Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Адвокат Новікова Надія Іванівна в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні, розпорядженні майном та виселення особи. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина. Спадкоємцем [PERSON] є його син [PERSON] . 23.12.2022 позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] . Наразі власником зазначеної квартири є позивач. Він мав намір її продати, однак дізнався, що у вказаній квартирі декілька років проживає відповідач, яка була співмешканкою померлого [PERSON] . Відповідач продовжує постійно проживати у зазначеній квартирі, уникає вирішення питання в досудовому порядку та проживає у квартирі проти волі позивача. [PERSON] на праві власності має квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , де вона і зареєстрована. Просила усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном [PERSON] та виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житла, стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 26000 грн. та судовий збір у розмірі 1073, 60 грн. 23.11.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 07.02.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. 25.07.2024 закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено зазначену цивільну справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористалася. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона жила в квартирі [ADDRESS] з 1960 року по 1985. В квартирі № 48 за цією ж адресою жила жінка Тетяна. Вона жила в квартирі разом з [PERSON] . Зараз ця жінка також живе в цій квартирі. [PERSON] помер [INFO] . Вона знає від [PERSON] , що у [PERSON] є власна квартира на просп. Науки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що раніше жила у буд. [ADDRESS]. Знайома з [PERSON] з шести років. Він працював двірником приблизно два - три роки назад. Він помер, після смерті залишилася квартира [ADDRESS] шлях. У нього залишився єдиний спадкоємець - син. В квартирі № 48 живе жінка [PERSON] , вона займалася похованням [PERSON] . За життя [PERSON] . [PERSON] жила з ним у квартирі приблизно 10 років. Син і чоловік [PERSON] жили у квартирі по просп. Науки. [PERSON] повідомила [PERSON] про смерть батька приблизно через півроку. Мати [PERSON] не змогла потрапити у квартиру. [PERSON] зараз живе в квартирі [ADDRESS] шлях. Представник позивача підтримала заявлений позов, підтвердила доводи, викладені у позовній заяві. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 07.09.2023 №345568323 [PERSON] є власником квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] з 26.09.1995 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 23.12.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Камінською І.М. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У статті першій Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Згідно ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ч. 1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Відповідно до ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 310 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Згідно зі статтею 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. За ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 ЦК Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зі свідчень свідків встановлено, що відповідач проживає у спірній квартирі довгий час, оскільки вселилась в неї за згодою померлого [PERSON] , з яким вона спільно проживала і який був власником квартири. Оскільки батько позивача [PERSON] помер [INFO] , то у відповідачки [PERSON] припинилось право користування цією квартирою, оскільки вона проживала в спірній квартирі за згодою попереднього власника цієї квартири. Позивач своєї згоди на проживання відповідачки у спірній квартирі не надавав. Судом встановлено та було підтверджено свідками, що відповідач проживає в спірній квартирі за відсутності згоди позивача, який не може потрапити до житла, яке належить йому на праві приватної власності. Наведене свідчить про те, що відповідач порушує прав позивача щодо користування та розпорядження спірною квартирою, оскільки вона не має права користуватись цією квартирою для проживання. При цьому суд враховує, відповідач має інше житло для проживання, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає виселення відповідачки з квартири, яка належить йому на праві власності і у якої немає законних підстав для проживання в цій квартирі, оскільки саме у такий спосіб можуть бути усунуті перешкоди законному власнику у користуванні житлом. Аналізуючи обставини, встановлені у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України позивачу за рахунок відповідача відшкодовуються судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. в повному обсязі, оскільки позов задоволено в повному обсязі.

Outcome: approved