Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Головного Управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України, у якому просить стягнути із відповідачів у його користь позивача 100 000 грн. моральної шкоди, завданої незаконним звинуваченням, протиправним притягненням його до адміністративної відповідальності на підставі постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №610412 від 19.01.2022 за ч.2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 гривень. \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 19 січня 2022 року начальником СРПП ВП №3 (м. Гусятин) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області Шимчишин О.М. винесено постанову серії БАБ №610412 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень. Підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності слугувало те, що 19 січня 2022 року о 12 год. 10 хв., керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер [NUMBER] , в селі Коцюбинці, Чортківського району, Тернопільської області, його зупинили працівники поліції, оскільки в автомобілі позаду не горіли стоп-сигнали та в подальшому він не увімкнув світлову аварійну сигналізацію, чим порушив вимоги п. 9.9 (б) ПДР України, унаслідок чого його було притягнуто до адміністративної відповідальності. Однак, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 березня 2022 року, у справі №607/1820/22, скасовано спірну постанову, а справу провадженням закрито. Позивач вказує на те, що внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відносно нього під час безпідставної зупинки та подальших образливих дій в присутності членів його сім`ї під час фабрикування вказаного правопорушення, яку він оцінює в розмірі 100\~000 грн. Вказана сума обумовлює характер та обсяг страждань, яких він зазнав, глибину та тривалість душевних страждань, час та зусилля, які були ним витрачені для відновлення свого попереднього стану. Так, розмір відшкодування моральної шкоди позивач визначив характером правопорушення, зокрема: протиправною поведінкою відповідача, спричиненням шкоди його честі, гідності та ділової репутації, ступенем вини відповідача вчиненням протиправної поведінки умисно; обманом, перекручуванням обставин справи. Крім цього, розмір моральної шкоди позивач визначив іншими обставинами, які мають істотне значення для нього, зокрема: невизначеністю ситуації, стурбованістю і тривогою, глибоким відчуттям несправедливості, зверненням до суду, розчаруванням та стражданням. Відтак, враховуючи наведені обставини просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 26.02.2025 відкрито провадження у справі та ухвалено провести її розгляд у порядку загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~Представник Головного Управління Національної поліції в Тернопільській області подав суду відзив на позову заяву, у якому позов не визнав. Зазначив, що на його думку, сам факт наявності рішення суду яким скасовано постанову поліцейського у справі про адміністративне правопорушення не є беззаперечною підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди. На дані правовідносини жодним чином не розповсюджується презумпція моральної шкоди. Право на відшкодування моральної шкоди реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди та чіткого розрахунку суми відшкодування. Вказує на те, що в самій постанові, наявність якої позивач вважає беззаперечним доказом завдання йому моральної шкоди, чітко зазначено, що позивач не дотримався вимоги п.9.9. б Правил дорожнього руху, проте він не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП. Порушення позивачем вимог підпункту "б" пункту 9.9 Правил дорожнього руху, що полягає у не увімкненні аварійної світлової сигналізації після зупинки на вимогу поліцейського, не може бути кваліфіковане за частиною 2 статті 122 КУпАП, оскільки в даному випадку відсутній факт порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку. Відтак, відповідач вважає, що судом у рішенні встановлено факт порушення позивачем норм ПДР, проте ним вказується, що поліцейським помилково здійснено неправильну кваліфікацію правопорушення. Вказав, що помилки здійсненої поліцейським в постанові, не спростовують факту скоєного позивачем правопорушення. Вважає, що відсутні підстави констатувати факт завдання позивачу моральної шкоди діями поліцейських. Також, зазначив, що права позивача були захищені судом шляхом закриття відносно нього справи про адміністративне правопорушення. На підставі наведеного у задоволенні позову просять відмовити. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] надав суду відповідь на відзив ГУНП в Тернопільській області, де вказує на те, що заперечення представника відповідача є необґрунтованими. Представник Державної казначейської служби України подав суду відзив на позовну заяву, у якому позов не визнав. Зазначив, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових чи службових осіб. При цьому, факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органів державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто і підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди. Сам факт складання постанови про накладення адміністративного стягнення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії працівників поліції заподіяли позивачу моральну шкоду. Вважають, що позивач матиме право вимагати на відшкодування шкоди, лише при доведеності незаконності дій органів, які завдали таку шкоду. Вказав, що орган державного казначейства жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало На підставі наведеного, просить у задоволенні позовних вимог до Державної казначейської служби України відмовити. Позивач [PERSON] відповіді на відзив представника Державної казначейської служби України не подавав. \~ \~ \~ \~07 травня 2025 року у даній справі закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з мотивів, викладених у ній та відповіді на відзив, просить суд їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник Головного Управління Національної поліції в Тернопільській області в судовому засіданні позовних вимог не визнав, проти їх задоволення заперечив із мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву. Представник Державної казначейської служби України в судовому засіданні позовних вимог не визнала та просить відмовити у їх задоволенні з підстав наведених у відзиві на позов. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив \~ \~ \~ \~19 січня 2022 року, начальником СРПП ВП №3 (м.Гусятин) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області Шимчишиним О.М., винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАБ № 610412, згідно якої [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Згідно вказаної постанови, позивач 19.01.2022 о 12 год. 10 хв. в с. Коцюбинці Чортківського району Тернопільської області, керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2107», номерний знак [NUMBER] та після зупинки працівником поліції не увімкнув світлову аварійну сигналізацію, чим порушив вимоги п.9.9 (б) Правил дорожнього руху. \~ \~ \~ \~Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.03.2022 року, яке набрало законної сили, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАБ № 610412 від 19.01.2022 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн., скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП. \~ \~ \~ \~Як зазначено у означеному судовому рішенні, «…з оскаржуваної постанови вбачається, що позивач [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП, у зв`язку із порушенням ним вимог п.9.9 (б) ПДР України…Суд вважає, що хоча позивач не дотримався вимоги п. 9.9. б Правил дорожнього руху, проте він не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення за цією нормою. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що порушення позивачем вимог підпункту «б» пункту 9.9 Правил дорожнього руху, що полягає у не увімкненні аварійної світлової сигналізації після зупинки на вимогу поліцейського, не може бути кваліфіковане за частиною 2 статті 122 КУпАП, оскільки в даному випадку відсутній факт порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку. Отже, працівником поліції начальником СРПП ВП №3 (м.Гусятин) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області Шимчишином О.М. дії позивача [PERSON] щодо порушення ним пункту 9.9 (б) ПДР України та не увімкнення аварійної світлової сигналізації після зупинки на вимогу поліцейського були помилково кваліфіковані за ч.2 статті 122 КУпАП. При цьому, суд звертає увагу на те, що статтею 125 КупАП передбачено відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених ст.ст.121-128, ч.1 і 2 ст.129, ст.ст.139 і 140 цього Кодексу…». Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга статті 23 ЦК України). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності. Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Усталеним у доктрині цивільного права та національній судові практиці є підхід, за якого для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у постановах ВС від 05.12.2022 у справі №214/7462/20, Великої Палати ВС від 01.03.2023 у справі №925/556/21 та Великої Палати ВС від 22.01.2025 у справі №335/6977/22. У пункті 32 постанови Великої Палати ВС від 03.09.2019 у справі №916/1423/17 вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акту; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльності шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Водночас, протиправність дій чи бездіяльності посадової особи або органу є одним з обов`язкових елементів, встановлення якого створює сукупність підстав для виникнення обов`язку з відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, оскільки за змістом статей 1173, 1174 ЦК України підлягає відшкодуванню шкода, завдана не будь-якими, а саме незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади чи його посадової особи. Під протиправністю потрібно розуміти безпосередню суперечність (невідповідність) рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта. У справах про відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, його посадових осіб, позивач може доводити наявність очевидних ознак протиправності чи свавільності дій цих суб`єктів, які спричинили порушення прав, свобод або інтересів позивача. У наведеній категорії справ суд, з огляду на підстави позову, при вирішенні питання про те, чи мали дії або бездіяльність органів влади, їх посадових осіб, які становили втручання в право особи, ознаки свавільності, повинен оцінювати: чи були передбачені законом підстави (умови) для відповідних дій працівників поліції (у контексті цієї справи), чи були вони виправданими (необхідними) та пропорційними до конкретних обставин. Втручання не буде свавільним, якщо: воно відбулося згідно із законом; воно переслідує легітимну мету і є пропорційним до цієї мети; воно є необхідним у демократичному суспільстві. Отже при вирішенні спору про відшкодування шкоди суд може встановити протиправний характер дій (бездіяльності, рішень) працівників патрульної поліції як обов`язковий елемент деліктної відповідальності за наявності ознак очевидної протиправності чи навіть свавільності таких дій. При не встановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності. Зазначена правова позиція висловлена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі №335/6977/22. Суд дослідивши та оцінивши докази, а також у їх сукупності вважає, що позов [PERSON] до Головного Управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності та накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу, до задоволення не підлягає. Із матеріалів справи убачається, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.03.2022 року, яке набрало законної сили, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАБ № 610412 від 19.01.2022 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн., скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП. Із змісту означеного судового рішення вбачається, що хоча [PERSON] не дотримався вимоги п. 9.9. (б) Правил дорожнього руху, проте він не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення за цією нормою. Таким чином, факт порушення [PERSON] вимог ПДР України мав місце. Також, розглядаючи дану справу, суд дійшов висновку, що порушення [PERSON] вимог підпункту «б» пункту 9.9 Правил дорожнього руху, що полягає у не увімкненні аварійної світлової сигналізації після зупинки на вимогу поліцейського, не може бути кваліфіковане за частиною 2 статті 122 КУпАП, оскільки в даному випадку відсутній факт порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку. Отже, працівником поліції начальником СРПП ВП №3 (м.Гусятин) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області Шимчишином О.М. дії позивача [PERSON] щодо порушення ним пункту 9.9 (б) ПДР України та не увімкнення аварійної світлової сигналізації після зупинки на вимогу поліцейського були помилково кваліфіковані за ч.2 статті 122 КУпАП. Відтак, суд зауважує, що наведеним вище судовим рішенням не встановлено очевидну невідповідність дій працівників патрульної поліції під час оформлення ними матеріалів про адміністративне правопорушення та винесення постанови, у тому числі тих, які б мали ознаки свавільності. Не встановлено й такі факти у даному судовому засіданні під час огляду, за клопотанням позивача, відеозйомки даної події, яка мала місце 19.01.2022 року о 12 год. 10 хв. в с.Коцюбинці Чортківського району Тернопільської області за участю [PERSON] та працівників поліції. Інших доказів на підтвердження очевидної невідповідності дій працівників відділу поліції №3 (м.Гусятин) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення або тих, які мають ознаки свавільності позивачем, у передбаченому ст.ст.12,81 ЦПК України порядку суду не надано. Крім цього, суд констатує, що позивачем також не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували образливі, принизливі дії працівників поліції під час безпідставної зупинки та розгляду справи про які він зазначає у позові. При цьому, Тернопільський міськрайонний суд у своєму рішенні від 11.03.2022 не зазначив фактів обману чи перекручування обставин справи, про що зазначає позивач у своєму позові. Також, суд вважає, що доказів, які б підтверджували, що позивачу внаслідок притягнення його до адміністративної відповідальності та накладенням адміністративного штрафу спричинено шкоду його честі, гідності та ділової репутації, позивачем суду не надано. Суд, відмовляючи у задоволенні возову, вважає, що скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у ній, не є безумовним наслідком відшкодування моральної шкоди позивачу. Враховуючи те, що [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі п.11 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», беручи до уваги, що у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, судові витрати слід віднести за рахунок держави. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed