Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~Адвокат Нужда С.Ф. в інтересах заявника [PERSON] , яка діє також в інтерсах неповнолітньої [PERSON] звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису, відповідно до якого просить заборонити перебувати своїй матері [PERSON] в місті спільного проживання (перебування) із [PERSON] , та її дочкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , строком на шість місяців. \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявлених вимог заявник [PERSON] вказує на те, що її матір`ю є [PERSON] , яка із її згоди протягом останніх двох років проживає разом із нею за адресою: [ADDRESS] , у якому також проживають її чоловік та дочка [PERSON] . Також вказала, що даний будинок належить заявниці, де вона зареєстрована. Вказала, що з моменту спільного проживання її та [PERSON] остання порушує правила співжиття, конфліктує із заявниками, які переростають у постійне вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, яке зокрема проявляється у вчиненні психологічного тиску за заявників та його членів сім`ї. У зв`язку із чим, [PERSON] та її дочка [PERSON] звертались за допомогою до лікаря психіатра. Зазначила, що [PERSON] чинить психологічний тиск на [PERSON] , який проявляється у постійних конфліктах та економічний тиск із вимогою придбання майна для неї. Вказала, що поведінка її матері [PERSON] відносно заявників є деструктивною, вона не бажає вирішувати конфлікти мирним шляхом та продовжує вчиняти домашнє насильство. [PERSON] має зареєстроване місце проживання та у її власності є нерухоме майно, що дає можливість їй окремого проживання. Ухвалою судді від 09.07.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду. \~ \~ \~ \~ [PERSON] , яка діє у свої інтересах та інтересах своєї дочки [PERSON] , а також її представник адвокат Нужда С.Ф. в судовому засіданні подану заяву підтримали та просять її задовольнити, з підстав наведених у ній. Зацікавлена особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась із невідомої суду на те причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, у порядку передбаченому ч.9 ст.128 ЦПК України, причин неявки у судове засідання суду не повідомила та не подала клопотання про розгляд справи у її відсутності. Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, приходить до наступного висновку. [PERSON] є дочкою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 28.01.2010 року, після одруження дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . [PERSON] народилась [INFO] та її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав від 31.07.2024 №388971159, [PERSON] належить на праві власності садовий будинок з господарськими [ADDRESS] Тернопільського району Тернопільської області. Як вбачається із витягу реєстру територіальної громади від 30.08.2024 [PERSON] та її дочка [PERSON] , [INFO] , зареєстровані у Великоберезовицькій територіальній громаді ,СТ «Трудове літо», вул..Перша Центральна,будинок 20. Згідно акту обстеження щодо фактичного проживання (або відсутності зареєстрованих осіб) від 30.06.2025, складеного представниками ГО «Садівницьке товариство «Трудове літо», під час комісійного обстеження дачного будинку [ADDRESS] садове товариство «Трудове літо» у ньому зареєстровані та проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із копії консультаційного висновку спеціаліста, складеного лікарем нейроклініка «Меморія» від 06.05.2025, [PERSON] встановлений діагноз порушення адаптації у вигляді двобічної реакції з зникаючою поведінкою з тенденцією до формування генералізованого тривожного ґенезу. Згідно консультаційного висновку психіатра від 26.06.2025, складеного лікарем ТОВ «Нейроклініка «Меморія», [PERSON] встановлено діагноз розлад адаптації у вигляді тривожно-депресивної реакції соматизованими симптомами. Як вбачається із копії термінового заборонного припису серії АА №652244 від 14.07.2025, 14.07.2025 об 13 год.50 хв. за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , вчинила відносно своєї дочки [PERSON] домашнє насильство психологічного характеру, яке полягало у психологічному тиску, сварок, нецензурній лексиці, конфлікті. Вказаним приписом застосовано до [PERSON] заходи заборонного припису стосовно кривдника заборона в будь-який спосіб контактувати із постраждалою особою строком на 5 діб з 15.00 год. 14.07.2025 до 15.00 год. 19.07.2025. Із оглянутих в судовому засіданні відеодоказів, які надав заявник, вбачається, що між заявником [PERSON] та її матір`ю [PERSON] упродовж січня-травня 2025 року виникали словесні суперечки з приводу виховання неповнолітніх дітей, побутових потреб та небажанням заявниці спільно проживати із своєю матір`ю в одному будинку. При цьому, зазначені докази не свідчать, що [PERSON] поводила себе агресивно, вчиняла погрози та залякування, нецензурно виражалась. Відповідно до пункту третього частини першої ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. За пунктом дев`ятим частини першої ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом першим частини першої ст. 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до пунктів сьомого та восьмого частини першої ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно правового висновку викладеного у Постанові Верховного Суду від 19.05.2020 № 404/5203/19 (61-22539св19), законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішенні такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно з визнаними Україною міжнародними стандартами насильство в сім`ї виступає грубим порушенням прав людини і посягає на основні соціальні цінності життя людини, честь та гідність, недоторканність та безпеку, власність та приватне життя, а також на право дітей на виховання у сімейному середовищі. В силу вимог частини другої ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною третьою даної статті визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Суд проаналізувавши матеріали поданої заяви, оцінивши та дослідивши надані суду докази, вважає, що подана заява [PERSON] , яка діє у своїх інтересах та інтересах своєї дочки [PERSON] про видачу обмежувального припису, не підлягає до задоволення. Так, суд проаналізувавши надані йому докази, не вбачає із них фактів, які б свідчили що матір заявниці [PERSON] , [INFO] є кривдником у розумінні п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Зокрема, суду не надано доказів того що [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за ст.173-2, 173-8 КУпАП. Також суд вважає, що із проаналізованих судом наведених доказів вбачається суперечки, які виникали між заявником [PERSON] та її матір`ю [PERSON] з приводу побутових питань, виховання дітей та небажання заявниці проживати разом із матір`ю в одному будинку. Крім цього, із змісту поданої заяви та наданих суду пояснень заявниці у судовому засіданні, а також матеріалів справи, вбачається, що в даному випадку заявником фактично піднімається питання про небажання її проживати разом із своєю матір`ю [PERSON] у будинку (виселення останньої), який належить [PERSON] та в який [PERSON] переїхала проживати за згодою її дочки, що у свою чергу, не є підставою для застосування обмежувального припису, виходячи із норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Також суд вважає, що сам факт звернення до суду та надані заявником докази свідчить про наявність конфлікту між дочкою та її матір`ю та не підтверджує факту вчинення [PERSON] домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Посилання заявниці на консультативні висновки стану здоров`я заявниці та її дочки, звернення їх до лікаря психіатра, не є такими, які б можна було безумовно трактувати як психологічне насильство або ж погрози із боку матері заявника, а тому не є достатніми для підтвердження існування юридичних фактів, з якими Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» пов`язує можливість видачі обмежувального припису. Крім цього, суд зазначає, що спір між заявницею та її матір`ю щодо небажання [PERSON] проживати разом із нею в одному будинку, не може бути вирішений шляхом застосування вказаних заявником заходів обмежувального припису. Також, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували вчинення нею домашнього насильства стосовно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, суд не вбачає підстав для видачі обмежувального припису, а відтак у задоволенні заяви [PERSON] , яка подана в її особистих інтересах та її неповнолітньої дочки [PERSON] , слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed