Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2017 року. Від шлюбу мають двоє малолітніх дітей, сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Поряд з тим, зазначила, що вже тривалий час, як сімейне життя між ними стало погіршуватися, в них різні погляди на сімейне життя, вони перестали розуміти одне одного, відповідач самоусунувся від виконання сімейних обов`язків, через це між ними часто виникали сварки, очевидцями чого ставали їх діти. Дані події негативно впливають на виховання дітей і в кінцевому результаті призвели до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. На даний час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено. А тому, вважає, що шлюб між ними існує формально, подальше збереження шлюбу є неможливим, оскільки це суперечить її інтересам, у зв`язку з чим просила шлюб між ними розірвати, при цьому строк для примирення не надавати. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 05 червня 2025 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. Як слідує з наявного в матеріалах справи поштового повідомлення, позовну заяву з додатками, ухвалу суду про відкриття провадження, відповідач отримав 11 червня 2025 року. 16.06.2025 на адресу суду від представника відповідача адвоката Когут О.В. надійшла заява про визнання позову, в якій зазначив, що відповідач не заперечує, щоб шлюб між ними було розірвано. Визнає, що між ними склались дуже погані стосунки, вони перестали розуміти один одного, втратили інтерес один до одного, кожний із них живе своїм особистим життям. При цьому зазначив, що позивачку нічого не влаштовує те, що робить відповідач, вона не радиться з ним, робить те, що вважає за потрібне. Раніше відносини між подружжям були нормальними. 02.02.2022 за їх взаємною згодою, відповідач поїхав на роботу у Польщу. На той час позивачка перебувала на сьомому місяці вагітності, тому одразу ж після початку воєнних дій вона із сином прихала до нього, де і народився молодший син. Прожили разом вісім місяців, після чого вона з дітьми повернулась в Україну, а через чотири місяці знову приїхала до нього. Разом не один раз їздили з дітьми до її мами в Італію. Однак з жовтня 2024 року відносини між ними погіршились, позивачка не бажає відповідати на телефонні дзвінки відповідача, не відповідає на його СМС-повідомлення, не дає змоги спілкуватись із дітьми. Пояснює, що не може з ним жити, а коли він запитав її причину, то вона не бажає нічого пояснювати. Тому відповідач з оглядну на наведене зрозумів, що надалі зберігати шлюб між ними вже неможливо, цього не бажає ні позивачка, ні він. Крім того представник зазначив, що оскільки відповідач повністю визнає позовні вимоги, то зважаючи на це, просив здійснити розподіл судових витрат відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, а саме, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвами про шлюб серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , виданими 28 серпня 2017 року Виконавчим комітетом Сапогівської сільської ради Борщівського району Тернопільської області, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 28 серпня 2017 року у Виконавчому комітеті Сапогівської сільської ради Борщівського району Тернопільської області, про що складено актовий запис № 02. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище чоловікові та дружині [PERSON] . Від шлюбу подружжя має двоє малолітніх дітей, сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Також судом встановлено, що шлюб між сторонами набрав формальних рис, такі разом не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують подружні відносини. Наміру зберегти шлюб, ні позивачка, ні відповідач не висловили. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Зважаючи на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачці з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір». З відповідача в користь позивачки слід стягнути 50 (п`ятдесят) відсотків судових витрат, понесених нею на сплату судового збору. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved