленим мінімальним обов`язковим платежем на підставі п. 1.4. договору, а також процентами від суми неповернутого в строк кредиту в розмірі 60%, що підтверджується копією заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг, підписаної цифровим власноручним підписом [PERSON] (а.с. 25-36). Як вбачається із довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк» за вих. №\~0000004336996531 від 23.04.2025, відповідач [PERSON] підписав кредитний договір №\~б/н та отримав платіжні інструменти кредитну картку №\~ [NUMBER] (відкрито 13.04.2022, термін дії 03/26) та № [NUMBER] (відкрито 20.01.2023, термін дії 01/27) (а.с. 24). Відповідно до вимог ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. 13.04.2022 між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір шляхом ознайомлення з умовами кредитування та підписання цифровим власноручним підписом особи (на планшеті) паспорта кредиту і заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до пунктів 6, 7, 8, 9 Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України, затвердженого Постановою Національного банку України від 13.12.2019 № 151 (чинного на час укладення кредитного договору, втратило чинність з 31.12.2023 на підставі Постанови Національного банку України № 172 від 20.12.2023), цифровий власноручний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та прирівнюється до власноручного підпису в разі дотримання норм цього Положення. Використання цифрового власноручного підпису клієнтом банку не вимагає наявності попередньо укладеного договору між банком та клієнтом. Банк самостійно визначає технологію створення електронних документів, які клієнт підписує цифровим власноручним підписом, та забезпечує дотримання вимог цього Положення. Банк має право застосовувати процедури фото та/або відеофіксації, інші процедури з метою документування та контролю за процесом підписання документа клієнтом з використанням цифрового власноручного підпису. Застосування зазначених процедур повинно здійснюватися за умови попередньо отриманої згоди клієнта. Таким чином, матеріалами справи підтверджено та судом встановлено факт укладення 13.04.2022 кредитного договору між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] і отримання ним у своє розпорядження платіжних інструментів кредитних карток № 5168755474005283 (відкрито 13.04.2022, термін дії 03/26) та № [NUMBER] (відкрито 20.01.2023, термін дії 01/27) з визначеним кредитним лімітом. Відповідно до пункту 1.4. кредитного договору № б/н від 13.04.2022, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту. У період з 13.04.2022 по 04.07.2023 за кредитною карткою № [NUMBER] змінювався кредитний ліміт, а саме: 13.04.2022 встановлено кредитний ліміт в розмірі 00,00 грн, 20.01.2023 встановлено кредитний ліміт в розмірі 75\~000,00 грн, 05.02.2023 встановлено кредитний ліміт в розмірі 100\~000,00 грн, 04.07.2023 встановлено кредитний ліміт в розмірі 00,00 грн, що вбачається із довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк» 23.04.2025 за реєстровим номером 0000004336996556 (а.с. 23). Із виписки за договором б/н від 13.04.2022 за період з 13.04.2022 по 23.04.2025 вбачається, що у період з 19.06.2022 по 01.04.2025 [PERSON] користувався кредитними картками № 5168755474005283 та № 5363542092522540, у різні проміжки часу повертав кредитні кошти, проте хоч і поповнював кредитну картку грошовими коштами на різні суми, проте станом на 23.04.2025 баланс кредитної картки від`ємний і становив -88\~450,03 грн (а.с. 20-22). Зазначене свідчить, що позикодавець АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання перед [PERSON] , взяті на себе за кредитним договором б/н від 13.04.2022, з надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, виконав у повному обсязі, грошові кошти, що є предметом кредитного договору, було передано відповідачу у власність шляхом надання можливості користуватись кредитним лімітом платіжних інструментів кредитних карток №\~5168755474005283 та № 5363542092522540. Проте згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № б/н від 13.04.2022, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та клієнтом [PERSON] , за період користування кредитною карткою з 13.04.2022 по 21.04.2025 (а.с. 14-19), заборгованість [PERSON] перед кредитодавцем складає 88\~450,03 грн, з яких 85\~487,67 грн заборгованості за тілом кредиту та 2962,36 грн заборгованості за простроченими процентами. Таким чином, матеріалами справи підтверджено та судом встановлено факт користування [PERSON] кредитними картками № [NUMBER] та №\~ [NUMBER] (зі встановленим кредитним лімітом) у період з 19.06.2022 по 01.04.2025 та фактичне отримання ним грошових коштів у власність на підставі укладеного 13.04.2022 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На вимогу ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Таким чином, враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів в будь-яких час. Статтею 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 2.1.1.3.5. кредитного договору № б/н від 13.04.2022, сторони узгодили, що в разі порушення Клієнтом зобов`язань з погашення заборгованості по кредиту протягом 180-ти днів з моменту виникнення таких порушень, на підставі ст.ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України терміном повернення кредиту встановлюється 180-й день з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту. На 180-й день з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язаний повернути банку кредит, проценти за користування кредитом, неустойку та виконати інші зобов`язання за договором у повному обсязі. Тобто, терміном повернення кредиту встановлено 180-й день з моменту порушення зобов`язань відповідачем з повернення кредиту. Разом з\~тим,\~як встановлено\~судом,\~відповідач [PERSON] \~не виконав\~у встановлений\~договором строк\~свого обов`язку\~із повернення\~грошових коштів,\~отриманих ним\~за умовами\~кредитного договору\~від 13.04.2022,\~внаслідок чого\~у нього\~виникла заборгованість\~перед АТ\~КБ «ПриватБанк»\~у розмірі\~88\~450,03 грн, з яких 85\~487,67 грн заборгованості за тілом кредиту та 2962,36 грн заборгованості за нарахованими процентами. Неправильності здійсненого позивачем розрахунку розміру заборгованості суд не виявив, а відповідач не довів. Зазначені обставини повністю підтверджено наданими позивачем доказами та не спростовано відповідачем. На підставі ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частинами 1, 2, 3, 4 та пунктом 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відтак, судом встановлено, що права позивача на повернення позичальником кредиту та сплату ним процентів дійсно порушено відповідачем, а тому вони підлягають судовому захисту шляхом задоволення позову. Захист прав позивача шляхом стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 13.04.2022 у розмірі 88\~450 (вісімдесят вісім тисяч чотириста п`ятдесят) гривень 03 (три) копійки, з яких: 85\~487 (вісімдесят п`ять тисяч чотириста вісімдесят сім) гривень 67 (шістдесят сім) копійок становить заборгованість за основною сумою боргу (по тілу кредиту) та 2962 (дві тисячі дев`ятсот шістдесят дві) гривні 36 (тридцять шість) копійок становить заборгованість за нарахованими процентами, є достатнім та ефективним способом захисту порушеного права. Щодо питання про розподіл судових витрат, яке підлягає вирішенню відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України при ухваленні рішення, то у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати у виді сплаченого при зверненні до суду судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі\~наведеного та\~

Outcome: approved