Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

У грудні 2024 року представник ТОВ «Юніт Капітал» Тараненко А.І. через систему «Електронний суд» звернувся до Макарівського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 35495 грн, з яких: 10000 грн заборгованість по кредиту, 25495 грн заборгованість за відсотками. Обґрунтовуючи позов, представник позивача зазначив, що 10 серпня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладений Договір кредитної лінії № 173697472 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до якого, первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало відповідачу кошти у розмірі 10000 грн на банківську картку [NUMBER] . Право вимоги за Договором кредитної лінії № 173697472 від 10.08.2021 до позивача перейшло на підставі, укладених договорів факторингу у такій послідовності: між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс»; між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлай Фінанс»; між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал». Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та 6 000 грн витрат на правничу допомогу. Суд ухвалою від 11 грудня 2024 року справу прийняв до провадження та вирішив проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому цієї ухвали подати відзив на позовну заяву. Копію ухвали суду від 11 грудня 2024 року направлена відповідачу за адресою реєстрації. Поштове відправлення № 0610230900984 повернулося до суду з відміткою «адресат відсувній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України вважається належним повідомленням особи. Відповідно у встановлений судом строк відповідач на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав, а тому суд відповідно до частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив таке. Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до Договору кредитної лінії від 10 серпня 2021 року № 173697472, укладеного між ТОВ «Манівео» та [PERSON] , товариство перерахувало відповідачу на картковий рахунок кошти у розмірі 10000 грн, строком на 30 днів до 09 вересня 2021 року. Між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладений Договір факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01, та додаткові угоди № 19, № 26, № 27, 31, 32, які продовжували строк дії договору. Зі свого боку, 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладений Договір факторингу № 05/0820-01. Надалі, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» 30 вересня 2024 року уклали Договір факторингу № 3009/24 відповідно до умов якого ТОВ «Юніт Капітал» було відступлено право грошової вимоги до відповідача за Договором кредитної лінії № 173697472 від 10.08.2021. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу від 30 вересня 2024 року № 3009/24 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] на загальну суму 35495 грн. Відповідно до умов договору фактор зобов`язується передати грошові кошти, в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржника відбувається в момент підписання Сторонами Акта прийому-передачі відповідного Реєстру боржників, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні прави вимоги. Позивач стверджує, що на підставі Договору факторингу від 30 вересня 2024 року № 3009/24 та реєстру боржників до нього перейшло право вимоги заборгованості до відповідача за Договором кредитної лінії № 173697472 від 10.08.2021 у розмірі 35495 грн. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 Цивільного процесуального кодексу України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина перша-четверта статті 12 Цивільного процесуального кодексу України). Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із\~статтею 1048\~Цивільного кодексу\~України,\~за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується повернути\~позикодавцеві таку\~ж суму\~грошових коштів\~(суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина перша статті 512 Цивільного кодексу України). Статтею 514 Цивільного кодексу України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За статтею 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 Цивільного кодексу України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Статтею 1077 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу згідно зі статтею 1078 Цивільного кодексу України може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. За приписами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Відступлення майбутніх вимог можливе лише за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі, і на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17). Однак, як суд встановив, Договір кредитної лінії № 173697472, укладений 10 серпня 2021 року, через 2 роки 8 місяців після укладення Договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01, тобто на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником та було здійснено передачу невизначених вимог. З огляду на викладене, надані позивачем копії Договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01, Додаткової угоди від 28 листопада 2019 року № 19, Додаткової угоди від 28 листопада 2020 року № 26, Додаткової угоди від 31 грудня 2021 року № 27, Додаткової угоди від 31 грудня 2022 року № 31, Додаткової угоди від 31 грудня 2023 року № 32, реєстр прав вимог від 12.10.2022 № 156, Договір факторингу від 05 серпня 2020 року № 05/0820-01, Додаткова угода № 2 від 03.08.2021, Додаткова угода № 3 від 30.12.2022, реєстр прав вимог від 31 липня 2023 року, Договір факторингу від 30 вересня 2024 року № 3009/24, реєстр боржників від 30 вересня 2024 року не визнає допустимими і належними доказами щодо наявності у позивача права вимоги до відповідача. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Отже, позивач не довів факту відступлення права грошової вимоги до [PERSON] за Договором кредитної лінії від 10 серпня 2021 року № 173697472 від первісного кредитора Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». Ураховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed