Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

У лютому 2024 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду Миколаївської області (з 28 квітня 2025 року суд має назву Вітовський районний суд Миколаївської області) з вказаним позовом про стягнення з відповідача [PERSON] відшкодування шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою (далі ДТП). В обґрунтування вимог зазначав наступне. 08\~лютого 2022\~року в\~с.\~Галицинове Миколаївського\~району Миколаївської\~області відбулася\~ДТП за\~участю автомобіля\~марки «ВАЗ\~210994»,\~р.н.\~ [NUMBER] під\~керуванням [PERSON] \~(відповідача)\~та мопеду\~марки Honda Dio, без реєстраційного номеру, під керуванням [PERSON] , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження і був госпіталізований до лікарні, де йому був встановлений діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку, множинні забійні рани ділянки голови, забій сечового міхура, розрив задньої хрестоподібної зв`язки, часткове пошкодження хрестоподібної зв`язки, гемартроз лівого колінного суглобу, рвано-скальковані рани ділянки лівого колінного суглобу, лівого стегна, часткове відкрите пошкодження власної зв`язки правого колінного суглобу, рвана рана ділянки правого колінного суглобу, забій правого кульшового суглобу правої гомілки. Кримінальне провадження, розпочате за цим фактом за ч. 1 ст. 286-1 КК України, було закрито за відсутністю в діях винної особи складу кримінального правопорушення, так як тілесні ушкодження, виявлені у потерпілого, віднесені до категорії легких. Постановою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 21 грудня 2022 року провадження в справі про адміністративне правопорушення за цим фактом за ст. 124 КУпАП було закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Вказував, що і в постанові про закриття кримінального провадження слідчим поліції було встановлено, що винним у ДТП був [PERSON] , і в постанові суду про закриття справи про адміністративне правопорушення зазначено, що він свою вину визнав. Крім того іншою постановою того ж суду від 21 грудня 2022 року було притягнуто [PERSON] за ч. 1 ст. 130 КУпАП за те, що він керував в момент ДТП у стані алкогольного сп`яніння. Посилаючись на положення ст. 1166 та ст. 1192 ЦК України, виходячи з того, що винуватим у ДТП є відповідач [PERSON] , просив стягнути з нього витрати на лікування в сумі 22591 грн 53 коп, що підтверджувалося чеками з купівлі ліків, а також просив стягнути вартість речей, пошкоджених в ДТП: куртка 3700 грн, спортивний костюм 2200 грн, кросівки 2100 грн, рукавиці 800 грн, шолом 1700 грн, мобільний телефон 4500 грн, мопед 22000 грн, всього просив стягнути відшкодування матеріальних збитків 59591,53 грн. Крім того, згідно з положеннями ст. 1167 ЦК України просив стягнути з відповідача відшкодування моральних збитків в сумі 100000 грн. 24 травня 2024 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволені вимог до нього, так як належними та достовірними доказами не було підтверджено понесені матеріальні збитки, до того ж його цивільно-правова відповідальність була застрахована, як власника транспортного засобу, в ПрАТ «Страхова компанія «Євроін Україна», тому ця страхова компанія повинна відшкодовувати понесені збитки. 15 липня 2024 року позивачем було подано відповідь на відзив, в якому він наполягав на своїх законних вимогах та просив їх задовольнити. Ухвалою суду від 11 липня 2024 року було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача та його представника про залучення до участі в справі в якості співвідповідача страхову компанію приватне акціонерне товариство «Євроінс Україна», але за ініціативою суду її залучено до справи в якості третьої особи на боці відповідача. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову, вказавши, що доказами не було доведено його винуватість в ДТП, оскільки постановою суду в справі відносно нього за ст. 124 КУпАП винуватість не була встановлена і провадження закрито за спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності. Крім того просили відмовити в задоволенні позову, так як відшкодування матеріальної шкоди повинна здійснювати страхова компанія, в якій відповідач застрахував свою відповідальність як власник транспортного засобу. Представник залученої третьої особи до суду не з`явився, своїх заяв або пояснень чи заперечень не подав. Суд, заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. 08\~лютого 2022\~року в\~с.\~Галицинове Миколаївського\~району Миколаївської\~області відбулася\~ДТП за\~участю автомобіля\~марки «ВАЗ\~210994»,\~р.н.\~ [NUMBER] ,\~під керуванням\~ [PERSON] \~та мопеду\~марки «Honda Dio», без реєстраційного номеру, під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП та зіткнення транспортних засобів [PERSON] отримав тілесні ушкодження і був госпіталізований до лікарні. За цим фактом в ЄРДР було зареєстровано кримінальне провадження №12022152230000096 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України. В той же час, постановою від 31 травня 2022 року Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області це провадження було закрито за відсутністю в діях винної особи складу кримінального правопорушення, так як встановлені у потерпілого [PERSON] тілесні ушкодження віднесені до категорії легких ушкоджень. Копії матеріалів справи були виділені для вирішення питання про притягнення винної особи до адміністративної відповідальності. В подальшому, постановою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 21 грудня 2022 року провадження в справі про адміністративне правопорушення за цим фактом відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП було закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положення ч. 1 ст. 1166 ЦК України вказують на те, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, повинна бути відшкодована винною особою в повному обсязі. В силу вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 76 ЦПК України). Докази у цивільному процесі мають бути належними та допустимими. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З досліджених матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] (справа № 477/871/22 отримана судом в канцелярії Жовтневого (Вітовського) районного суду Миколаївської області), вбачається доведеною його вина у спричинені ДТП та як, наслідок спричиненні тілесних ушкоджень позивачу. Так, з протоколу огляду місця події від 08 лютого 2022 року слідує, що між транспортними засобами відбулося лобове зіткнення на смузі руху автомобіля марки «ВАЗ 210994» під керуванням відповідача, який перед зіткненням здійснював гальмування маються гальмівні сліди. Ушкодження у цього автомобіля в передній частині. В своїх письмових поясненнях, доданих до протоколу про адміністративне правопорушення, [PERSON] визнав свою вину в ДТП, яке відбулося через те, що він відволікся на дружину. Крім того\~з доказів, наданих позивачем, суд вбачає, що ним було понесені витрати в зв`язку з ДТП на лікування. Ці докази суд вважає достовірними і вони підтверджують факт спричинення йому збитків, понесених в результаті ДТП. Проте суд не вбачає доведеними належними доказами спричинення матеріальних збитків у виді куртка 3700 грн, спортивного костюму 2200 грн, кросівок 2100 грн, рукавиць 800 грн, шолому 1700 грн, мобільного телефону 4500 грн, мопеду 22000 грн, так як належних та допустимих доказів про пошкодження цих речей та їх вартість суду не надано. В той же час відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі абзацом 2 частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до страхового полісу № АР/5708218 від 28.08.2021 цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника транспортного засобу була застрахована в приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Євроінс Україна». Тому, у разі настання страхового випадку дорожньо-транспортної пригоди, ця страхова компанія повинна була відшкодувати третій особі майнові збитки в межах страхового відшкодування 130 000 грн. В той же час, позовних вимог до цієї страхової компанії пред`явлено не було і до неї не було звернень за виплатою страхового відшкодування. Тому в задоволенні позовних вимог про стягнення відшкодування матеріальних збитків слід відмовити в зв`язку з їх пред`явленням до неналежного відповідача передчасного їх пред`явлення до [PERSON] .. Такі вимоги до винуватця ДТП потерпіла особа може висунути у тому випадку, коли сумою страхового відшкодування не була покрита вся завдана майнова шкода. Що ж стосується позовних вимог про стягнення відшкодування моральних збитків, то суд зазначає наступне. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч.2 ст. 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Відповідно до частини першої ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода може полягати, як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала внаслідок протиправної поведінки відносно неї. А відтак, тлумачення вказаних норм свідчить, що: 1) за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі; 2) зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди; 3) у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини; 4) завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи; 5) гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості; 6) по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками». Вказані висновки узгоджуються з позиціями, викладеними в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі № 466/8242/18 (провадження № 61-943св20) та\~постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Ураховуючи вищевикладені положення та встановлені судом обставини, зокрема, встановлену вину відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок якої транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження, а сам він отримав хоча й легкі тілесні ушкодження, але в значній кількості і потребував немалих витрат по лікуванню та додаткових зусиль по налагодженню свого сталого життя, тому суд вважає, що позивачу протиправними діями відповідача було завдано моральну шкоду, яка перебуває у безпосередньому причинному зв`язку із такими діями останнього. Виходячи з матеріалів справи, кількості та характеру отриманих позивачем тілесних ушкоджень, пошкодження його транспортного засобу, суд вважає, що достатнім, співмірним та розумним відшкодуванням завданої йому моральної шкоди є 8000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на корить держави судовий збір за вимогою про стягнення моральної шкоди, оскільки при поданні позову позивач був звільнений від сплати судового збору. За викладеного,

Outcome: partial