Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

В березні 2025 року, [PERSON] , звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме про встановлення факту його постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року. В обґрунтування поданої заяви, [PERSON] (далі за текстом заявник), зазначає, що він [INFO] , уродженець міста Дніпропетровська (після перейменування місто Дніпро) Дніпропетровської області. 02.12.1982 року, відділом внутрішніх справ Жовтневого райвиконкому міста Дніпропетровська був документований паспортом громадянина колишнього СРСР, зразка 1974 року, серії [NUMBER] , який на теперішній час втрачений. Під час загальнонаціонального обміну паспортів громадян колишнього СРСР на паспорт громадянина України, який тривав в Україні з травня 1995 року по липень 2001 року, заявник обмін вищезгаданого паспорта громадянина СРСР, зразка 1974 року не здійснив та паспорт громадянина України не отримував. В лютому 2025 року, звернувся з письмовими заявами до відділу № 1 та відділу №3 у місті Дніпрі ГУ ДМС в Дніпропетровській області про встановлення його особи, належності до громадянства України та оформлення паспорта громадянина України, замість втраченого паспорта громадянина колишнього СРСР. За результатами розгляду зазначених заяв, відділ №1 та відділ №3 у місті Дніпрі ГУ ДМС в Дніпропетровській області, надали письмові відповіді №1210-495/1210-25 від 26.02.2025 року та №О-15/6/1212-25/1212/2782-25 від 07.03.2025 року, згідно яких вбачається, що за проведеними перевірками особа [PERSON] встановлена, однак не встановлено належність до громадянства України, у зв`язку з чим, для вирішення питання по суті, заявнику рекомендовано звернутися до суду за місцем проживання, з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, за станом на 24.08.1991 року. З урахуванням наведеного, зазначає, що змушений звернутися з відповідною заявою до суду для наступного звернення з відповідним рішенням суду до територіального підрозділу ГУ ДМС в Дніпропетровській області щодо оформлення довідки про реєстрацію громадянином України та подальшого отримання паспорта громадянина України. 03 липня 2025 року представник заявника надав до суду письмову заяву, у якій підтримав вимоги викладені у заяві, та просив задовольнити заяву у повному обсязі. 27 березня 2025 року представник заінтересованої особи надала письмові пояснення, в яких просить суд винести судове рішення на розсуд суду згідно чинного законодавства. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши подані заявником матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до таких висновків. За змістом ст.124 Конституції України, юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У відповідності до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. В даному випадку йдеться про захист прав та законних інтересів заявника, що виникають із цивільних правовідносин, з метою забезпечення реалізації його прав як фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою факту належності заявника до громадянства України. Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Положеннями ст.ст. 293-294, 315-319 Цивільного процесуального кодексу України передбачена можливість встановлення факту, що має юридичне значення, в судовому порядку. Згідно з частинами першою та другою статті 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження в тому числі справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік справ про встановлення фактів, що мають значення, які розглядаються судом закріплений в частині першій статті 315 ЦПК України, даний перелік не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України). Із роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, вбачається, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: -згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; -чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; -заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; -встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, законом передбачена можливість встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відноситься і факт постійного проживання на території України, що може мати значення для виникнення права особи на набуття громадянства України. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24.02.2021 року по справі №522/20494/18, від 05.04.2021 року по справі №523/14707/19. У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України. Статтею 4 Конституції України встановлено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом. Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Законом України «Про громадянство України», Указом Президента України від 27.03.2001 № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до статті 1 Закону України «Про громадянство України», громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках. Громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України. Реєстрація громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України, спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи. Виконання функцій спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань громадянства Указом Президента України покладено на Державну міграційну службу України та її територіальні органи. Статтею 3 зазначеного вище Закону встановлено, що громадянами України є особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Згідно пункту 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, який затверджений Указом Президента України від 27.03.2001 № 215/2001, передбачено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону, особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.07.1966 року, виданого відділом запису актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради депутатів трудящих міста Дніпропетровська, [PERSON] (зазначено на російській мові), [INFO] , місце народження місто Дніпропетровськ. Відповідно до копії листа ЦМУ ДМС у м. Києві та Київської області №8010.14-56728/80.3-24 від 26.12.2024 року, [PERSON] (на рос. мові), [INFO] , 02.12.1982 року ВВС Жовтневого райвиконкому м.\~Дніпропетровська був документований паспортом громадянина колишнього СРСР, зразка 1974 року, серії [NUMBER] . Відомості про документування паспортом громадянина України, зразка 1994 року не виявлено. Згідно довідки Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, вих.№02.3-25/1154 від 28.01.2019 року, заявник має зареєстроване місце проживання за адресою [ADDRESS] з 16.11.1987 року по теперішній час. Згідно копії трудової книжки, серії [NUMBER] , заявник у період з 04.07.1991 року по 03.06.1999 року був офіційно працевлаштований на посаді інженера дільниці зв`язку сигналізації у МФ «РИТМ», що здійснювало свою діяльність у місті Дніпропетровськ Дніпропетровської області. У відповідності до копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру від 01.09.1999 року, заявнику 17.06.1999 року податковою інспекцією Жовтневого району міста Дніпропетровська присвоєно ідентифікаційний номер 2425819691. У відповідності до листа УВКБ ООН (представництво в Україні) від 22.01.2025 року, заявник звернувся до УВКБ ООН (представництво в Україні) із проханням про правову допомогу щодо підтвердження наявності або відсутності громадянства, а також за правовим захистом для осіб без громадянства і тих, хто ризикує таким стати. Згідно листа Департаменту інформатизації МВС України, МВС №28489/16-2024 від 25.12.2024 року, за станом на 25.12.2024 року за даними інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» відомості щодо заявника відсутні. У відповідності до листа відділу №1 у місті Дніпрі ГУ ДМС в Дніпропетровській області №1210-495/1210-25 від 26.02.2025 року та листа відділу №3 у місті Дніпрі ГУ ДМС в Дніпропетровській області №О-15/6/1212-25/1212/2782-25 від 07.03.2025 року, особа заявника встановлена, однак не встановлена належність до громадянства України, у зв`язку з чим останньому рекомендовано звернутися до суду за місцем проживання з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, за станом на 24.08.1991 року. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ч.ч.1-2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року має для заявника юридичне значення, оскільки необхідне йому для отримання паспорту громадянина України, та не порушує прав та інтересів інших осіб, в тому числі прав заінтересованої особи, враховуючі наявність доказів на підтвердження факту постійного проживання на території України впродовж життя та, зокрема, за станом на 24.08.1991 року, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved