Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

У березні 2025 року [PERSON] звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав стосовно їх неповнолітньої доньки [PERSON] та малолітньої доньки [PERSON] . Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач та відповідач з 24 квітня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , та малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що з 23 березня 2022 року він перебував у лавах ЗСУ, брав активну участь у бойових діях. Діти проживали разом з відповідачкою, позивач перераховував їй кошти на картковий рахунок на утримання дітей. У вересні 2022 року відповідач залишила дітей, забрала всі кошти і почала проживати окремо від сім`ї. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15.02.2023 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 10.04.2023 року визначено місце проживання дітей з батьком. Судовим наказом Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25.07.2024 з відповідачки стягнуто аліменти на користь позивача на утримання дітей. Однак відповідачка не сплачує аліменти на утримання дітей, матеріальної допомоги не надає, у зв`язку з чим за нею обліковується заборгованість зі сплати аліментів. Позивач повідомляє, що, незважаючи на таке ставлення відповідачки до свої материнських обов`язків він ніколи не заперечував проти її зустрічей з дітьми і намагався виховувати дітей так, щоб у них не виникало негативного ставлення до матері. Водночас, відповідач повністю відсторонилась від виховання, утримання та забезпечення дітей, не цікавиться їхніми успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечує необхідним харчуванням, не надає дітям доступ до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не створює умов для отримання ними освіти, чим створює умови, які шкодять інтересам дітей. На думку позивача, ці обставини свідчать про наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав. Вказане твердження він обґрунтовує з посиланням на приписи ст. 155 СК України, згідно з якою батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Також позивач посилається на п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, відповідно до якого мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження на 09.04.2025. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2025 року, витребувано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дітей. Розгляд справи відкладено на 08.05.2025. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 травня 2025 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. Розгляд справи відкладено на 09.06.2025. 23.05.2025 до суду надійшов висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено її до розгляду по суті на 07.07.2025. Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги позову з підстав, що викладені у ньому, просив його задовольнити. Пояснив суду, що підставою його звернення до суду з цим позову стало те, що під час його перебування на службі в ЗСУ у іншому регіоні держави, відповідачка залишила дітей та пішла проживати окремо. Через тиждень вона з`явилась вдома, не пояснила де була. Він повідомив позивачці про те, що діти будуть проживати з ним. Відповідачка приблизно через місяць забрала свої речі з їхнього спільного помешкання. Позивач перевівся по службі ближче до Фастова, отримав висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дітей з ним та навесні 2023 звільнився з військової служби за сімейними обставинами. Восени 2024 року, у зв`язку зі зміною законодавства, його знову мобілізовано. На теперішній час позивач проходить службу у [INFO] . Також повідомив суду про те, що на теперішній час вирішується питання про направлення його до зони виконання бойових завдань. У зв`язку з цим позивач вважає необхідним позбавити відповідачку батьківських прав, оскільки не хоче бачити своїх дітей на війні, яких у такому разі йому доведеться забрати із собою, бо родичів чи близьких людей, які б доглядали дітей без нього, він не має. Також додав, що краще нехай діти будуть влаштовані у дитячий будинок, аніж житимуть з такою мамою. На запитання суду повідомив, що, на його думку, відповідачці все одно до дітей, вона ніякого інтересу до них не проявляє, телефонує лише тоді, коли просить за їхнього посередництва гроші у позивача. Позивач висловив думку про те, що після позбавлення відповідачки батьківських прав він зможе не давати їй більше грошей. Також він переживає про те, щоб у майбутньому відповідачка, яка на теперішній час веде аморальний спосіб життя, не вимагала від їхніх дітей її утримувати. Також на запитання суду зазначив, що така поведінка у діях відповідачки прослідковувалась і до 2022 року, проте завдяки його активним діям (він їй телефонував, сварив) вона поверталась додому. Позивач вважає відповідачку соціально неблагополучною особою. Вказав, що відповідачка телефонує дітям час від часу приблизно 1-2 рази на місяць, питає як у них справи, розказує як у неї все погано. Діти повідомляли йому, що мати телефонує їм напідпитку. Вони навчились розпізнавати такий її стан. Гроші вже майже не просить. Вона обіцяє дітям приїхати, але не приїздить. Старша донька все розуміє, а молодша чекає маму. Діти не просять його влаштувати з матір`ю зустріч. Сам він ніколи не вчиняв ніяких дій для налагодження спілкування дітей з матір`ю, оскільки не знає як її знайти. Вона постійно змінює номери телефону. Діти ніколи йому не повідомляли про те, що відповідачка їм погрожує чи вчиняє протиправні дії стосовно них. Діти ніколи не просили у нього захисту від матері та не повідомляли, що вони її бояться. Коли відповідачка телефонує дітям, вони не лякаються, поводяться емоційно рівно. Також позивач повідомив суду про те, що в той час, коли він перебував на службі, відповідачка приходила додому, брала дітей з собою у якесь помешкання, де тимчасово перебувала, там їх годувала та спілкувалась з ними. Діти повідомляли, що в цьому помешкання був якийсь дядько. На запитання суду позивач вказав, що спочатку не мав наміру розлучатись. В подальшому побачив, що за два роки поведінка відповідачки не змінилась, вона все менше з`являється у житті дітей, тому прийняв таке рішення. Позивач впевнений, що відповідачка не змінить своє ставлення до дітей, оскільки вона веде розгульний спосіб життя. Позивач вважає, що позбавленням батьківських прав він змусить відповідачку виконувати свої материнські обов`язки, оскільки бажає, щоб вона спробувала виховувати їхніх дітей і брати участь у їхньому житті, бо інші способи не допомагають цього домогтись. На запитання суду повідомив, що, йому здається, що діти хочуть спілкуватись з мамою, беруть телефон, коли вона їм телефонує, не просять її заблокувати. Діти зараз з ним у безпечному середовищі. Мама пасивна і не загрожує дітям. Відповідач у судове засідання не з`явилася вдруге, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Водночас надіслана судом на адресу відповідача кореспонденція повернулася до суду без вручення з відміткою уповноваженого працівника Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Заяви, клопотання, заперечення до суду не подала. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області Небрат Н.В. у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Пояснила про те, що про ситуацію у цій сім`ї органу відомо. Орган був залучений до розгляду справи щодо визначення місця проживання дітей. Під час перевірки обставин, що склались у цій сім`ї з`ясували, що мати залишала дітей такого віку самих без нагляду на весь день. Вони самі збирались та добирались до школи. Мама їх зранку будила, але не доглядала так, як це повинна робити мама. Вона нічого не робила для того щоб убезпечити дітей, не контролювала їхній процес навчання. Все, що встигав, контролював батько. Також батько забезпечував всі потреби дітей. З відповідачкою була проведена бесіда, у ході якої вона повідомила про те, що пішла від чоловіка; не працює; до того, що він забрав дітей проживати разом з ним, вона ставилась спокійно, написала нотаріальну відмову від материнських прав. Органу відомо про те, що відповідачка іноді спілкується з дітьми. Умови її проживання «не дуже». Вона повідомила органу, що на теперішній час не має грошей, тому не має можливості допомагати дітям. Коли влаштується на роботу, тоді буде їм допомагати. На теперішній час позивач здійснив поліпшення умов проживання дітей, провівши ремонтні роботи у їхньому помешканні. Під час бесіди з дітьми Орган встановив, що мати телефонує дітям 1-2 рази на місяць, говорить більше про себе, не питає про дітей. Діти хочуть зателефонувати мамі, але її телефон переважно відключений. Подарунків чи грошей дітям відповідачка не надає, не цікавиться їхнім життям. Представник органу вважає таку поведінку відповідачки як несвідомої матері достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав. На запитання суду представник Органу повідомила, що позбавлення відповідачки батьківських прав ніяк не покращить існуюче становище дітей, напевно, навіть погіршить. Водночас застосування такого заходу, на її думку, може убезпечити дітей від того, що мати захоче їх забрати жити до себе. Зараз відповідачка таких дій не вчиняє, але теоретично це можливо. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , пояснив, що відповідачка є його племінницею. З нею він не має ніяких стосунків протягом кількох років. Вона поводила себе погано, створювала дискомфорт його матері (бабі відповідачки), поки там проживала. За це свідок трохи ображений на неї, але суду буде свідчити по совісті та об`єктивно. Він вважає, що відповідачка не заслуговує бути матір`ю, оскільки поводиться негативно і зробила багато поганих речей. Як приклад навів випадок, коли позивач перебував на фронті, а діти постійно знаходились у онкохворої баби (матері свідка). Мати свідка померла у 2023 році і з цього часу він відповідачку не бачив. За попередній період повідомив, що вона курила у квартирі, водила чоловіків, дітей належно не доглядала, кудись дівала гроші, діти голодали, продукти пропадали, квартиру вона не прибирала. На запитання суду повідомив, що дітям вона не шкодить, не погрожує. Діти на неї не скаржились. Знає, що діти сумують за матір`ю, особлива молодша. Про це діти говорили йому особисто навесні 2025. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , повідомила суду, що вона є кумою сторін у справі. З позивачем у неї добрі стосунки, а з відповідачкою вона давно не бачилась, не знає де вона. Їй відомо, що відповідачка не проживає з дітьми, не виховує їх, не виконує материнські обов`язки. Також знає, що вона раніше кодувалась від алкогольної залежності. На запитання суду свідок пояснила, що бачиться з дітьми позивача декілька разів на тиждень. Тему розмови про матір з дітьми не піднімає, бо ця тема для них болюча. Для всіх дітей мама є мама. Їй здається, що діти хотіли б спілкуватись зі своєю матір`ю, а її немає. Вони дівчатка і в їхній поведінці дуже прослідковується нестача жіночої уваги, тепла. Також зазначила, що, на її думку, відповідачка не зміниться. Знає, що відповідачка не ображає дітей та не погрожує їм. Крім цього, їй відомо, що діти були присутні під час розпивання відповідачкою алкогольних напоїв. Ця подія була до війни. Зараз відповідачка відсутня у житті дітей. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , повідомила суду, що знає відповідачку давно з її шкільних років, вона була її ученицею. Також знає її чоловіка (позивача). Сторони у справі є кумами її внучки. Свідок вважає, що позивач давно повинен був позбавити відповідачку батьківських прав. Вона не те, щоб погана, але присутня у житті дітей як мама лише до часу, коли її потягне до алкоголю. На її думку, позивач як батько може сам виховувати дітей. Раніше допомагали відповідачці боролись із її залежністю. Востаннє свідок бачила відповідачку 2 роки тому, від початку війни точно її не бачила. Вона знає, що відповідачка бувала у місті. Дітей свідок бачить часто, про матір не питає, вони багато не розказують. Діти повідомляли їй, що мама телефонувала, скидала фото. Діти і мати нечасто, але обмінюються інформацією. Діти не скаржились на те, що мама їм погрожує, не просили захисту від неї. Тему розмови з дітьми про маму свідок не підіймає, знає, що вони сумують за нею. З дітьми у неї дуже довірливі стосунки, вони завжди можуть звернутись до неї за допомогою. Вони проживають поруч і діти часто приходять до хрещеної. Опитана у судовому засіданні донька сторін у справі [PERSON] , [INFO] , повідомила суду, що вона знає свою маму, іноді 1-2 рази на місяць вона з нею спілкується по телефону. Коли мама їй тривалий час не телефонує, тоді вона переживає за неї, щоб все у неї було добре і нічого з мамою не сталось. Їй стає легше коли мама знову з`являється на зв`язку і вона знає, що з нею все добре. Тато належно дбає про неї. За мамою вона не сумує. Раніше сумувала, зараз звикла що мами немає у її житті. На запитання суду повідомила, що завжди бере телефон, коли телефонує мама, чекає її дзвінка. Вона б хотіла, щоб мама змінила свою поведінку і стала більше дбати про себе. Молодша сестричка дуже сумує за матір`ю. Мама ніколи не робила речей, які б її лякали. Захисту від мами вона не потребує і не проти, щоб вона телефонувала їй частіше. На запитання суду зазначила, що розуміє яке питання розглядається судом і не заперечує проти позбавлення її матері стосовно неї батьківських прав. На всі запитання суду дівчинка відповідала впевнено та без остраху, інтонація трішки змінювалась на сум під час запитань про маму. Суд створив учасникам справи належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та копій позовної заяви з доданими до неї документами, а також надав строк для подачі відзиву, заперечень, пояснень. Крім того, суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 10.05.2023 року у справі № 755/17944/18 зазначив, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Також Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 виклав правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Зважаючи на те, що суд вжив усі необхідні передбачені процесуальним законодавством заходи щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, у встановлений судом строк відповідач не подав до суду письмовий відзив на позов, суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до правил частини 8 статті 178 ЦПК України. Згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність передбачених ст. 280 ЦПК України умов для цього, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, свідків, з`ясувавши обставини, які мають значення для вирішення справи, дослідивши докази, якими обґрунтовуються вимоги заяви, перевіривши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини суд встановив таке. Позивач та відповідач перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15.02.2023 року у справі № 381/3832/22 (а.с.13). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , та малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , про що свідчать відомості свідоцтв про народження серії [NUMBER] (а.с. 11), серії [NUMBER] (а.с. 12). Рішенням Виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 10.04.2023 № 158 визначено місце проживання малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.19). Судовим наказом Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25.07.2025 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньок у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 15.07.2024 і до досягнення дітьми повноліття (а.с.14). Згідно з відомостями розрахунку заборгованості зі сплати аліментів на утримання дітей, наданого Фастівським ВДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), станом на 27.01.2025 заборгованість відповідача по аліментах складає 30296,94 грн (а.с. 17). Відповідно до довідки № 6 від 25.04.2023, виданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Монтажник-8», [PERSON] , [INFO] , дійсно проживає з 2013 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним проживають його діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , без матері (а.с. 21). Відповідно до довідки № 7 від 25.04.2023, виданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Монтажник-8», доньки [PERSON] і [PERSON] знаходяться на утриманні [PERSON] (а.с.20). Відповідно до характеристики №17 від 07.02.2025, виданої Фастівським ліцеєм № 5 Фастівської міської ради Київської області, [PERSON] навчається у закладі з 01.09.2024 року. Зарекомендувала себе як здібна, розумна дитина. Має середні досягнення у навчанні, бере активну участь у позаурочному житті класу. Дуже дружня, добра дитина. Батько дитини, [PERSON] , бере активну участь у житті класу, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, організовує правильне проведення вільного часу, контролює навчання доньки та завжди цікавиться її успіхами. Мати [PERSON] із дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає. У вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходила, на батьківські збори не з`являлась (а.с.23). Відповідно до характеристики №18 від 07.02.2025, виданої Фастівським ліцеєм № 5 Фастівської міської ради Київської області, [PERSON] перейшла з іншого навчального закладу в 4-А клас з 1 вересня 2024 року. За час навчання має навчальні досягнення достатнього та середнього рівня. Особливої зацікавленості до шкільних предметів не виявляє і навчається не в повну міру своїх можливостей. Дівчинка дружня, добра, спокійна, стримана, має позитивне ставлення до трудової діяльності. Не вступає в конфлікт з вчителями та однокласниками. Дівчинка проживає з татом та сестрою. Тато приділяє належну увагу вихованню дитини, відповідально ставиться до її навчання і виховання. Підтримує контакт з класоводом, реагує на прохання та зауваження вчителів. Мама з родиною не живе, у догляді, вихованні участі не приймає. З класоводом за період навчання учениці на контакт не виходила, збори не відвідувала (а.с.24). Згідно з довідкою №6/466 від 30.10.2024, виданою [INFO] , солдат [PERSON] перебуває на військовій службі у [INFO] Оперативного командування « [INFO] » Сухопутних військ Збройних сил з 28 жовтня 2024 року по теперішній час ( Наказ начальника [INFO] від 28.11.2024 № 284) (а.с. 25). Відповідно до характеристики № 7/1484 від 11.02.2025, виданої [INFO] , солдат [PERSON] , [INFO] , проходить військову службу за мобілізацією на посаді оператора відділення призову [INFO] з 28.10.2024 року. За час перебування на посаді зарекомендував себе як відповідальний працівник. До виконання своїх посадових обов`яків ставиться сумлінно. Користується повагою серед інших військовослужбовців. Будь-які компроментуючі матеріали на [PERSON] відсутні. Самостійно виховує двох неповнолітніх дітей (а.с. 26). Відповідно до відомостей військового квитка серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] на підставі Указу Президента України від 28.10.2024 №741/2024 він призваний у ЗСУ по мобілізації. Відповідно до змісту заяви [PERSON] від 25.04.2023, посвідченої приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Віннічук Н.В. 25.04.2023 року, зареєстрованої в реєстрі за № 264, [PERSON] відмовляється від своїх батьківських прав у відношенні її доньки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області № 06-23/2900 від 23.05.2025, врахувавши рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, протокол № 6 від 06.05.2025, рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради від 21.05.2025 № 307, Орган вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини, позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Нормативно-правове обґрунтування. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною 7 статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами 2 та 4 статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України, зокрема, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України. Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України). Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі ? ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Згідно з частиною 1 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що, вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Висновки суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків. У цій справі спір стосується питання позбавлення відповідача батьківських прав. Суд враховує, що позбавлення особи батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з іншого ? заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Першочергово суд бере до уваги, що взаємне задоволення батьків і дітей від товариства одне одного становить фундаментальний елемент «сімейного життя». Інтереси дитини вимагають збереження зв`язків дитини з її сім`єю, за винятком випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною, і це може завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (пункт 143 рішення Європейського Суду з прав людини (далі ? ЄСПЛ) від 14 березня 2017 року у справі «KB та інші проти Хорватії», заява № 36216/13). Розрив таких зв`язків означає відрізання дитини від її коріння, що можна зробити лише в дуже виняткових випадках, необхідно зробити все для збереження особистих стосунків і, якщо і коли це доречно, для «відбудови» сім`ї. У цьому контексті ЄСПЛ підкреслив, зокрема, зобов`язання держави вживати заходів для збереження зв`язку між батьками та дитиною, наскільки це можливо (пункт 48 рішення ЄСПЛ від 13 жовтня 2015 року у справі «СH проти Італії, заява № 52557/14). Суд бере до уваги, що вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Водночас суд зауважує, що втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Підстави для позбавлення батьківських прав, що закріплені у статті 164 СК України, є вичерпними, і жодні інші обставини не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав одного з батьків. Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок про те, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач як підставу для позбавлення батьківських прав зазначає пункт 2 частини першої статті 164 СК України, тобто ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей та/або забезпечення здобуття ними повної загальної середньої освіти, також вказав на відсутність з боку відповідача матеріальної допомоги на утримання дітей, не забезпечення нею ні першочергових необхідних потреб дітей, ні вирішення будь-яких питань, що стосуються життя дітей. З огляду на вказане суд вважає беззаперечним у цій справі те, що втручання у право відповідача має законні підстави. Також суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини і, відповідно, воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції. Визначаючи чи є захід щодо втручання у право відповідача необхідним в демократичному суспільстві, суд, беручи до уваги обставини справи у цілому, розглядає також підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет його відповідності та обґрунтованості, відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти «інтереси дитини», є дуже важливим у таких справах (пункт 53 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»). Суд враховує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагає ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці вказує, що оцінюючи те, чи був оскаржуваний захід «необхідним у демократичному суспільстві», суд має розглянути, чи у світлі справи в цілому причини, наведені для виправдання оскаржуваного заходу, були «відповідними та достатніми» для цілей статті 8 Конвенції. З цією метою Суд повинен з`ясувати чи національні суди провели поглиблений аналіз усієї сімейної ситуації та цілого ряду факторів, зокрема факторів фактичного, емоційного, психологічного, матеріального та медичного характеру, і здійснили збалансовану та обґрунтовану оцінку відповідних інтересів кожної особи, постійно піклуючись про те, яке рішення було б найкращим для дитини. Суд також повинен буде визначити, чи процес ухвалення рішення, розглядаючи його в цілому, був справедливим і забезпечив заявниці необхідний захист її інтересів, гарантований статтею 8 Конвенції (пункт 47 рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11). Суд підкреслює, що у спірних правовідносинах під час вирішення цієї справи на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» (стаття 3 Конвенції ООН про права дитини). Важливо, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Верховний Суд виробив сталий підхід щодо застосування положень статі 8 Конвенції в поєднанні із статтею 164 СК України стосовно того, що врахував суд першої інстанції під час вирішення спору відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України. Так, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце тоді, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц). Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок про те, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер (постанова Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі № 756/6112/18). Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 29 травня 2020 року у справі № 739/2159/18). З огляду на вказане за результатами розгляду цієї справи суд дійшов таких висновків. У цій справі суд не встановив такі обставини, які б свідчили про те, що відповідачка не відповідає вимогам, необхідним для виховання дітей, що вона своїми свідомими та регулярними діями заподіювала шкоду своїм дітям або ж що її спосіб життя та морально-етичні переконання становлять загрозу для здоров`я та розвитку дітей, що спілкування дітей з відповідачкою порушувало права дитини на безпечне дитинство, на захист, піклування, виховання. Опитавши у судовому засіданні старшу доньку сторін у цій справі, суд встановив, що дитина знає рідну матір. Дитина сумувала за матір`ю після розриву стосунків з нею. З часом сум зменшився, дитина звикла жити тільки з татом. Дитина не розуміє, чому мати допускає деякі вчинки. Інколи певна поведінка матері засмучує дитину. Дитина переживає. Коли мати тривалий час їй не телефонує. Водночас дитина завжди готова до спілкування з матір`ю, завжди відповідає на її телефонні дзвінки. Дитина не боїться свою матір, її вчинки ніколи її не лякали, дівчинка не просить захисту у інших дорослих від будь-яких дій матері. Дитина повідомила, що була б не проти частіше спілкуватись зі своєю мамою, але вона розуміє, що теперішня ситуація у їхній сім`ї цьому не сприяє, тому звикла до нечастих розмов з мамою. Дитина повідомила, що її молодша сестричка сумує за мамою. Мати, хоча і нечасто, проте проявляє цікавість стосовно життя дітей, телефонує їм 1-2 рази на місяць та обмінюється з ними інформацією, фотографіями. З огляду на фактичні обставини цієї справи суд не встановив відсутність можливості відновити належний зв`язок дитини зі своєю матір`ю ? відповідачем у справі. Більше того, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, суд вважає, що надання матері-відповідачці можливості відновити контакт зі своїми дітьми може призвести до позитивних наслідків. Суд вважає, що у цих відносинах немає нічого, що могло б виправдати позбавлення відповідачки можливості відновити належний зв`язок зі своїми доньками. Суд встановив, що обставини, які існують у спірних правовідносинах, не є достатніми, щоб виправдати позбавлення матері будь-якого спілкування з дітьми і можливості такого спілкування в майбутньому. Отже, позбавлення відповідачки всіх батьківських прав не відповідає критерію пропорційності. Суд вважає, що надання матері можливості відновити контакт зі своїми доньками, з урахуванням встановлених обставин, не позначиться негативно на благополуччі дітей. На думку суду, навпаки, надання матері можливості спілкуватися зі своїми доньками сприятиме відновленню контактів між ними і відповідатиме найкращим інтересам дітей. До такого висновку суд дійшов з урахуванням усієї сімейної ситуації та цілого ряду факторів, зокрема фактичного, емоційного, психологічного, матеріального та медичного характеру, а також на підставі збалансованої та обґрунтованої оцінки відповідних інтересів кожної особи, постійно піклуючись про те, яке рішення було б найкращим для дитини. Із почутих пояснень позивача та його доньки [PERSON] суд не встановив таких фактів, які б свідчили про те, що перебування відповідачки у статусі матері становить загрозу з її боку для дітей. Позивач у судовому засіданні на запитання суду повідомив, що перебування відповідачки у статусі матері наразі ніяк не шкодить інтересам дітей. Позбавлення відповідачки статусу матері ніяк не покращить становище дітей, адже діти тривалий час проживають та перебувають під опікою позивача. Відповідач ніколи не вчиняла ніяких активних дій, спрямованих на шкоду дітям чи відібрання дітей тощо. Суд із пояснень позивача встановив, що після розпаду сімейних стосунків сторін у справі відповідачка під час відсутності позивача вдома (проходження служби) в денний час доби приходила до місця мешкання позивача та їхніх дітей, брала їх до свого помешкання, де їх годувала та спілкувалась з ними. Потім діти повертались додому. Ночували у помешкання батька, який щоночі повертався зі служби додому. Водночас позивач повідомив, що позбавленням відповідачки батьківських прав стосовно їхніх дітей він має намір на майбутнє убезпечити дітей від необхідності проживати з ним у зоні ведення бойових дій, у випадку його направлення в цей регіон як військовослужбовця, а бо ж, що дітям доведеться проживати з матір`ю. Також позивач зазначив, що позбавленням батьківських прав він має намір змусити відповідачку виконувати свої материнські обов`язки, оскільки бажає, щоб вона спробувала виховувати їхніх дітей і брати участь у їхньому житті, бо інші способи не допомагають йому цього домогтись. Крім цього, суд враховує, що відповідач написала та нотаріально засвідчила заяву про те, що вона відмовляється від своїх батьківських прав стосовно обох доньок, що фактично свідчить про відсутність спору між сторонами у справі та про відсутність підстав для звернення позивача до суду за захистом своїх прав, оскільки його права у спірних правовідносинах не заперечуються та не оспорюються відповідачкою. З огляду на вказане суд критично сприймає таку заяву відповідачки, оскільки її зміст суперечить закону та порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, може призвести до порушення прав та інтересів неповнолітньої дитини, а також суперечить публічному порядку, моральним засадам суспільства. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, суд вважає відсутніми правові підстави для позбавлення її батьківських прав, а також відсутність гострої соціальної необхідності у цьому, тому такий захід впливу не є необхідним у демократичному суспільстві. Позбавлення відповідачки батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Суду не надано і судом не встановлені належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, наслідком яких може бути позбавлення його батьківських прав. Позивач не довів обставини, які б свідчили про те, що відповідачка не бажає спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Навпаки, суд встановив, що відповідачка інколи цікавиться дітьми, телефонує їм, обмінюється з ними інформацією та фотографіями. Зазначене спростовує доводи позивача про те, що мати дітьми взагалі не цікавиться, самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Наведені позивачем обставини неналежної участі відповідачки в утриманні і вихованні дітей знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, про що зазначено у письмових доказах, що містяться у матеріалах справи. При цьому Суд наголошує, що вказані обставини з урахуванням інших встановлених судом фактів не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків. Очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. Простої бездіяльності з боку матері недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність матері призвела до розриву зв`язків між нею та її доньками, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дітьми з боку їхнього батька, то ця обставина не є достатньою для позбавлення матері батьківських прав. Необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявність таких обставин у цій справі позивач не довів та суд не встановив. У цій конкретній ситуації, співставляючи інтереси окремої особи, в право якої здійснюється втручання (відповідача), враховуючи суспільні інтереси та інтереси дітей, Суд вважає, що не позбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дітей ніж зворотне, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дітей, не створює додаткових умов щодо їхнього безпечного виховання, захисту їхнього здоров`я, не сприяє захисту їхніх прав взагалі, а не вжиття такої процедури створює умови для дітей і матері для належного спілкування і розвитку дітей, особливо в тій ситуації, коли мати інколи виявляє таке бажання, а діти категорично не заперечують проти цього, це створить умови для додаткових гарантій для дітей (навіть матеріального характеру), особливо в той час, коли у країні війна. Окремо суд бере до уваги на те, що, відповідно до частини першої та другої статті 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Суд не встановив у цій справі того, що у взаємовідносинах матері (відповідачки) з дітьми наявна стала відсутність між ними будь-якого психо-емоційного зв`язку, спілкування. Також суд встановив, що у спірних правовідносинах відповідач вчиняє такі дії, які свідчать про стійке, свідоме та непохитне бажання відповідачки відновити та встановити контакт із дітьми. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області № 06-23/2900 від 23.05.2025, врахувавши рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, протокол № 6 від 06.05.2025, рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради від 21.05.2025 № 307, Орган вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини, позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Суд бере до уваги наявний у матеріалах справи висновок органу опіки та піклування. Водночас суд критично сприймає цей висновок, оскільки він є недостатньо обґрунтований щодо того як перебування відповідачки у статусі матері суперечить інтересам дітей. Зі змісту Висновку вбачається, що відповідальний орган не з`ясував фактичні причини ухилення матері від участі у вихованні та матеріальному утриманні дітей. Вказаний висновок оцінений судом у сукупності з іншими доказам і сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу ? позбавлення батьківських прав, він не містить обґрунтування щодо позитивного впливу такого рішення на інтереси дітей. Також суд враховує думку [PERSON] (старшої доньки сторін у справі), яка опитана судом у судовому засіданні. Суд враховує, що позбавлення батьківських прав ? це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. У цій справі суд достовірно встановив, що у спірних правовідносинах мотиви для позбавлення батьківських прав не є доречними і достатніми, рішення про позбавлення батьківських прав не здатне забезпечити належний захист дітей з огляду на проведений судом ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу. Водночас суд встановив, що метою застосування цього заходу позивач вказує захист прав та інтересів дітей на майбутнє та на випадок його переміщення по військовій службі у зону ведення активних бойових дій. Проте суд вважає, що вказане не є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав. На думку суду, за відсутності доказів відсутності між дітьми та матір`ю зв`язку, який визначається як сімейне життя, чи будь-якого контакту внаслідок такої свідомої поведінки відповідачки, позбавлення її батьківських прав становитиме втручання у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у право відповідачки на повагу до її сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8 цієї Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. З огляду на викладене, суд вважає відсутніми підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав у спірних правовідносинах, а тому позов не підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 , п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням результату вирішення цієї справи судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed