Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Позивачі через свого представника звернулись до суду з позовною заявою, в якій просять стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 268000 грн., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 268000 грн., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 268000 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 22.06.2024, приблизно о 08:00 год., в районі буд. [ADDRESS] , відбулося зіткнення автомобіля марки «ГАЗ 31105-801», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , [INFO] , з велосипедом «Україна», під керуванням [PERSON] , [INFO] . Внаслідок даної ДТП велосипедист [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події. За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження. Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09 грудня 2024 року по справі №629/5220/24 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Як встановлено із вироку обвинувачений [PERSON] під час судового розгляду винним себе у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, фактичні обставини справи не оспорював. Таким чином, смерть [PERSON] настала на місці дорожньо-транспортної пригоди та була прямим причинним наслідком цієї пригоди, що підтверджується вироком суду, та свідоцтвом про смерть [PERSON] . Оскільки [PERSON] - дружина, [PERSON] та [PERSON] - діти по відношенні до загиблого, у зв`язку із його смертю дружині та дітям спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у моральній шкоді, вже перенесених ними моральних стражданнях та тих нескінченних стражданнях, що будуть переслідувати їх довготривалий час, перенесених ними моральних переживань, які продовжують тривати по даний час і ніколи не закінчяться та пов`язаних з цим істотними вимушеними змінами у їх життєвих стосунках. Таким чином, в результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, дружині та дітям загиблого, було завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача. 08 січня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 14 лютого 2025 року ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області здійснено перехід з розгляду цивільної справи від спрощеного провадження з викликом сторін до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 березня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі. 18 березня 2025 року ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 26 травня 2025 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Гангою Д.Г. надано відзив до суду, в якому просять задовольнити позов частково, зменшивши розмір заявленої позивачами стягнення моральної шкоди до 150000,00 грн на кожного з позивачів. Відповідач жодним чином не заперечує безумовне право позивачів на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю близької людини у ДТП, яке мало місце з його необережності, щиро розкаюється у тому, що сталося та з розумінням ставиться до втрати позивачів, поділяючи той біль та людські душевні страждання, однак вважає, що заявлений до стягнення розмір моральної є явно завищеним, непропорційним до обставин справи, не розумним та неспівмірним, таким, що не відповідає принципу справедливості та не підтверджений належними доказами, як того вимагає ч. 2 ст. 23 ЦК України. На підтвердження доводів щодо спричинення моральної шкоди саме у розмірі 268000 грн. позивачі не надали жодного доказу, відсутній жодний медико-психологічний висновок, чеків на лікування/консультації чи інші документи, які б обґрунтовували саме таку суму. Розмір шкоди щодо кожного з Позивачів визначено формально «під копірку», без персональної оцінки душевних страждань кожного члена сім`ї, що суперечить вимогам п. 5 та п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 р Позивачі в судове засідання не з`явилися, їх представник адвокат Заставний Р.А. в судовому засіданні на задоволення позовних вимог наполягав, з викладених у позові підстав. Відповідач та його представник адвокат Ганга Д.Г. в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме просили стягнути моральну шкоду в розмірі 150000,00 грн на кожного з позивачів, в інший частині позову просили відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що він розуміє повинен відшкодувати моральну шкоду, але у зв`язку з тим, що на його утриманні знаходяться троє неповнолітніх дітей, сплата моральної шкоди в розмірі 268000 грн. кожному позивачу, для нього це буде непомірний тягар, який призведе до не можливості виконання рішення суду. Також повідомив, що під розгляду справи в суді намагався добровільно відшкодувати моральну шкоду в розмірі 200000 грн., однак потерпіла відмовилась від прийняття даної суми. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є дружиною померлого [INFO] [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 09 лютого 1980 року. (а.с.17) [PERSON] є донькою померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.08.1981 року, та рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25.09.2019 року про розірвання шлюбу. (а.с.20-21). [PERSON] є донькою померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.07.1984 року, та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 08.09.2007 року. (а.с.25-26). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , від 26.06.2024 року, [PERSON] помер [INFO] . (а.с.15). Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09.12.2024 (справа №629/5220/24) [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. Вироком встановлено, що 22.06.2024 приблизно 08-00 год., [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «ГАЗ 31105-801», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по автодорозі в с.Краснопавлівка Лозівського району Харківської області в напрямку м.Лозова від м.Первомайський Харківської області, зі швидкістю не менше 29...30 км/год., в районі б.№3 по вул.Слобожанська с.Краснопавлівка Лозівського району Харківської області, при виникненні небезпеки для руху у вигляді велосипеда «Україна», під керуванням [PERSON] , який рухався у попутному напрямку та здійснював поворот ліворуч, діючи необережно, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не впевнився в безпечності маневру та не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки для руху іншим учасникам дорожнього руху, а саме велосипедисту [PERSON] , порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, згідно яких «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», та допустив зіткнення з велосипедом «Україна», в результаті чого [PERSON] від отриманих трав помер на місці події. Внаслідок дорожньо-транспортної події, згідно з висновком судово-медичної експертизи №12-17/128-Л3т/24 від 24.07.2024, причиною смерті [PERSON] є гостре порушення мозкового кровообігу, зумовлене травмою голови з переломом кісток черепа і крововиливом під оболонки головного мозку, отриманої в умовах дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №CE-19/121-24/20180-IT від 25.07.2024 та висновку судової автотехнічної експертизи №CE-19/121-24/20181-IT від 25.07.2024, у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «ГАЗ 31105-801», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] є невідповідності вимогам п.10.1 ПДР України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 02.04.2025 року вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09.12.2024 року стосовно [PERSON] змінено. На підставі ст.75 КК України звільнено [PERSON] від відбування основного покарання з іспитовим строком 2 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покладено на [PERSON] обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Звільнено обвинуваченого з під варти негайно. В решті вирок залишено без змін. За даними відомостей сайту "Судова влада України" Касаційним кримінальним судом призначено касаційний розгляд за касаційною скаргою потерпілої на ухвалу Харківського апеляційного суду від 02 квітня 2025 року щодо [PERSON] у Касаційному кримінальному суді Верховного Суду. Стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частиною другою статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає і за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За загальним правилом особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, тому поряд із компенсацією матеріальної шкоди позивач має право на компенсацію за заподіяну моральну шкоду. Під моральною шкодою мається на увазі душевні страждання, пов`язанні із заподіянням як фізичної, так і майнової шкоди, а також душевні страждання, не пов`язанні ні з тією, ні з іншою. Грошова компенсація, розмір якої визначений не за принципом еквівалентності, а виходячи з обставин конкретної справи, ступеня й характеру моральної шкоди, майнового стану потерпілого. Компенсацією за заподіяну моральну шкоду призначають для пом`якшення якоюсь мірою тяжких для потерпілих наслідків. У п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК). Як встановлено в ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди і якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Також, за змістом норми, закріпленої в ч. 1 ст. 1166 ЦК України, шкода підлягає відшкодуванню за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала. Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України від 07.03.1996 року № 85/96-ВР «Про страхування» (далі - Закону № 85/96-ВР)). Визначення вини відповідача не є предметом спору у даній справі, що розглядається. Розглядаючи цивільний позов, суд не може досліджувати питання вини особи у ДТП, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування завданої шкоди (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц, провадження № 61-31395сво18). Частинами 1 та 2 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків та обставин справи. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., ратифікована 17.07.1997 р.). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10.12.2009р.; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004 р.) Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав Позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON] а саме внаслідок загибелі чоловіка та рідного батька позивачів, останні отримали непоправну моральну шкоду та тяжку глибину душевних страждань, пригніченість, депресію, страждання, пов`язані зі смертю [PERSON] , який був їм рідною людиною. В обґрунтування моральної шкоди та заявленого розміру позивачі вказали про виникнення значної та непоправної шкоди, яка проявилася у моральній шкоді, вже перенесених ними моральних стражданнях та тих нескінченних стражданнях, що будуть переслідувати їх довготривалий час, перенесених ними моральних переживань, які продовжують тривати по даний час і ніколи не закінчяться та пов`язаних з цим істотними вимушеними змінами у їх життєвих стосунках. З огляду на викладене, враховуючи те, що [PERSON] вчинив тяжкий необережний злочин, в результаті якого позивачі втратили чоловіка та рідного батька, внаслідок чого перенесли сильний стрес, а також беручи до уваги, що смерть рідною людини для позивачів це непоправне горе, що призводить до довічних негативних наслідків протиправних дій [PERSON] , які залишаються назавжди й істотно змінюють спосіб життя, внаслідок чого позивачі зазнають значних душевних страждань, та втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню, тому суд вважає, що діями [PERSON] була заподіяна моральна шкода позивачам, у зв`язку з чим враховуючи майновий стан [PERSON] , усвідомлюючи, що ніякі кошти не повернуть [PERSON] чоловіка, а [PERSON] та [PERSON] батька, разом з тим виходячи із засад розумності, виваженості, та справедливості, беручи до уваги, що на утриманні відповідача перебувають троє неповнолітніх дітей, оцінює спричинену позивачам моральну шкоду в 200000 гривень кожній, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її збагачення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial