Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

У січні 2025 року позивач відповідно розпорядження Верховного Суду від 29.04.2022 року за № 26/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Новогродівський міський суд Донецької області), яким було змінено територіальну підсудність судових справ Новогродівського міського суду Донецької області Індустріальному районному суду м. Дніпропетровська, звернувся з позовом до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що в період з 27.12.2007 по 30.08.2024 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді гірника очисного забою з повним робочим днем у шахті Відокремленого підрозділу «Шахта 1-3 «Новогродівська» Державного підприємства «Селидіввугілля». 30.08.2024 був звільнений на підставі п. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, про що здійснено запис у його трудовій книжці. При звільненні відповідач не виплатив йому заробітну плату в повному обсязі. Згідно з розрахунковим листком за вересень 2024 року заборгованість по заробітній платі складає 219 372,41 грн. Довідку про заборгованість по заробітній платі, довідку про середньоденний заробіток відповідач не надав. За цих підстав позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 219 372,41 грн. та допустити негайне виконання рішення в межах місячного платежу. 27 січня 2025 року у даній справі було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони в судове засідання, призначене на 26 червня 2025 року, не з`явилися. Позивач у своїй заяві просив розглядати справу без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи, причину неявки не повідомив, відзив на позов не надав, тому справу розглянуто в його відсутність на підставі наявних даних та доказів у відсутності відповідача. Суд, з`ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав: Судом установлено, що згідно з записом у трудовій книжці позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді гірника очисного забою Відокремленого підрозділу «Шахта 1-3 «Новогродівська» Державного підприємства «Селидіввугілля». Наказом № 585к 30.08.2024 позивача було звільнено 30 серпня 2024 року на підставі п. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Відповідно до копії розрахункового листка за вересень 2024 року, наданого позивачем, позивачу, зокрема, була нарахована компенсація за невикористані дні відпустки, а всього 266 891,35 грн. При цьому зазначено, що заборгованість по заробітній платі на початок періоду складала 18\~195,86 грн. Також зазначено, що було виплачено позивачу за період 07.2024 - 5795,86 грн., за 07.2024 - 4817,32 грн., за 08.2024 - 2000 грн. Крім того, зазначено суми утримань: ПДФО 236,53 грн., ПДФО 47803,91 грн., воєнний збір 4003,37 грн., інше 1057,81 грн. Заборгованість по заробітній платі на кінець періоду зазначена в розмірі 219\~372,41 грн. Згідно з відомостями Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суми річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, наявні відомості про нарахування позивачу Відокремленим підрозділом «Шахта 1-3 «Новогродівська» Державного підприємства «Селидіввугілля» за вересень 2024 року доходу в розмірі 266891,35 грн., виплату доходу 15668,54 грн., суму нарахованого податку 48040,44 грн., суму перерахованого податку 87,61 грн. При цьому зазначено дату звільнення 30.08.2024. При вирішенні між сторонами спору суд виходить із того, що відповідно\~до статті\~43\~Конституції України\~кожен має\~право на\~працю,\~що включає\~можливість заробляти\~собі на\~життя працею,\~яку він\~вільно обирає\~або на\~яку вільно\~погоджується. Держава\~створює умови\~для повного\~здійснення громадянами\~права на\~працю. Кожен\~має право\~на належні,\~безпечні і\~здорові умови\~праці,\~на заробітну\~плату,\~не нижчу\~від визначеної\~законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом,\~Законом України "Про оплату праці"\~та іншими нормативно-правовими актами. Статтею 115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Частиною першою\~статті 83 КЗпП України, частиною першою\~статті 24 Закону України «Про відпустки»\~також передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач доказів на підтвердження проведення з позивачем повного розрахунку при звільненні не надав. Отже, суд вважає доведеним, що відповідач має перед позивачем заборгованість у розмірі 219 372,41 грн. Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] необхідно задовольнити, стягнувши з Державного підприємства «Селидіввугілля» на його користь заборгованість по заробітній платі, в тому числі компенсацію за невикористані дні відпустки, в розмірі 219 372 грн. 41 коп. Крім того, згідно з пунктом 2 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Отже, задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення в частині виплати позивачу заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: approved