Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 червня 2025 року позов Приватного акціонерного товариства «Велтлінер» - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Велтлінер» кошти у повернення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 13028 грн. та кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 3028 грн. 19 червня 2025 року представник позивача - Приватного акціонерного товариства «Велтлінер» - Михалевський Ю.Р. у системі «Електронний суд» звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача Приватного акціонерного товариства «Велтлінер» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8500,00 грн. Заява була подана відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України в межах 5-ти днів після ухвалення судом рішення у справі. У судове засідання особи, які беруть участь у справі, не прибули, про час, дату та місце розгляду заяви повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили,заяв, клопотань до суду не подавали. Відповідач [PERSON] просив розглянути заяву позивача за його відсутності, відмовити у задоволенні заяви, оскільки вважав, що розмір витрат на правничу допомогу є необґрунтованим та завищеним. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове учасників справи, не перешкоджає розгляду заяви. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Справа № 524/577/25 за позовом Приватного акціонерного товариства «Велтлінер» до [PERSON] про стягнення витрат понесених на виплату страхового відшкодування була розглянута по суті 18 червня 2025 року з ухваленням заочного рішення суду, яким позов Приватного акціонерного товариства «Велтлінер» було задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Велтлінер» кошти у повернення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 13028 грн. та кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 3028 грн. У рішенні суду також вказано, що позивач заявляв про стягнення з відповідача на свою користь витрат на правничу допомогу в орієнтовному розмірі 13028 грн. Однак станом на день розгляду справи не подав заяву з відповідними документами щодо остаточного визначення розмірів витрат на правничу допомогу понесених у даній цивільній справі. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України позивач має право подати таку заяву і відповідні документи протягом 5-ти днів з дня ухвалення рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. У п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1-6 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин. Згідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; і поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, аналізуючи норми ЦПК України щодо визначення розміру судових витрат та їх розподілу між сторонами можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача Приватного акціонерного товариства «Велтлінер» - Михалевським Ю.Р. суду надано: копію договору про надання юридичної допомоги від 18.09.2024 року, укладений між ПАТ «Велтлінер» та адвокатським об`єднанням «Танасишин, Михалевський і Партнери», ордер на надання правничої допомоги адвокатом Михалевським Ю.Р., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Михалевського Ю.Р., копію детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом від 17.06.2025 року на суму 8500,00 грн., копію Акту виконаних робіт № 30/04/2025 від 30.04.2025 року на суму 8500,00 грн. Відповідно Акту виконаних робіт № 30/04/2025 від 30.04.2025 року, адвокатським об`єднанням «Танасишин, Михалевський і Партнери» було надано наступні послуги позивачу: складання позовної заяви 4 год., складання інших процесуальних заяв та клопотань 1 год. Всього на суму 8500,00 грн. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 490/7096/21 та від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. У постанові від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. При вирішенні питання стягнення витрат на правову допомогу, суд бере до уваги зазначений в заяві обсяг виконаних адвокатом робіт. У ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, суд звертає увагу, що обсяг позовної заяви складає 5 арк., де текст має надмірне розширення («розтягнутий» тексту), 2 арк. з яких це зазначення сторін та додатків до позовної заяви, а інші 3 арк. позовної заяви містять переважно детальне цитування норм ЦК України, Законів України щодо страхування та судової практики Верховного Суду. Для професійного адвоката складання такої позовної заяви за висновком суду не є складним процесом, який має займати 4 год. часу. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. З огляду на встановлені та наведені обставини, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат, суд врахував, що дана справа є справою незначної складності і відповідно до ст. 19 ЦПК України відноситься до малозначних справ, які розглядаються у спрощеному позовному провадженні, врахував незначний об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), який участі у розгляді справи не приймав, та дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу у 8500,00 грн. є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову та складністю справи. Тому, наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України та зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 2000,00 грн., що відповідатиме критеріям розумності та справедливості, та які слід стягнути з відповідача на користь позивача. При цьому, суд виходить з того, що дійсно розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом і суд не вправі втручатися в ці правовідносини, але, оскільки судом вирішується питання про відшкодування відповідачу його витрат на правову допомогу за рахунок позивача, тому саме суд має відповідні повноваження, а не інший орган в Україні, вирішувати питання про наявність підстав для такого відшкодування, та саме суд визначає суму, яка підлягає стягненню з відповідача і такі дії суду не є втручанням у договір позивача з адвокатським об`єднанням про надання правничої допомоги. Таким чином, враховуючи наведені обставини та висновки суду, заява підлягає до часткового задоволення, як щодо визначення розмірів витрат на правничу допомогу, так і щодо вже розглянутих по суті вимог про стягнення судового збору 3028 грн.

Outcome: partial