Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися в суд з позовом до Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання за кожним з них права власності на: належну кожному з них 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та 1/25 частку цього ж будинкололодіння в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовували тим, що станом на 01.07.1990 року за вищевказаною адресою були зареєстровані та проживали: позивач [PERSON] , [PERSON] (чоловік, батько), [INFO] , позивач [PERSON] , позивач [PERSON] та [PERSON] (син, брат), [INFO] і їм на праві власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в рівних частках (по 1/5 частці кожному) по зазначеній адресі. [INFO] помер чоловік (батько) [PERSON] , а [INFO] загинув на війні син (брат) [PERSON] . Після їх смерті відкрилася спадщина на все належне їм на день смерті майно (спадщина після сметі сина [PERSON] буде оформлятися в окремому порядку). Після смерті чоловіка (батька) вони (позивачі) прийняли спадщину належного йому майна (1/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами 1/25 частині будівель кожному) і бажають отримати свідоцтво про право на спадшину на свої імена. Однак в нотаріальному порядку їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на відповідні частки вищевказаного будинковолодіння в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спадкове будинковолодіння, що позбавляє їх можливості оформити спадщину. У зв`язку з вищевказаним, позивачі просять суд визнати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності на: належну кожному з них 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та 1/25 частку цього ж будинкололодіння в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. 14.07.2025 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] через канцелярію суду подали заяву про зменшення позовних вимог (а.с. 89-90), в якій зменшили позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В підготовче судове засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не з`явилися, однак у позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог просили справу розглянути у їх відсутності. Представник відповідача Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, однак на електронну адресу суну надіслав заяву (а.с. 81), в якій просив справу розглянути без участі представника Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області та не заперечив щодо позитивного вирішення позову. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов, з врахуванням зменшених позовних вимог, підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки із погосподарської книги № 9 Живачівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, виданої Олешанською сільською радою Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 108-6/2024 від 28.11.2024 року (а.с. 10), станом на 01.07.1990 року за [PERSON] (чоловік, батько позивачів), [INFO] , який був головою двору, дружиною [PERSON] (позивач), [INFO] , сином [PERSON] (позивач), [INFO] , сином [PERSON] (позивач), [INFO] , сином [PERSON] (син, брат позивачів), [INFO] , значився житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] , який побудований до 05.08.1992 року і числився як колгоспний двір. Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 04.12.2024 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , побудовані у період з 1968 року по 2000 рік (а.с.5-8). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] (чоловік, батько позивачів), який був головою двору, [PERSON] (позивач), [PERSON] (позивач), [PERSON] (позивач), [PERSON] (син, брат позивачів), в рівних частках (по 1/5 частці кожному) належало майно колгоспного двору, розташованого за адресою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] з 21.02.1981 року перебуала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (чоловік, батько позивачів) (а.с. 23) і [INFO] у них народився син [PERSON] (позивач), [INFO] народився син [PERSON] (позивач), [INFO] народився син [PERSON] (позивач), [INFO] народився син [PERSON] (а.с. 20, 21, 22, 24). [INFO] [PERSON] (чоловік, батько позивачів) помер, а [INFO] помер [PERSON] (син, брат позивачів), що підтверджується копіями повторних свідоцтв про смерть (а.с. 11, 12). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавця [PERSON] , для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] (син, брат позивачів) прийняли спадщину в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , оскільки вступили в управління спадковим майном, що підтверджується довідкою Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 109-6/2024 від 28.11.2024 року (а.с. 9). Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 100/2010, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області 03.03.2010 року після смерті [PERSON] (чоловік, батько позивачів) (а.с. 64-80), з якої вбачається, що позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] (син, брат позивачів) є єдиними спадкоємцями в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (чоловік, батько позивачів), які прийняли спадщину, інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину немає. 03.03.2010 року позивачі [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку та майновий пай (а.с. 67), які не є предметом розгляду даного позову. Отже, на момент звернення до суду позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , правомірно претендують на наналежні їм по 1/5 частці кожному домоволодіння по [ADDRESS] та на 1/25 частку цього ж домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (чоловік, батько позивачів), а позивач [PERSON] на 1/25 частку цього ж домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . Позивачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за законом на належні їм частки житлового будинку з господарськими буділями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] , після смерті [PERSON] (чоловік, батько), оскільки відсутній необхідний для видачі свідоцтва про право на спадщину документ, який посвідчує право власності на нерухоме майно, що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданими державним нотаріусом Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Васильєвою Н.М. № 688/02-31 від 28.11.2024 року (а.с. 16), №№ 36/02-31, 35/02-31, 34/02-31 від 31.01.2025 року (а.с. 17, 18, 19). Зазначені обставини перешкоджають позивачам належним чином оформити право власності на на належні їм частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності\~до ч.\~1\~ст.\~82\~ЦПК України, обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~не підлягають\~доказуванню,\~якщо суд\~не має\~обґрунтованого сумніву\~щодо достовірності\~цих обставин\~або добровільності\~їх визнання.\~Обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~зазначаються в\~заявах по\~суті справи,\~поясненнях учасників\~справи,\~їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності\~до ч.\~4\~ст.\~206\~ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з відсутністю на час складання рішення клопотання позивачів, питання про повернення судового збору не вирішується. На підставі ст.ст. 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 р.),

Outcome: approved