Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

11.10.2022 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що йому на підставі рішення Смолінської селищної ради Новоукраїнського району Кіровоградської області № 319 від 27.06.2019 року належить земельна ділянка кадастровий № 3523180900:02:001:5001, площею 2 га , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою Кіровоградська область, Маловисківський район, Березівська сільська рада. В серпні 2022 року позивачу стало відомо з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 304537363 від 08.07.2022 року, про те, що державним реєстратором Войцик А.Г. Смолінська селищна рада Маловисківського району Кіровоградської області, зареєстровано договір оренди землі б/н від 10.08.2019 року та додаткова угода до договору оренди землі б/н від 04.01.2022 року, які нібито укладені між позивачем та відповідачем, на земельну ділянку кадастровий номер 3523180900:02:001:5001, площею 2 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою Кіровоградська область, Маловисківський район, Березівська сільська рада, індексний номер 48288203 від 19.08.2019 року строком на 49 років до 13.08.2068 року, з правом пролонгації. Зазначає, що договір оренди землі б/н від 10.08.2019 року та додаткову угоду до договору оренди землі б/н від 04.01.2022 року були безпідставно та незаконно зареєстровані, оскільки позивач їх особисто не підписував та згоду на укладення не надавав, істотні умови договорів не погоджував та з умовами договору не був знайомий, а отже право позивача на користування та розпорядження своєю приватною власністю є порушеним та потребує захисту. Вказав, що в його розпорядженні відсутні примірники оригіналу договору оренди землі б/н від 10.08.2019 року та додаткової угоди до договору оренди землі б/н від 04.01.2022 року, ксерокопії зазначених документів були надані на запит позивача реєстратором Смолінської селищної ради, Маловисківського району, Кіровоградської області Войцик А.Г. Виникнення спірних правовідносин обумовлено наявністю між позивачем та відповідачем спору про право оренди земельної ділянки, оскільки з позиції позивача земельна ділянка фактично не була передана в оренду, договір оренди позивач не підписував, тому оспорюваний договір є неукладеним, а державна реєстрація зазначених правочинів порушує права позивача на користування та розпорядження зазначеною власністю. З посиланням на ст. 15, 16, 202, 203, 205, 207, 210, 215, 317, 391, 627 ЦК України, ст. 126, 152 ЗК України, ст. 263 ЦПК України, ст. 6, 14 та 15 Закону України «Про оренду землі», ст. 2-4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року в справі № 145/2047/16-ц, від 05.06.2018 року в справі № 338/180/17, від 11.09.2018 року в справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 року в справі № 569/17272/15-ц просив усунути перешкоди у користуванні належною йому на праві приватної власності земельною ділянкою та визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди вказаної земельної ділянки проведеної на підставі договору оренди землі б/н від 10.08.2019 року та додаткової угоди б/н від 04.01.2022 року. Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 14.10.2022 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, витребувано у відповідача оригінал договору оренди землі б/н від 10.08.2019 року та додаткової угоди б/н від 04.01.2022 року укладених між [PERSON] та [PERSON] , предметом яких є земельна ділянка кадастровий номер 3523180900:02:001:5001, та витяг про його державну реєстрацію. Відповідачем подано заперечення на позов, в якому останній заперечив проти позовних вимог [PERSON] , зазначивши, що на підставі договору оренди житла, станом на 10.08.2019 року позивач на підставі письмового договору оренди житла безкоштовно проживав у його помешканні по [ADDRESS] за умови укладення із [PERSON] договору оренди землі на належну йому земельну ділянку кадастровий номер 3523180900:02:001:5001. З цією метою 10.08.2019 року [PERSON] із [PERSON] за участю свідка [PERSON] прибули до Смолінської селищної ради для отримання типових бланків договору оренди землі, для відображення в них свого наміру, проте за відсутністю бланків селищній раді, секретарем ради було роз`яснено про можливість їх роздрукувати із мережі Інтернет. Після роздрукування зазначених договорів, сторони прибули до селищної ради де заповнили бланки договору оренди землі від 10.08.2019 року, засвідчивши їх власними підписами та залиши їх для реєстрації у реєстратора. Згодом позивач повідомив, що зазначені договори після їх реєстрації були залишені на зберігання у орендованому ним помешканні. Близко 20.08.2019 року, відповідач разом з [PERSON] прибув до позивача та разом спрямували до земельної ділянки кадастровий номер 3523180900:02:001:5001 та склали акт прийому-передачі зазначеної земельної ділянки. З урахуванням того, що в частині орендованої позивачем квартири відповідача частково перебувало належне йому майно, комп`ютерна техніка, договір оренди землі, разом з актом прийому-передачі залишились у вказаному помешканні. Відповідно до цільового призначення відповідачем використовувалася орендована земельна ділянка без будь-яких зауважень та претензій з боку позивача, за взаємним погодженням з яким було укладено додаткову угоду б/н від 04.01.2022 року, яка власноручно була підписана ними та зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вказав, що виконати вимоги ухвали суду про витребування доказів не має можливості, оскільки витребуванні документи за погодженням відповідача перебували у володінні позивача. Таким чином, відповідачем ухвала суду залишена без виконання, витребувані докази не надані. Представником позивача було подано письмові пояснення по справі, відповідно яким зазначив, що з метою проведення почеркознавчої експертизи позивачем було заявлено клопотання про витребування у відповідача оригіналу договору оренди землі б/н від 10.08.2019 року та додаткової угоди до договору оренди б/н від 04.01.2022 року, оскільки в розпорядження позивача зазначені документи відсутні. Відповідача вимоги ухвали про витребування доказів, пославшись на їх відсутність. Вважає, що оскільки позивач стверджує про не укладення спірних договорів та відсутність у нього їх примірників, то саме на відповідача покладається обов`язок представити докази на підтвердження укладення таких угод. Ненадання відповідачем вказаних оригіналів договорів, позбавляє позивача можливості провести судову почеркознавчу експертизу по даній справі, та зважаючи, що вказані договори мають безпосереднє значення для вирішення цієї справи, така поведінка свідчить про ухилення від надання договору оренди землі б/н від 10.08.2019 року та додаткової угоди до договору оренди б/н від 04.01.2022 року, на підставі яких було проведено реєстрацію права оренди землі за відповідачем та необхідність в отриманні яких пов`язана із заявленим позивачем клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи, поданим разом з позовною заявою, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 13, ч. 4. ст. 84, ч. 10 ст. 84 ЦПК України, обставини, які просить позивач встановити заявляючи експертизу, можуть бути визнанні судом доведеними. 03.01.2025 року позивач подав заяву про зміну предмету позову, відповідно якій просив усунути перешкоди у користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою, кадастровий № 3523180900:02:001:5001, площею 2 га., цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Кіровоградська область, Маловисківський район, Березівська сільська рада, шляхом витребування вказаної земельної ділянки у [PERSON] та повернути йому земельну ділянку кадастровий № 3523180900:02:001:5001, площею 2 га., цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Кіровоградська область, Маловисківський район, Березівська сільська рада, з приведенням земельної ділянки у попередній стан, придатний для її подальшого використання, та з складенням з власником двостороннього акту прийому-передачі земельної ділянки; визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Смолінської селищної ради Маловисківського району Кіровоградської області Войцик А.Г., про державну реєстрацію права оренди землі на підставі договору оренди землі б/н від 10.08.2019 р. та додаткової угоди б/н від 04.01.2022 р. між [PERSON] та [PERSON] , індексний номер: 48288203 від 19.08.2019 р. про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки кадастровий № 3523180900:02:001:5001, площею 2 га, розташовану за адресою: Кіровоградська область, Маловисківський район, Березівська сільська рада, за [PERSON] та скасувати державну реєстрацію права оренди землі на підставі договору оренди землі б/н від 10.08.2019 р. та додаткової угоди б/н від 04.01.2022 р. зареєстрованому у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 32863930, дата державної реєстрації 13.08.2019 р., проведену рішення державного реєстратора Смолінської селищної ради Маловисківського району Кіровоградської області Войцик А.Г., індексний номер: 48288203 від 19.08.2019 р. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 26.03.2025 року закрито підготовче засідання у справі та прийнято заяву [PERSON] про зміну предмету позову до розгляду. В судове засідання позивач не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, тому суд вважає за можливе справу розглянути у його відсутність, на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 304537363 від 08.07.2022 року, земельна ділянка площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3523180900:02:001:5001, розташованої на території Березівської сільської ради, Маловисківського району, Кіровоградської області на підставі рішення Смолінської селищної ради № 319 від 27.06.2019 року належить [PERSON] , дата державної реєстрації права від 29.07.2019 року. Відповідно до актуальної інформації про державну реєстрацію іншого речового права (номер запису про інше речове право: 32863930) державним реєстратором Войцик А.Г. Смолінська селищна рада Маловисківського району Кіровоградської області, зареєстровано договір оренди землі б/н від 10.08.2019 року та додаткова угода до договору оренди землі б/н від 04.01.2022 року, на земельну ділянку кадастровий номер 3523180900:02:001:5001, площею 2 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою Кіровоградська область, Маловисківський район, Березівська сільська рада, індексний номер 48288203 від 19.08.2019 року строком на 49 років до 13.08.2068 року, з правом пролонгації. Відповідно до копії договору оренди землі б/н від 10.08.2019 року його укладено між [PERSON] та [PERSON] , відносно земельної ділянки кадастровий номер 3523180900:02:001:5001, площею 2 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, строком на 10 років. Згідно із копією додаткової угоди до договору оренди землі б/н від 04.01.2022 року укладеної між [PERSON] та [PERSON] , поновлено термін дії договору оренди землі від 10.08.2019 року, внесено зміни до договору оренди землі (державна реєстрація від 28.08.2019 року № 178307116). Позивач заперечує укладення ним із відповідачем договору оренди землі б/н від 10.08.2019 року та додаткової угоди до договору оренди землі б/н від 04.01.2022 року, зазначаючи про те, що особисто договори не підписував та згоду на їх укладення не надавав, істотні умови договорів не погоджував та з умовами договору не був ознайомлений. Відповідно до інформації державного реєстратора Смолінської селищної ради, Новоукраїнського району, Кіровоградської області Войцик А. № 06-02/381 від 20.11.2023 року на запит адвоката Шевченка М., який діє в інтересах [PERSON] від 08.11.2023 року стосовно оригіналів договору оренди землі б/н від 10.08.2019 року та додаткової угоди б/н від 04.01.2022 року укладених між [PERSON] та [PERSON] оскільки законом не передбачено зберігання у реєстраційних справах оригіналів договорів та угод до них, у зв`язку з тим, що вони повертаються заявнику, тому надати вказані оригінали документів не має можливості. Частиною 1 cт. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За правилами ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Разом з тим, визначення, процедури укладення, вимоги та припинення договору оренди землі врегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі». Відповідно ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. У ст. 6 зазначеного Закону вказано, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно з вимогами ст.13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду землі», строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін. Право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (ч. 1 ст. 407 ЦК України). Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата. Істотні умови договору оренди землі визначені у ст. 15 Закону України «Про оренду землі», відповідно до частини першої якої істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Статтею 18 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Частиною 2 ст. 792 ЦК України визначено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. За правилами ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Частиною 1 ст. 90 ЗК України, передбачено право власників земельних ділянок продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень ч. 4 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відповідно до ст. 13, 14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Окрім того, згідно ст. 16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Згідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Водночас, позивач заперечує факт підписання договору оренди земельної ділянки та додаткової угоди до договору оренди землі, отримання ним будь-яких пропозицій щодо його укладення від відповідача, погодження між сторонами істотних умов вказаного договору. В судовому засіданні встановлено, що у позивача відсутні примірники договір оренди землі б/н від 10.08.2019 року та додаткова угоду до договору оренди землі б/н від 04.01.2022 року, а вжиті заходи щодо отримання оригіналів зазначених договорів були без результату. За клопотанням позивача судом вживались заходи щодо витребування від відповідача оригіналів зазначених договорів, однак, такі докази суду не надано. Суд вважає, що оскільки позивач стверджує про неукладення спірного договору та відсутність у неї його примірника, то саме на відповідача покладається обов`язок представити докази на підтвердження укладення цієї угоди. При цьому, суд виходить з того, що згідно з ч. 4 cт. 81 ЦПК України, у разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події, а у разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Водночас, при вирішенні спору, суд керується положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України, якою визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках та положеннями ч. 10 ст. 84 ЦПК України, якою визначено, що у разі неподання учасником справи з неповажних причин доказів, витребуваних судом, суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої було витребувано доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами. За змістом положень статей 102, 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу. Позивачем порушувалось питання призначення судової почеркознавчої експертизи, однак, у зв`язку з відсутністю оригіналу договору, який, зокрема, не було надано відповідачем та відсутній в реєстратора, в подальшому таке клопотання не було ініційовано ним. Разом з тим, суд звертає увагу на положення абз. 3 п. 1.1 Розділу 1 «Почеркознавча експертиза» Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, в якому категорично вказано, що для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів. А також на пункт 3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, яким встановлено, що, коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об`єкта (крім об`єктів почеркознавчих досліджень), його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, якщо це не суперечить методичним підходам до проведення відповідних експертиз. Про проведення експертизи за такими матеріалами вказується в документі про призначення експертизи (залучення експерта) або письмово повідомляється експерт органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта). Таким чином, суд констатує, що на виконання ухвали суду про витребування доказів відповідачем не було надано оригінал оскаржуваного договору оренди земельної ділянки та додаткової угоди, що унеможливлювало проведення судової почеркознавчої експертизи, та стало причиною для відмови позивачем від клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи. Відповідно до положення ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду. Отже, твердження позивача [PERSON] , що він не укладав договору оренди земельної ділянки б/н від 10.08.2019 року та додаткову угоду до договору оренди б/н від 04.01.2022 року з [PERSON] та не підписував їх, залишились неспростованими відповідачем. З врахуванням того, що відповідач не надав на вимогу суду без поважних причин доказів, витребуваних судом - позбавивши таким чином позивача можливості провести судову почеркознавчу експертизу по даній справі, зважаючи на те, що вказані договори мають безпосереднє значення для вирішення цієї справи, суд визнає, що договір оренди земельної ділянки та додаткова угода до нього - позивачем не підписувалися. Частинами 1, 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Частина 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» кореспондується із положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законом, як істотні. Водночас, відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього кодексу. Вимогами ст. 216 ЦК України, встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Отже, договір оренди землі від 10.08.2019 року та додаткова угода до договору оренди землі б/н від 04.01.2022 року є неукладеним, однак [PERSON] продовжує користування землею позивача, чим порушує його права на користування та розпорядження належним йому майном. Беручи до уваги викладене, пояснення позивача та заперечення відповідача щодо заявлених позовних вимог, які не містять доказів, які б спростовували твердження позивача та були б подані відповідно до ст. 84 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позивач не отримувала пропозицій щодо укладення договору оренди земельної ділянки, не погоджувала умови оспорюваного договору, а також в подальшому додаткової угоди, та не підписував їх, а тому не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договору оренди землі, що передбачені ст.15 Закону України «Про оренду землі». Згідно з ч. 4 cт. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, згідно з правовим висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц, правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. За змістом ст. 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 16 цього Кодексу, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові звернула увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору в мотивувальній частині судового рішення. Окрім того, Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.11.2019 у справі №487/10132/14-ц). Згідно з ч. 1 cт. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом cт. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 cт.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Таким чином, оскільки відповідач користується земельною ділянкою позивача без відповідної правової підстави, оскільки договір оренди землі та додаткова угода позивачем із [PERSON] не укладалися, то земельна ділянка підлягає поверненню позивачу. Відповідно до положень Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Державна реєстрація речових прав та їх обтяжень здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно абц. 1 ч. 3 ст.10 вказаного Закону, реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно; відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом. Згідно положень п. 2, 3 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заява подана неналежною особою або подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом. Таким чином, до кола повноважень реєстратора входить перевірка повноважень особи заявника, дослідження документів на предмет їх відповідності вимогам законодавства, визначення факту виникнення в заявника речового права на нерухоме майно або ж його обтяження. Відповідно до положень ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Враховуючи, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації права оренди [PERSON] на земельну ділянку кадастровий № 3523180900:02:001:5001, площею 2 га , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою Кіровоградська область, Маловисківський район, Березівська сільська рада, не перевірив відповідність договору оренди землі вимогам законодавства та зареєстрував фактично неукладений договір оренди, за таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а державна реєстрація права оренди вказаної земельної ділянки - скасуванню. Окрім того, відповідно до cт. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Законом України від 05.12.2019 року № 340-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020 року, ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Так, відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Зміст зазначеної правової норми свідчить про те, що чинна редакція закону встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи: судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав уточнено, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, оскільки наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право оренди земельної ділянки за відповідачем, які не ґрунтуються на укладеному договорі оренди землі, порушує права та законні інтереси позивача на користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом передання їх в оренду іншим особам, то ефективним способом захисту порушених прав позивача є скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію прав оренди на земельну ділянку за відповідачем, що забезпечить реальне відновлення порушених прав. Зазначений висновок повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 30.06.2020 року у справі № 922/3130/19. Згідно з ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. З огляду на те, що спірна земельна ділянка вибула з володіння позивача поза його волею, витребування вказаної земельної ділянки з чужого незаконного володіння відповідає вимогам ст. 387 ЦК України. Щодо вимог позивача про приведення земельної ділянки у попередній стан придатний для її подальшого використання з складенням з власником двостороннього акту прийому передачі земельної ділянки, суд зазначає наступне. Статтею 212\~ЗК України\~визначено,\~що самовільно\~зайняті земельні\~ділянки підлягають\~поверненню власникам\~землі або\~землекористувачам без\~відшкодування затрат,\~понесених за\~час незаконного\~користування ними. Приведення\~земельних ділянок\~у придатний\~для використання\~стан,\~включаючи знесення\~будинків,\~будівель і\~споруд,\~здійснюється за\~рахунок громадян\~або юридичних\~осіб,\~які самовільно\~зайняли земельні\~ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Позивач, просячи суд усунути перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою, шляхом витребування земельної ділянки у відповідача, з приведенням її у попередній стан придатний для її подальшого використання, не надає до матеріалів справи доказів, які б підтверджували використання відповідачем вказаної земельної ділянки не за її цільовим призначенням та/або погіршення її стану. Зазначене, позбавляє суд можливості задовольнити позовні вимоги в цій частині, оскільки позивачем [PERSON] не доведено, що в результаті незаконного використання відповідачем [PERSON] належної позивачу земельної ділянки кадастровий номер 3523180900:02:001:5001, площею 2 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою Кіровоградська область, Маловисківський район, Березівська сільська рада фактичний стан земельної ділянки було змінено. Крім того, оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] незаконно користувався земельною ділянкою кадастровий номер 3523180900:02:001:5001, площею 2 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою Кіровоградська область, Маловисківський район, Березівська сільська рада, власником якої є [PERSON] , тобто зазначене користування даною земельною ділянкою не створює юридичних прав [PERSON] на неї, тому двосторонній акт прийому-передачі земельної ділянки її власнику [PERSON] не матиме юридичної сили. Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, завданої йому відповідачем який чинить йому перешкоди в користуванні його земельною ділянкою, та яку позивач оцінює у 20000,00 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У п. 5 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди необхідно з`ясовувати, коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода, в чому вона проявилась та оцінити розмір страждань, обґрунтувань чому позовна заява не містить. Суд констатує, що позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що дії відповідача та спір з ним щодо перешкоджанню йому користуванню земельною ділянкою завдали йому моральної шкоди, також не надано жодних доказів на підтвердження настання будь-яких негативних наслідків для позивача та на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між спором та шкодою. Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача компенсації за завдану моральну шкоду в розмірі 20000,00гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовних вимог позивача, з відповідача на його користь підлягають стягненню витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 1984,80 грн.

Outcome: partial