Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13 вересня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» (далі Кредитодавець) та [PERSON] (далі Позичальник) було укладено кредитний договір (оферта) №13.09.2024-100002051. У відповідності до умов зазначеного договору Позичальнику надано кредит у розмірі 15 000 грн строком на 140 днів, що підтверджується відповідною квитанцією. Позичальник ознайомився з умовами оферти, а також подав заявку на отримання кредиту, яка є її невід`ємною частиною. Надання коштів було здійснене шляхом перерахування на рахунок Позичальника. Договір передбачав фіксовану процентну ставку у розмірі 1% за кожен день користування кредитом, а також комісію у розмірі 15% від суми кредиту (2250 грн). Окрім того, передбачено право пролонгації строку кредитування за ініціативою Позичальника без зміни умов договору в бік їх погіршення. Також встановлено неустойку у розмірі 150 грн за кожен день прострочення виконання зобов`язань. Відповідно до наданих документів та положень договору, [PERSON] 13 вересня 2024 року підписала Пропозицію (оферту), пройшла ідентифікацію через систему BankID та отримала кредитні кошти у повному обсязі. Водночас, свої зобов`язання за договором у встановлені строки вона не виконала. Станом на 30 січня 2025 року утворилася заборгованість на загальну суму 45 750 грн, яка складається з: суми основного боргу 15 000 грн, нарахованих процентів 21 000 грн, комісії 2 250 грн, неустойки 7 500 грн. Таким чином, дії Позичальника порушують права та законні інтереси Кредитодавця, що стало підставою для звернення останнього до суду за захистом своїх прав. Представник позивача до судового засідання не з`явився, проте просив розглянути справу за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, причин неявки не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. З огляду на викладене та відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 08.07.2025 року призначено заочний розгляд справи відповідно до ст. 281 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, надані позивачем докази та оцінивши їх у сукупності відповідно до ст. 89 ЦПК України, дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення. Як убачається з матеріалів справи, 13 вересня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» (Кредитодавець) та [PERSON] (Позичальник) укладено кредитний договір (оферта) №13.09.2024-100002051. Укладення договору підтверджується підписаною Позичальником Пропозицією та Заявкою на отримання кредиту із використанням електронного цифрового підпису, що засвідчується відповідними електронними даними в матеріалах справи. Ідентифікацію Позичальника здійснено шляхом використання Системи BankID Національного банку України, з однозначним встановленням особи. Відповідно до п. 4.1 Договору, Кредитодавець надав Позичальнику кредит на умовах строковості, платності та поворотності. Надання кредитних коштів здійснено шляхом перерахування грошових коштів на рахунок споживача, зокрема із використанням реквізитів електронного платіжного засобу Позичальника №5168-74ХХ-ХХХХ-7082. Доказом проведення відповідної операції є квитанція про видачу коштів від 13.09.2024 на суму 15 000 грн. Отже, надання кредиту відбулося в повній відповідності до умов договору, що підтверджує належне виконання Кредитодавцем своїх зобов`язань. Факт зарахування коштів на рахунок Позичальника свідчить про акцепт умов договору та фактичне набуття Позичальником прав і обов`язків за цим договором. Натомість, з наданих у справі доказів убачається, що [PERSON] не виконала свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати встановлених договором платежів. Станом на 30 січня 2025 року утворилася загальна заборгованість у розмірі 45 750 грн, яка включає: основну суму боргу 15 000 грн, нараховані проценти 21 000 грн, комісію 2 250 грн, неустойку 7 500 грн. Вказані обставини є порушенням умов кредитного договору, а також вимог чинного цивільного законодавства, зокрема статей 1046, 1054, 1056-1, 536 та 625 Цивільного кодексу України, що і стало підставою для звернення ТОВ «Споживчий центр» до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Варто зазначити, що Закон України «Про електронні довірчі послуги» (надалі Закон) визначає правові та організаційні засади надання електронних довірчих послуг, у тому числі транскордонних, права та обов`язки суб`єктів правових відносин у сфері електронних довірчих послуг, порядок здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог законодавства у сфері електронних довірчих послуг, а також правові та організаційні засади здійснення електронної ідентифікації. Електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Закон України «Про електронну комерцію» - визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Частиною третьою статті 11 Закону встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частиною дванадцятою статті 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.12 Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п.10.1. Цей Договір набирає чинності з дати отримання Кредитодавцем в інформаційній системі Кредитодавця від Позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим Позичальником від Кредитодавця на номер телефону Позичальника, вказаний при реєстрації в інформаційній системі Кредитодавця. Згідно ст.1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» - електронна ідентифікація - процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. Ідентифікація особи - процедура використання ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, в результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи. Стаття 14 вищезазначеного закону передбачено, що електронна ідентифікація здійснюється за допомогою засобів електронної ідентифікації, що підпадають під схему електронної ідентифікації, затверджену Кабінетом Міністрів України. Частиною 2 Загальних положень Постанови Правління Національного банку України № 32 від 17.03.2020 року встановлено наступні визначення, зокрема: - абонент-ідентифікатор - банк України, який є абонентом Системи BankID Національного банку та безпосередньо виконує функції ідентифікації, автентифікації та верифікації клієнтів (банку), які є користувачами Системи BankID Національного банку; - абонент Системи BankID Національного банку (далі - абонент) - юридична особа резидент приватного або публічного права, яка має укладений Національним банком України (далі - Національний банк) договір приєднання до Системи BankID Національного банку, та Національний банк; - користувач Системи BankID Національного банку (далі - користувач) фізична особа, яка ініціювала ЕЗІ з використанням Системи BankID Національного банку з метою отримання послуги від абонента - надавача послуг або контрагента абонента - надавача послуг зі спеціальним статусом. Згідно частини 3 «Порядок використання Системи BankID Національного банку, права та обов`язки суб`єктів взаємовідносин у Системі BankID Національного банку» - учасниками процесу взаємодії в Системі BankID Національного банку є: користувачі та абоненти. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати позичальникові грошові кошти (кредит) у визначеному розмірі та на умовах, передбачених договором, а позичальник, у свою чергу, зобов`язується повернути отримані кошти та сплатити проценти за користування ними. ТОВ «Споживчий центр» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позику (грошові кошти у тій самій сумі, або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, роду та якості) у строк та в порядку, передбачених договором. Частина перша статті 525 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або його одностороння зміна не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за їх відсутності відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, воно має бути виконане саме в цей строк. Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання вважається його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У свою чергу, відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (штрафу, пені), відшкодування збитків, припинення зобов`язання тощо. Одержавши кредитні кошти в повному обсязі та підтвердивши акцепт умов кредитного договору, [PERSON] не виконала своїх договірних зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісії та неустойки. Внаслідок цього, станом на 30 січня 2025 року, утворилась заборгованість перед ТОВ «Споживчий центр» у розмірі 45 750 грн, яка складається з: основної суми кредиту 15 000 грн, нарахованих процентів 21 000 грн, комісії 2 250 грн, неустойки 7 500 грн. Невиконання відповідачкою взятих на себе фінансових зобов`язань є порушенням умов кредитного договору та вимог чинного законодавства, зокрема положень статей 1046, 1054, 1056-1, 536 та 625 Цивільного кодексу України. Такі дії порушують права і охоронювані законом інтереси Кредитодавця та стали підставою для звернення останнього до суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягають стягненню витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved