Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

ПАТ «СК «АРКС» звернулось до суду з позовом до [PERSON] у якому просить стягнути суму сплаченого страхового відшкодування. В обґрунтування позову, зокрема, вказано, що 14.04.2023 о 06:22 год., у с. Софіївська Борщагівка, по вул. Велика Кільцева, 98, біля території Нової Пошти, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Kamag Transporttechnil», номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] та автомобіля марки «Volvo» номерний знак [NUMBER] , який належить ПП «Сантехнік». Зазначається, що постановою Києво-Святошинського районного суду міста Київської області від 15.05.2023 у справі № 369/6156/23 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Зауважується, що на момент дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси власника автомобіля «Volvo» номерний знак [NUMBER] були застраховані ПАТ «СК «АРКС» за Договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 68055Га2кє від 20.10.2022 та Додатковою угодою № 1 від 21.10.2022. Як стверджується у позові, потерпілий звернувся до ПАТ «СК «АРКС» з заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспорту від 17.04.2023. У позові вказується, що заяву було розглянуто, а пошкодження автомобіля марки «Volvo» номерний знак [NUMBER] внаслідок ДТП визнано страховим випадком. При цьому, звертається увага на те, що розрахунок та виплата страхового відшкодування проводилися на основі: акту № 3983 огляду транспортного засобу (дефектна відомість); рахунку на передплату № ST-VU2304550 від 14.04.2023; страхового акту № ARX3651304 від 01.05.2023; рахунку страхового відшкодування. У позові наголошується, що ПАТ «СК «АРКС» сплатило на користь власника пошкодженого автомобіля «Volvo» номерний знак [NUMBER] , суму страхового відшкодування у розмірі 178 242,06 грн. Крім того, у позові зазначається, що на момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідачем не подано відзив на позов, який містив би заперечення на позов. 14 квітня 2025 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Учасники провадження у судове засідання, призначене на 09.07.2025 не з`явились, повідомлялись належним чином про судове засідання. Разом з тим, суд враховує, що від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. В матеріалах справи міститься копія постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.05.2023 у справі № 369/6156 (а.с. 4; https://reyestr.court.gov.ua/Review/110939127), в описовій частині якої вказано, зокрема, наступне: «14.04.2023 року о 06 год. 22 хв. в с. Софіївська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, 98, територія Нової Пошти, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «KAMAG Transporttechnik» д.н.з. [NUMBER] під час об`їзду автомобіля «Volvo» д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, що призвело до зіткнення, внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив п. 13.3 Правил дорожнього руху і вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. [PERSON] в судове засідання з`явився, вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП не визнав та вважає винним у ДТП водія автомобіля «Volvo» д.н.з. [NUMBER] , оскільки він не зачинив двері свого транспортного засобу». Вказаною постановою суду від 15.05.2023 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). 20.10.2022 між ПрАТ «СК «АРКС» та ПП «Сантехнік» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 68055Га2кє (а.с. 5-12), предметом якого є страхування, зокрема, транспортного засобу «Volvo» номерний знак [NUMBER] (а.с. 13). Як вбачається з матеріалів справи, 17.04.2023 ПП «Сантехнік» звернувся до ПрАТ «СК «АРКС» із заявою про подію, яка відбулася 14.04.2023 та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспорту (а.с. 18). З наданого позивачем розрахунку страхового відшкодування за договором № 68055Га2кє від 20.10.2022 (а.с. 24), вбачається, що сума страхового відшкодування складає - 178 242,06 грн. На а.с. 25 міститься платіжне доручення № 969616 від 02.05.2023, з якого вбачається, що ПрАТ «СК «АРКС» здійснило переказ 178 242,06 грн отримувачу ТОВ «З Іноземними Івнестиціями Вольво Україна»; призначення платежу: «страхове відшкодування згідно акту № ARX3651304, СФГ КСЕНІЯ, ІПН 30713975, рах. № [NUMBER] від 14.04.2023 Без ПДВ». В матеріалах справи наявна роздруківка сторінки веб-сайту https://kitsoft.kiev.ua з інформацією про те, що станом на 14.04.2021 цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Kamag Transporttechnil», реєстраційний № Т16591АІ не застрахована за полісом (а.с. 31). На підтвердження позовних вимог позивачем також до матеріалів позовної заяви долучено копії: Додатку № 2 до Договору добровільного страхування наземного транспорту № 68055Га2кє від 20.10.2022 (а.с. 14); Додаткової угоди № 1 від 21.10.2022 до Договору добровільного страхування наземного транспорту № 68055Га2кє від 20.10.2022 (а.с. 15); свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «Volvo», державний реєстраційний номер [NUMBER] та посвідчення водія [PERSON] (а.с. 16-17); акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 17.04.2023 (а.с. 19-20); рахунку на передоплату № [NUMBER] від 14.04.2023 (а.с. 21); страхового акту № ARX3651304 від 01.05.2023 на загальну суму 178 242,06 грн (а.с. 22); Згідно ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (ст. 2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Як вбачається з постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.05.2023 у справі № 369/6156/23: «14.04.2023 року о 06 год. 22 хв. в с. Софіївська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, 98, територія Нової Пошти, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «KAMAG Transporttechnik» д.н.з. [NUMBER] під час об`їзду автомобіля «Volvo» д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, що призвело до зіткнення, внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив п. 13.3 Правил дорожнього руху і вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.». Цією постановою суду [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ст. 1188 ЦК України). Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. За змістом ст. 28 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана у тому числі з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 29 наведеного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. За змістом статті 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц зроблено правовий висновок про те, що згідно з ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. На підтвердження того, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована на момент ДТП, позивач надав: роздруківку сторінки веб-сайту https://kitsoft.kiev.ua з інформацією про те, що станом на 14.04.2023 поліс на ТЗ № Т16591АІ не знайдено (а.с. 26). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Такі тези викладено та застосовано, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 275/732/17 (провадження № 61-15117св21). За таких обставин,

Outcome: approved