Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокатка Семусь Т. А., звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановити факт державної реєстрації акту цивільного стану, вказавши заінтересованих осіб - [PERSON] та Тернопільський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. В обґрунтування цієї заяви зазначено, що 01 листопада 1969 року укладений шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В цьому шлюбі [INFO] народився [PERSON] , місце народження місто Потсдам, НДР (Німецька Демократична Республіка), про що пунктом реєстрації актів громадянського стану при 4 управлінні коменданта гарнізону радянських військ 26 січня 1977 року здійснений запис № 167 та видано свідоцтво про народження бланк [NUMBER] . Оригінал свідоцтва про народження [PERSON] втрачено, у зв`язку із чим він 22 квітня 2025 року звернувся до Тернопільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про видачу повторного свідоцтва про народження. З приводу вказаної заяви листом Тернопільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 22 квітня 2025 року № 485/35.10.1-07.5 роз`яснено, що отримати повторне свідоцтво про народження можна тільки на території тієї країни, де воно було видано. Тобто, отримати свідоцтво у територіальних відділах ДРАЦС України або в дипломатичних представництвах або консульських установах України можна лише у випадку, якщо дитина народилась на цій території. Оскільки іншим шляхом підтвердити факт державної реєстрації акту цивільного стану, а саме актового запису про народження [PERSON] немає можливості, заявник змушений звернутися до суду за його встановленням. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 травня 2025 року відкрито окреме провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , Тернопільський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту, що має юридичне значення. 15 липня 2025 року представник заявника [PERSON] - адвокатка Семусь Т. А. через підсистему «Електронний суд» подала заяву про зміну предмету вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просила: встановити факт народження [PERSON] , [INFO] , місце народження місто Потсдам, НДР (Німецька Демократична Республіка), батьками якого є [PERSON] , [INFO] , національність - українець, та [PERSON] , [INFO] , національність - українка. Заявник [PERSON] та його представник - адвокатка Семусь Т. А. у судовому засіданні підтримали вимоги заяви, просили встановити факт народження заявника у зв`язку з тим, що Мінська конвенція не працює і [PERSON] позбавлений можливості отримати доступ до первинного актового запису та підтвердити свої родинні відносини. Представник заінтересованої особи Тернопільського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засіданні не з`явився, надіслав поштовою кореспонденцією заяву, у якій просив проводити розгляд справи у відсутності представника цього учасника на підставі наявних матеріалів справи. Заінтересована особа [PERSON] , яка була допитана в процесуальному статусі свідка, підтримала заяву. Суду пояснила, що [PERSON] є їй сином, який народився [INFO] у місті Потсдам, оскільки на той час її чоловік та батько дитини - [PERSON] проходив там військову службу у військах зв`язку. У місті Потсдам сім`я [PERSON] проживала із 1971 року по 1977 рік, де народився заявник і було вчинено актовий запис про його народження, видано свідоцтво, яке [PERSON] втратив. Після народження сина [PERSON] , у липня 1977 року сім`я [PERSON] повернулася в м. Тернопіль. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він є старшим рідним братом заявника. Їхні батьки часто змінювали місце проживання, оскільки батько був військовослужбовцем. [PERSON] народився [INFO] у м. Потсдам (Німеччина), де свідок також проживав з батьками. Через деякий час після народження брата їх сім`я переїхала в Україну, де і проживала в м. Тернопіль, а в подальшому вони переїхали у Львівську область. [PERSON] загубив свідоцтво про народження, а тому звернувся до суду, щоб встановити факт свого народження. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи із таких міркувань. 01 листопада 1969 року [PERSON] , [INFO] , національність - росіянин, та [PERSON] [INFO] , національність - росіянка, зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний запис 940 та міським бюро ЗАГС в м. Тернополі 01 листопада 1969 року, видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . [PERSON] , народився [INFO] в місті Потсдам (НДР), про що зроблено запис за № 167, батьком якого є [PERSON] , [INFO] , національність - росіянин, матір`ю - [PERSON] , [INFO] , національність - росіянка, що вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26 січня 1977 року пунктом реєстрації актів громадянського стану при 4 управлінні коменданта гарнізону радянських військ (оригінал документа втрачено). Згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області 23 березня 2006 року, [PERSON] народився [INFO] в м. Потсдам, Німеччина. За змістом листа № 485/35.10.1-07.5, виданого 22 квітня 2025 року Тернопільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, з поміж іншого зазначено про те, що отримати повторне свідоцтво про народження можна тільки на території тієї країни, де воно було видано. Тобто, отримати свідоцтво у територіальних відділах ДРАЦС України або в дипломатичних представництвах або консульських установах України можна лише у випадку, якщо дитина народилась на цій території. Відповідно до поданої заяви (звернення) від 22 квітня 2025 року та документів, місце народження [PERSON] - місто Потсдам, НДР. Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року за № 2102-ІХ, у зв`язку з повномасштабною триваючою збройною агресією російської федерації проти України, неможливе у повному обсязі виконання зобов`язань за Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах за весь період воєнного часу та припинене будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами юстиції росії на підставі міжнародних договорів України. Отже, витребування свідоцтва про народження з компетентних органів російської федерації неможливе. За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 частини другої вказаної статті передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з пунктів 1, 7 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. При цьому процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість виникнення у майбутньому. У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року в справі №139/122/14-ц (провадження №61-3238св22) вказано, що під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право. У постанові Верховного Суду від 04 січня 2023 року в справі №198/99/15-ц (провадження №61-7049св22) зазначено, що згідно з частиною шостою статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом. Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права. Суд не встановив, що у виниклих правовідносинах є спір про право, адже звернення до суду заявника з приводу встановлення факту його народження має на меті отримання документу, який засвідчує такий факт на державному рівні. Дитина має бути зареєстрована відразу після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Суд зауважує, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою, зокрема, фактів народження фізичної особи та її походження. Відповідно до статті 6 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ «Про громадянство України» (далі - Закон № 2235-ІІІ) громадянство України набувається, зокрема, за народженням. Згідно із статтею 7 Закону № 2235-ІІІ особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Заявник є громадянином України та звернувся до Тернопільського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою щодо видачі повторного свідоцтва про народження, однак не зміг отримати запитуваний документ через те, що народився в м. Потсдам, НДР, що не може обмежувати [PERSON] у встановленні факту народження. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (частини 3, 4 статті 49 Цивільного кодексу України). Відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року з наступними змінами і доповненнями «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. [PERSON] , народився [INFO] в місті Потсдам (Німеччина), його батьком є [PERSON] , [INFO] , матір`ю - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено матеріалами справи та показами свідків. Водночас, як суд попередньо зазначав, Тернопільський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відмовив [PERSON] у видачі повторного свідоцтва про народження, яке було втрачене, у зв`язку із неможливістю витребування первинного актового запису про народження від компетентних органів російської федерації через введення воєнного стану та зупинення дії Мінської конвенції. 01 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-IX «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі - Закон № 2783-IX). 22 грудня 2022 року Закон № 2783-IX опубліковано у газеті «Голос України» та 23 грудня 2022 року він набрав чинності. Закон № 2783-IX передбачає: зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі - Мінська конвенція та Протокол), вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР, у відносинах з рф та Республікою Білорусь (стаття 1); вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР (стаття 2). Відповідно до статті 72 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, зупинення дії договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції звільняє учасників, у взаємовідносинах яких зупиняється дія договору, від зобов`язання виконувати договір у своїх взаємовідносинах протягом періоду зупинення. Стаття 25 Закону України «Про міжнародні договори України» містить аналогічну норму, відповідно до якої зупинення дії міжнародного договору України за умов, якщо договір не передбачає іншого, чи за відсутності іншої домовленості з іншими його сторонами, звільняє Україну від зобов`язання виконувати його протягом періоду зупинення дії договору з тими його сторонами, з якими зупинено дію договору, і не впливає стосовно іншого на встановлені договором правові відносини України з іншими його сторонами. За повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Мінської конвенції у відносинах з рф та Республікою Білорусь зупинено з 27 грудня 2022 року. З дати зупинення дії Мінської конвенції, зокрема, до документів, виданих на території рф і Білорусі, при їх пред`явленні на території України застосовується вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 05 жовтня 1961 року, яка є чинною у відносинах України з рф і Білоруссю. Водночас суд встановив, що оригінал свідоцтва про народження заявником втрачено, а відтак засвідчення його апостилем неможливе, як і отримання первинного актового запису, а тому є необхідність у встановленні факту народження [PERSON] . Щодо національності батьків заявника, то у свідоцтві про їх одруження та у копії свідоцтва про народження [PERSON] містяться записи про те, що вони за національністю - росіяни, що суперечить предмету заяви.Дані про те, що [PERSON] та [PERSON] набули громадянство України, матеріали справи не містять. З врахуванням викладеного, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, беручи до уваги те, що заявник не в змозі встановити факт народження, суд доходить до висновку, що заяву слід задовольнити, встановити юридичний факт народження [INFO] [PERSON] , місце народження - місто Потсдам (Німеччина), батьком якого є [PERSON] , [INFO] , матір`ю - [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved