Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

25 липня 2024 року [PERSON] в особі представника, адвоката Вороніна І.О., звернулася до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Управління-служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав, відповідно до якої просила суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав стосовно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що з відповідачем по цій справі - [PERSON] , [INFO] , позивач не перебувала в офіційно зареєстрованому шлюбі, однак від спільного життя з відповідачем у позивача народився син [PERSON] , [INFO] , про що видано свідоцтво про народження серія [NUMBER] . З відповідачем [PERSON] проживали дуже нетривалий період часу, у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Коли дитині виповнилось 2 роки, то відповідач в один момент забрав речі та пішов з помешкання залишивши позивачку одну з малою дитиною. Протягом кількох місяців, коли відповідач покинув [PERSON] з дитиною, він ще зрідка навідувався до них, провідуючи сина та залишаючи їй деякі грошові кошти, але з місяцями щодалі його візити були все рідкіснішими і матеріальну допомогу на дитину він надавав все менше. Починаючи з 2016 року, Відповідач взагалі перестав навідуватися до [PERSON] з сином і поступово дитина почала забувати свого батька, хоча позивач не перешкоджала використовувати батьком дитини його законне право на побачення та на участь у вихованні сина. Матеріальну допомогу відповідач перестав надавати. Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до їх сина [PERSON] без будь-яких поважних на те причин, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, не проявляє батьківської турботи, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з сином взагалі, що порушує нормальне самоусвідомлення дитини, не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Наведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 25 липня 2024 року, головуючим суддею у розгляді вказаної справи визначено суддю Слюсар Л.П. В порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 25 липня 2024 року судом був направлений запит до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , відповідь з якого надійшла на адресу суду 04 вересня 2024 року. Ухвалою судді від 05 вересня 2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07 листопада 2024 року витребувано висновок Органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 грудня 2024 року замінено третю особу Управління-служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради на Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради. Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2025 року закрито підготовче провадження у справі. Позивач та представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити з наведених в позові підстав. Вказали, що позивач не зверталася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки з повідомленням про вручення за останнім відомим місцем проживання, яка повернена з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та шляхом оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, оскільки місцезнаходження відповідача не відоме. Відзиву, заяв, заперечень до суду відповідачем не надано, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Відповідно до заяви, документ сформований в системі «Електронний суд», яка надійшла 24.06.2025 року просили суд розглядати справу у відсутності представника Органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради та ухвалити рішення у справі, врахувавши інтереси дитини в межах чинного законодавства. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, допитавши свідків: [PERSON] , [PERSON] , опитавши малолітнього [PERSON] , дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського міського управління юстиції, актовий запис №136 від 04 лютого 2015 року. Сторони в зареєстрованому шлюбі не перебували. Відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання особи від 13.05.2019 року №02.3-12/9276, за відомостями Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 24.09.2004 року. Відповідно до Декларації №0001-8А8А-1Р00, [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Законний представник - [PERSON] . Згідно висновку Органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] від 30.01.2025 року за №6/11-18, Орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавляти батьківських прав [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для обґрунтування висновку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19.12.2008р.) визначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справ, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 3 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов`язків. Як встановлено в судовому засіданні, про що повідомив малолітній [PERSON] , який був опитаний в присутності представника Органу опіки та піклування, він з 5 років проживає з матір`ю та батьками мами. Спогади про батька за час проживання з ним є лише неприємні, він пив та ображав матір. В дитячий садок та до школи батько не приходив, подарунки йому не дарував, з ним не спілкується. З батьком була випадкова зустріч в 2024 році, однак батько з ним не спілкувався. Свідок [PERSON] , сусідка, подруга, повідомила суду про те, що вона проживає в одному під`їзді з позивачкою та знайома з нею років 7. Відповідача бачила, коли він проживав з позивачкою. Була свідком випадку, коли відповідач десятою дорогою обійшов позивачку з сином, щоб з ними не зустрітися. Позивачка виховує сина сама. Батько позивачки, дідусь малолітнього виконує обов`язки батька по відношенню до дитини. Знає, що відповідач застосовував насильство по відношенню до позивачки. Свідок [PERSON] , сусідка, суду показала, що проживає у будинку з 1988 року. Відповідача жодного разу не бачила. Позивачка гуляє з дитиною одна. Розповіла, що часто спілкується з малолітнім, однак про свого батька він ніколи нічого не говорив. Факт невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] підтверджується: актом обстеження матеріально-побутових умов за адресою: [ADDRESS] , згідно з яким позивач проживає разом із сином; декларацією із [PERSON] та лікарем, та саме мати [PERSON] супроводжує на огляд лікарів свого сина [PERSON] ; показами свідків. Відповідно ч.5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Тобто, жоден висновок для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами. Суд не приймає до уваги висновок від 30.01.2025 року, вих № 6/11-18, Органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , як такий, що відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини, оскільки висновок складено у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для обґрунтованого висновку. Ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини її батьком підтверджено матеріалами справи, тому суд, враховуючи наявні докази винної поведінки відповідача, яка, безперечно, свідчить саме про безпідставне ухилення батька від виконання своїх обов`язків, вважає позовні вимоги позивача щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до частини 2 статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з частиною 1 статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Отже, законодавцем визначено порядок стягнення аліментів на одну дитину, а також безспірний розмір аліментів на одну дитину в розмірі однієї чверті, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Статтею 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає за необхідне з урахуванням матеріального стану відповідача, всіх інших обставин, передбачених статтею 182 Сімейного кодексу України, стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня подання позову - 25 липня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття . Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом наведені вище обставини, підтверджені доказами, які досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд доходить висновку, що вимоги позивача [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, законні та підлягаю задоволенню. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Задовольняючи позов у частині стягнення аліментів, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. При розподілі судових витрат суд виходить із положень статті 141 ЦПК України. Так, частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач сплатила за подання цього позову судовий збір у розмірі 1211,20 грн., її позовні вимоги задоволені,то з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі. Крім того, суд присуджує стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів.

Outcome: approved