Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27.02.2024 було задоволено позов Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] , та стягнуто з\~ [PERSON] \~ на\~користь \~ФОП [PERSON] \~ завданні\~збитки в\~порядку регресу\~у розмірі\~22266\~(двадцять\~дві тисячі\~двісті шістдесят\~шість)\~грн.\~58\~коп.,\~витрати на\~правову допомогу\~в розмірі\~4000\~(чотири\~тисячі)\~грн.\~00\~коп.\~та судовий\~збір в\~розмірі 968\~(дев`ятсот\~шістдесят вісім)\~грн.\~96\~коп. 29.05.2024 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №75022853. Таким\~чином,\~на підставі\~рішення \~Слов`янського міськрайонного\~суду \~Донецької області\~від \~27.02.2024\~року \~виникло правовідношення,\~у якому\~відповідач зобов`язаний\~сплатити на\~користь позивача\~ завданні збитки в порядку регресу у розмірі 22266 (двадцять дві тисячі двісті шістдесят шість) грн. 58 коп. З 29.05.2024 року по теперішній час рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з боку відповідача залишалось не виконаним. Таким чином, відповідач прострочив виконання зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням вищезазначеного, [PERSON] має право на стягнення з [PERSON] суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення рішення по справі 243/228/24, провадження 2/243/486/2024\~ 28.02.2024\~року та до дня подання позовної заяви до суду 19.06.2025 року. Загальний розмір інфляційних витрат за вказані періоди складає 3 885 (три тисячі вісімсот вісімдесят п`ять) грн. 49 коп. (деталізований розрахунок додається). Загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 28.02.2024 року по 19.06.2025 року складає 874 (вісімсот сімдесят чотири) грн. 80 коп. В зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 3% річних у розмірі 874 (вісімсот сімдесят чотири) грн. 80 коп. та інфляційні втрати у розмірі 3 885 (три тисячі вісімсот вісімдесят п`ять) грн. 49 коп., витрати по сплаченому судовому зборі в розмірі: 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп., та витрати на правничу допомогу у сумі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Відповідач про розгляд справи повідомлений шляхом розміщення оголошення на сайті Судової влади України. 27 червня 2023 року ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області було прийнято до розгляду дану позовну заяву з відкриттям провадження. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Відзив на позовну заяву відповідачем до суду не надано. Будь-які клопотання по справі від сторін, до початку розгляду справи, суду не надходили. Про дату, час та місце розгляду справи сторони були повідомлені належним чином. Згідно з ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та індексу інфляції підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. За правилами ст.15 та ч.1 ст.16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19.02.2021 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення . Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 27.02.2024 року по справі 243/228/24, провадження № 2/243/486/2024 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу\~. Стягнуто з [PERSON] на користь фізичної особи - підприємця [PERSON] завданні збитки в порядку регресу у розмірі 22266 (двадцять дві тисячі двісті шістдесят шість) грн. 58 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп. Рішення суду набрало законної сили \~04\~ квітня\~2024\~року. Згідно до Постанови старшого державного виконавця Слов`янського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ковальовим Андрієм Володимировичем , від 29.05.2024 року відкрито виконавче провадження ВП № 75022853, на підставі виконавчого листа № 2/243/486/2024 виданого 05.04.2024 року. Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625\~ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судових рішень про стягнення грошових коштів. Згідно з частиною першою статті 18\~ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Частинами 4,6 ст.82\~ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до частини першої статті 509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509\~ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 3 частини другої статті 11\~ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625\~ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 527\~ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625\~ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625\~ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодився Верховний Суд у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. З огляду на матеріали справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі частини 2 статті 625\~ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування майнової шкоди, підтвердженого судовим рішенням. Отже, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 27.02.2024 року про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів. Станом на 19.06.2025 року рішення суду не виконано, з огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Однак, суд не може повністю погодитися з наданими позивачем розрахунками, виходячи з наступного. Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного\~комітету статистики\~України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим. Підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст.\~625\~ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр». При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Суд вважає, що початком періоду, за який виникла заборгованість, є день набрання рішенням законної сили 04.03.2024 року, бо саме з цього моменту у відповідача виник обов`язок по відшкодуванню шкоди, а не день ухвалення рішення, як вважає позивач. Розрахунок інфляційних витрат за весь час прострочення здійснюється за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІN : 100 ) , де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІN - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Індекс інфляції\~за період\~з \~04.04.2024\~року по\~ 19.06.2025\~ року\~становить: за квітень 2024 року 100,2; травень 2024 року 100,6; червень 2024 року 102,2; липень 2024 року 100,0; серпень 2024 року 100,6; вересень 2024 року 101,5; жовтень 2024 року 101,8; листопад 2024 року 101,9; грудень 2024 року 101,4; за січень 2025 року 101,2; лютий 2024 року 100,8; березень 2024 року 101,5; квітень 2024 року 100,7; травень 2024 року 101, 3. Таким чином, індекс інфляції дорівнює: (100.2 : 100) x (100.6 : 100) x (102.2 : 100) x (100.0 :100) x (100.6 : 100) x (101.5 : 100) x (101.8 : 100) x (101.9 : 100) x (101.4 : 100) x (101.2 : 100) x (100.8 :100) x (101.5 : 100) x (100.7 : 100) x (101.3 : 100) = 1.16866. Інфляційні витрати за період з 04.04.2024 року по 19.06.2025 року склали 22266,58x 1.16866 22266,58= 3755,48 грн. Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Кількість днів за період з 04.04.2024 року по 19.06.2025 року становить 442 дні. Таким чином, 3% річних складають 22266,58 x 3 % x 442 : 365 : 100 = 808,91 грн. Отже, сума інфляційних витрат та 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, розрахована на прострочену суму боргу у розмірі 22266,58 грн. за період з 04.04.2024 року по 19.06.2025 року складає 3755,48 грн грн. (інфляційні втрати) та за період з 04.04.2024 року по 19.06.2025 року 808,91 грн. (3% річних). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в розмірі 3755,48 грн. та 3% річних в розмірі 808,91 грн. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір по справі в розмірі грн. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та індексу інфляції. Процентне співвідношення задоволених вимог становить 91,20 % (( 3755,48 грн. +808,91 грн.- задоволені вимоги) / ( 3885,49 грн.+874,80 грн. - заявлені позовні вимоги )*100%), тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 883,70 грн. (968,96 грн. * 91,20%) за вимоги майнового характеру. Позивач також просив стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правову допомогу в розмірі 4\~000 грн. Частиною першою статті 15\~ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У статті 137\~ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до частини восьмої статті 141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21), Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 161/8104/21-ц. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити не співмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на не співмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано Договір №01/11-22 про надання правової допомоги від 01 листопада 2022 року, Додаткову угоду №105 (до договору про надання правової допомоги №01/11/22 від 01 листопада 2022 року) від 14 квітня 2025 року, Акт приймання-передачі виконаних послуг від 14 квітня 2025 року. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, суд приходить до висновку, що вимога позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню на суму 3648 грн. (4\~000,00 грн. * 91,20%). На підставі викладеного,\~\~

Outcome: partial