Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

У вересні 2024 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] (далі по тексту - позивач) до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики, в якій позивач просить суд: стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) суму боргу за Договором позики в розмірі 18 808, 84 дол. США, з яких: 18 400, 00 дол. США - розмір основного боргу; 408,84 дол. США - п`ять процентів річних. Короткий зміст та узагальнені доводи позовної заяви. В обґрунтування доводів позову позивач посилається на те, що у вересні 2023 року позивач та відповідач в усній формі домовились щодо позики грошових коштів. На виконання усних домовленостей позивач позичив відповідачу кошти в розмірі 6 000, 00 дол. США. В подальшому, 10.11.2023 між позивачем та відповідачем укладено договір позики №1/4/11/2023 (далі - «Договір позики») та надано відповідачу кошти на загальну суму 12 400, 00 дол. США. Отже, всього позивачем надано відповідачу грошові кошти на загальну суму 18 400, 00 дол. США. У встановлений Договором позики строк відповідач не повернув позивачу позику, чим спричинив прострочення виконання договірних зобов`язань, у зв`язку із чим, позивач звернувся до суду з даним позовом. Провадження у суді та позиція сторін щодо предмету спору. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.09.2024 р. матеріали справи передані для розгляду судді [PERSON] На підставі розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м.Києва від 24.02.2025р. № 01-08-229 щодо повторного автоматичного розподілу справи у зв`язку із звільненням у відставку судді [PERSON] , протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2025р. матеріали справи передані для розгляду судді Романишеній І.П. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.02.2025р. відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справ та призначено підготовче судове засідання на 20.03.2025р., яке в подальшому було відкладено. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.05.2025р. закрито підготовче провадження у справі та призначено цивільну справу до розгляду по суті на 29.05.2025 року, яке надалі було відкладено на 26.06.2025 року. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судові засідання не з`являвся, разом з тим, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзиву від відповідача не надходило. Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.06.2025р. ухвалено провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Фактичні обставини спірних правовідносин сторін, встановлені судом. У 2023 році між позивачем та відповідачем склалися правовідносини за договором позики, на виконання яких позивач перерахував відповідачеві грошові кошти у розмірі 6 000 дол. США. Доказів наявності інших правових підстав для перерахування вказаних коштів відповідачеві позивачем матеріали справи не містять та відповідачем такі докази суду не надані. В подальшому, 10.11.2023 року [PERSON] та [PERSON] , уклали Договір позики № 1/4/11/2023 (далі - договір позики), за умовами якого позикодавець надає позичальнику позику у сумі 18 600, 00 (вісімнадцять тисяч шістсот доларів США). За умовами п.п. 3, 4 розділу 2 договору позики, виплати позики здійснюватиметься безпосередньо на рахунок позичальника № [NUMBER] . Відсотки за сумою позики встановлюються в розмірі 5 % річних і виплачуються позичальником на день поверення суми позики позикодавцю. Пункт 1 розділу 3 договору позики: позика разом із відсотками, зазначеними в розділі 2 п. 4 має бути погашена до 10.12.2023 року. Позичальник має право на дострокове погашення позики. Згідно п. 2 розділу 3 договору позики погашення позики здійснюється на рахунок, вказаний позикодавцем. Так, в матеріалах справи наявні платіжні доручення про надання відповідачеві грошових коштів у розмірі 18 400, 00 дол. США, що підтверджується наступними платіжними дорученнями: 1)№ SR23IK13073061DS від 09.10.2023 на суму 1 000, 00 дол. США; 2)№ SR23IK14798510DS від 13.11.2023 на суму 100, 00 дол. США; 3)№ SR23IP15097880DS від 16.11.2023 на 12 300, 00 дол. США; 4)№ SR23IP14358223DS від 02.11.2023 на суму 2 900, 00 дол. США; 5)№ SR23IK14260956DS від 02.11.2023 на суму 100, 00 дол. США; 2)№ SR23IP13073664DS від 09.10.2023 на суму 2 000, 00 дол. США. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Так, між сторонами виник спір щодо договірного зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики, який регулюється загальними положеннями про зобов`язання Глави 47 Книги п`ятої Зобов`язальне право та відповідними нормами параграфу 1 Позика Глави 71 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 06.07.2022 по справі № 537/1118/20 зазначив, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно постанови Верховного Суду від 10.08.2022 по справі № 504/369/18, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. З огляду на досліджені судом докази, вищезазначені положення ЦК України, а також правові висновки Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, суд приходить до висновку, що між сторонами склались правовідносини за договором позики, проте відповідач порушив свої зобов`язання щодо своєчасного повернення грошових коштів. Своїм підписом у договорі позики відповідач засвідчив, що його волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає його внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. В ході розгляду цивільної справи, відповідач не скористався процесуальним правом на подання своїх заперечень стосовно наявності боргового зобов`язання перед позивачем, а також невиконання грошового зобов`язання у визначені сторонами строки. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. З доданих до позову платіжних доручень вбачається, що позивачем було наданого відповідачеві у позику грошову суму у розмірі 18 400, 00 (вісімнадцять тисяч чотириста) доларів США. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першоії статті 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018р. у справі № 14-134цс18 та від 16 січня 2019р. у справі № 373/2054/16-ц. Враховуючи викладене, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача основого боргу за договором позики в розмірі 18 400 дол. США. Що стосується стягнення 5% річних за користування грошовими коштами. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. За умовами п. 4 розділу 2 договору позики, відсотки за сумою позики встановлюються в розмірі 5% річних і виплачуються позичальником на день поверення суми позики позикодавцю. Згідно платіжних доручень, позивачем було наданого грошові кошти за договором позики № 1/4/11/2023 від 10.11.2023 у розмірі 100 дол. США згідно платіжного доручення №SR23IK14798510DS від 13.11.2023 та на суму 12 300, 00 дол. США згідно платіжного доручення № SR23IP15097880DS від 16.11.2023, призначення платежу договір позики № 1/4/11/2023. Водночас, грошові кошти у розмірі 6 000, 00 дол. США було надано на виконання усних домовленостей між сторонами до укладання договору позики, відповідно до якого встановлено відсотки за сумою позики в розмірі 5% річних, а тому суд позбавлений можливості встановити чи охоплювалися дані умови договору під час усних домовленостей. За таких обставин, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача 5% річних за користування грошовоми коштами, перерахованими на виконання умов договору позики №1/4/11/2023 у розмірі 12 400 дол. США, на суму 257, 63 дол. США. Щодо періоду, за який з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування грошовими коштами та розрахунку, який було надано позивачем, суд зазначає наступне. Відповідно до розрахунку позивач просить стягнути на його користь п`ять процентів річних у загальному розмірі 408, 84 доларів США за період з дати отримання грошових коштів по 11.12.2023р. (дата повернення за договором), а також починаючи з 11.12.2023 року по 16.04.2024р. (дата, визначена позивачем як дата звернення до суду). Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тобто день, в якому безпосередньо мав місце момент початку перебігу строку, при обчисленні останнього не враховується. Положення статті 253 ЦК України поширюються й на інші випадки встановлення початку перебігу строків (постанови Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19; від 25.07.2024 у справі № 748/2841/23). Таким чином, початковим моментом нарахування п`яти процентів річних на суму боргу є наступний день з дня отримання грошових коштів відповідачем. Крім того, у розрахунку позивач зазначає дату повернення грошових коштів за договором, а саме 11.12.2023 року, разом з тим, згідно п.1 розділу 3 договору позика разом із відсотками має бути погашена до 10.12.2023 року, тобто, вищевказаний період розрахунку суперечить умовам договору позики. За вищевикладених обставин, суд приходить до висновку щодо стягнення п`яти процентів річних за наступним розрахунком: 100 (сума боргу) * 5% (проц.ставка) / 100% * 27 (кількість днів) / 365 (кількість днів у році) = 0, 37 дол. США (період нарахування з 14.11.2023 по 10.12.2023р.); 12 300 (сума боргу) * 5% (проц.ставка) / 100% * 24 (кількість днів) / 365 (кількість днів у році) = 40, 43 дол. США (період нарахування з 16.11.2023 по 10.12.2023р.); 12 400 (сума боргу) * 5% (проц.ставка) / 100% * 128 (кількість днів) / 366 (кількість днів у році) = 216, 83 дол. США (період нарахування з 11.12.2023 по 16.04.2024р.). За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За наведених обставин, позов підлягає задоволенню частково, а саме в частині стягнення заборгованості з відповідача за договором позики в розмірі 18 657, 63 дол. США. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути із відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial