Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: [PERSON] про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що сторони перебували у шлюбі у період з 09.08.2002 року по 29.04.2024 року. Шлюбні відносини між подружжям фактично було припинено у грудні 2023 року. Позивач вказує, що під час шлюбу сторонами за спільні кошти подружжя було придбано автомобіль марки Infiniti QX 30, 2017 року випуску, VIN [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , право власності на яке було зареєстровано за відповідачем. 06.05.2024 року відповідач без згоди позивача відчужила вказаний автомобіль на користь своєї матері [PERSON] . Оскільки спірний автомобіль є спільним майном подружжя, тому позивач вказує, що йому належна до компенсації частка вартості відчуженого автомобіля, що становить 343 045,86 грн., оскільки згідно звіту про незалежну оцінку ринкова вартість автомобіля Infiniti QX 30, 2017 року випуску, станом на 19.09.2024 року становить 686 091,73 грн. За проведення вказаного звіту позивач поніс витрати у розмірі 2 500,00 грн. Крім того, у позові [PERSON] зазначає, що під час шлюбу сторони набули майнові права на квартиру [ADDRESS] , оскільки [PERSON] , яка стала переможцем електронних торгів не мала на той час грошових коштів на придбання цієї квартири, а тому такі кошти були сплачені позивачем на умовах або повернення їх [PERSON] , або подальшого переоформлення нею права власності на спірну квартиру на ім`я одного із подружжя, або шляхом реалізації квартири третім особам та передання коштів за її продаж подружжю. Спірна квартира була продана відповідачем від імені [PERSON] на підставі довіреності, виданої [PERSON] . Грошові кошти отримані від продажу квартири були переведені на рахунок відповідача в АТ «Укргазбанк». Позивач вказує, що відповідач реалізувала майнові права, що були набуті подружжям під час шлюбу шляхом продажу спірної квартири третій особі. Усі кошти від продажу квартири залишися у відповідача, що позбавило позивача на отримання частки у спільному майні подружжя. Таким чином позивач вказує на наявність підстав для компенсації йому частини вартості відчуженої квартири у розмірі 1 633 850,00 грн. Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про витребування від АТ «Укргазбанк» номери рахунків, які відкриті на ім`я [PERSON] та виписку про рух коштів на таких рахунках. Витребування від Головного управління ДПС у м. Києві переліку рахунків, відкритих в банківських установах на ім`я [PERSON] . У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 24.10.2024 року на адресу суду надійшла заява представника позивача - адвоката Марченко А.В. про усунення недоліків та залучення третьої особи у справі. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 04 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання у справі. 16.12.2024 року через систему «Електронний суд» надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому остання заперечила проти заявлених позивачем вимог, вказуючи на їх необґрунтованість та непідтвердженість належними та допустимими доказами у справі. Відповідач вказала, що дійсно відчужила спірний автомобіль на користь своєї матері за ціною 400 000,00 грн. Отримані від продажу автомобіля грошові кошти витратила на утримання дочки та сина. Придбала сину ноутбук. Також відповідач вказала, що передавала позивачу грошові кошти у розмірі 1 100 доларів США та 900 доларів США при зустрічі, розписки з нього вона не взяла, оскільки [PERSON] не пред`являв до неї вимог щодо компенсації половини вартості від продажу автомобіля. Відповідач вказує на те, що твердження позивача про належність подружжю майнових прав на квартиру [ADDRESS] , є безпідставними, оскільки [PERSON] у зв`язку із початком повномасштабного вторгнення росії на територію України виїхала за кордон та надала відповідачу довіреність на продаж належної [PERSON] на праві власності квартири. 17.12.2024 року через систему «Електронний суд» надішли пояснення третьої особи [PERSON] , яка вказала, що квартира [ADDRESS] належала їй на праві власності та у зв`язку із виїздом за кордон вона надала довіреність на продаж вказаної квартири [PERSON] . Обставини щодо набуття подружжям [PERSON] майнових прав на спірну квартиру заперечує. Звернула увагу, що на підтвердження цих обставин позивачем не надано жодного доказу. Третя особа вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованим, а тому у позові просить відмовити. 20.01.2025 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача - адвоката Сікорської А.А. про допит свідка [PERSON] . Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 22.01.2025 року витребувано у Акціонерного банку «Укргазбанк» відомості про рахунки, які відкриті на ім`я [PERSON] з 01 січня 2024 року, а також виписку про рух коштів на таких рахунках із вказаної дати. Витребувано у Головного управління ДПС у м. Києві перелік рахунків, відкритих в банківських установах на ім`я [PERSON] з 01 січня 2024 року. 10.02.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Сікорської А.А. надійшли додаткові пояснення, у яких остання зазначила, що на утриманні у відповідача перебуває син та дочка, на навчання та утримання яких вона самостійно несе витрати, оскільки позивач не надає їй матеріальну допомогу. Звернула увагу, що безпідставними є твердження позивача про відчуження відповідачем спірного автомобіля без його згоди. Крім того, позивач сам мав намір продати спірний автомобіль, проте відповідач не надала йому довіреності на здійснення розпорядження цим автомобілем. Невизнання позивачем повернення відповідачем йому частини грошових коштів вказують на недобросовісність позивача. 18.02.2025 року на адресу суду надійшла відповідь ДПС України ГУ ДПС у м. Києві від 07.02.2025 № 4420/5/26-15-12-07-01, відповідно до якої [PERSON] перебуває на обліку в ГУ ДПС у м. Києві як фізична особа - підприємець. [PERSON] має відкриті банківські рахунки у форматі IBAN - відкрито 18.09.2024 року у АТ КБ «ПриватБанк» [NUMBER] , українська гривня; відкрито 19.09.2024 року у АТ КБ «ПриватБанк» [NUMBER] , долар США; відкрито 06.12.2024 року у АТ «Райффайзен Банк» - [NUMBER] , українська гривня. Згідно з відповіддю АТ «Укргазбанк» на розрахункових рахунках позивача за період 01.01.2024 року по 03.02.2025 року наявні грошові кошти: на рахунку [NUMBER] у розмірі 2 555 000, 00 грн. та на рахунку [NUMBER] у розмірі 49 447, 06 Євро. 26.02.2025 року через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника відповідача - адвоката Сікорської А. А. про долучення доказів, а саме розписки від 01.05.2024 року складеної [PERSON] про отримання від [PERSON] у борг 2 555 000,00 грн. на особисті потреби. Представником позивача - адвокатом Карапетяном А.Р. подано клопотання про призначення технічної експертизи документу - розписки від 01.05.2024 року. 31.03.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Карапетяна А.Р. надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій позивач просить збільшити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача частину грошових коштів, які є спільним майном подружжя у розмірі 1 277 500 грн. та 24 723 ,50 Євро. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 31 березня 2025 року клопотання про призначення судової технічної експертизи документа повернуто особі, яка його подала. 10.04.2025 року стороною позивача повторно подано клопотання про призначення судової технічної експертизи документа. 14.04.2025 року на адресу суду надійшла заява представника позивача - адвоката Карапетяна А.Р. про збільшення позовних вимог, у якій позивач просить стягнути з відповідач на свою користь частину грошових коштів, які є спільним майном подружжя в розмірі 1 277 500,00 грн. та 24 723,50 євро, частину відчуженого нерухомо мого майна - квартири [ADDRESS] в розмірі 633 850,00 грн., частину вартості відчуженого рухомого майна, а саме автомобіля марки Infiniti QX 30, 2017 року випуску, VIN [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , в розмірі 343 045,85 грн. Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року прийнято заяву позивача про збільшення позовних вимог. У подальшому розгляд справи ухвалено проводити з урахуванням збільшених [PERSON] позовних вимог. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання про призначення у справі судової технічної експертизи документа. 29.04.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Сікорської А.А. надійшов відзив на позовну заяву з урахуванням збільшених позовних вимог, у якій відповідач заперечує проти зазначених позивачем вимог, грошові кошти у розмірі 2 555 000,00 грн. надійшли на рахунок відповідача 01.05.2024 року, а 02.05.2024 року відповідачем було придбано за 49 447,06 грн. 1 169 євро. Грошових коштів у розмірі 49 447 євро на рахунках відповідача не було. Також відповідач вказала, що з моменту розірвання шлюбу будь-які отримані кошти або майно, придбане відповідачем має статус особистої приватної власності. 20.05.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Карапетяна А.Р. надійшла заява про виклик свідка [PERSON] . Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 21 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового слухання, про що свідчить власноруч заповнена ним розписка «з датою наступного судового засідання». Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення справи з причини зайнятості в іншому судовому засідання. Долучених доказів підтвердження зазначеному суду не надано. Суд відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи з причин не доведення причин неявки. Крім того звертає увагу на Постанову КЦС ВС від 24.10.2024 року № 752/8103/13-ц у відповідності до котрої, якщо представник сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Представником позивача не забезпечена явка в судове засідання свідка [PERSON] . Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність. Представник третьої особи під час судового засідання заперечував щодо задоволення позову, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, допитаного свідка [PERSON] , дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 2002 року, який було розірвано рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29.04.2024 року у справі №759/2778/24. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей - син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Із позовом про розірвання шлюбу [PERSON] звернулася 07.02.2023 року. Позивач у даному позові вказує, що шлюбні стосунки фактично між сторонами припинено у грудні 2022 року. В період шлюбу сторони придбали транспортний засіб - автомобіль марки Infiniti QX 30, 2017 року випуску, VIN [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 14.10.2023 року. 02.05.2024 року транспортний засіб марки Infiniti QX 30, 2017 року випуску, VIN [NUMBER] , був переоформлений на нового власника [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 3245/2024/4531889 від 02.05.2024 року. Відповідно до вказаного договору ціна спірного транспортного засобу зазначена 400 000,00 грн. Відповідно до звіту суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] від 19.09.2024 року середньоринкова вартість ідентичного автомобілю марки Infiniti QX 30, 2017 року випуску, КТЗ складає 686 091,73 грн. У статті 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно з частинами першою, третьою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Відповідач не надала суду будь-яких доказів на спростування презумпції спільної сумісної власності майна набутого у шлюбі, а саме автомобіля марки Infiniti QX 30, 2017 року випуску, VIN [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Таким чином судом встановлено, що спірне майно - автомобіль марки Infiniti QX 30, 2017 року випуску, VIN [NUMBER] , було придбане під час шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю. Зазначені обставини встановлені та підтверджені належними та допустимими доказами, тому презумпція спільності права власності подружжя на придбаний в період шлюбу автомобіль не спростована, відтак спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя і належить сторонам у справі на праві спільної сумісної власності. Позивачем визначена компенсація вартості частини автомобіля у розмірі 343 045,86 грн., виходячи із визначеної суб`єктом оціночної діяльності вартості автомобіля марки Infiniti QX 30, 2017 року випуску, VIN [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 686 091,73 грн. Відповідачем вказана вартість автомобіля не спростована. Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Відповідач як на підставу заперечень вказує, що частину грошових коштів від продажу автомобіля вона передала позивачу. Однак, жодних належних доказів передачі грошових коштів відповідачем позивачу матеріали справи не містять. Вказана обставина заперечується позивачем. Та обставина, що відповідач після розірвання шлюбу утримує дітей самостійно, та кошти від продажу автомобіля витратила на їх утримання, не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині, оскільки правовідносини щодо утримання спільних дітей сторін не є предметом даного спору. Відповідач не позбавлена права на звернення до суду із відповідними позовними вимогами. У цій справі презумпція спільності майна не оспорювалась, відступу від рівності часток сторін з будь-яких поважних причин сторони не просили і судом таких підстав не встановлено за відсутності будь-яких належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів. Відчуження майна без згоди одного з подружжя має наслідком виникнення у цієї особи права на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Тобто, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач здійснила продаж транспортного засобу без повідомлення про це позивача та без отримання його згоди, тому має відшкодувати останньому 1/2 частину його вартості, визначену відповідно до висновку (звіту) експертної оцінки, за яким вартість транспортного засобу становить 686 091,73 грн. Разом з тим суд дійшов висновку, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про компенсацію йому 1/2 частки вартості від продажу квартири [ADDRESS] , оскільки матеріалами справи не підтверджено набуття подружжям майнових прав на вказану квартиру. Такі твердження позивача ґрунтуються лише на його припущеннях. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи надані сторонами докази та заперечення, приведені в судовому засіданні, суд враховує, що відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial