Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

І. Позиції учасників справи Аргументи позивача 03 січня 2025 року до суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі також - ДТП). Позов обґрунтований тим, що: - 07 вересня 2024 року сталася ДТП за участю автомобілів FORD FUSION, реєстраційний номер [NUMBER] (далі також - транспортний засіб) під керуванням [PERSON] та автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] - в результаті ДТП транспортному засобу, що належить [PERSON] , завданий матеріальний збиток; - постановою судді Святошинського районного суду міста Києва від 08.11.2024 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП); - вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 144 558,00 гривень; - цивільно-правова відповідальність обох водіїв застрахована не була; - про відшкодування шкоди в позасудовому порядку позивач і відповідач не домовилися. З наведених підстав просив суд стягнути з відповідача 144 558,00 гривень майнової шкоди. У судове засідання позивач та його представник, [PERSON] , не з`явилися. 01 липня 2025 року, представник позивача подав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі та участі позивача. Позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Позиція відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву відповідач не подав. ІІ. Процесуальні дії суду 21 січня 2025 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій визначив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначив судове засідання на 26 лютого 2025 року. 21 лютого 2025 року представник позивача через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС подав заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 21 лютого 2025 року суд постановив ухвалу про відмову в задоволенні цієї заяви з підстав відсутності доказів її надсилання відповідачеві. На підставі заяви представника позивача судове засідання, призначене на 26 лютого 2025 року, суд відклав на 07 квітня 2025 року. 11 березня 2025 року представник позивача через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС подав заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Зазначене клопотання суд задовольнив, про що зазначив в ухвалі від 12 березня 2025 року. У зв`язку з перебуванням судді на навчанні судове засідання, призначене 07 квітня 2025 року, суд відклав на 12 травня 2025 року У зв`язку з неявкою відповідача, судове засідання, призначене на 12 травня 2025 року, суд відклав на 11 червня 2025 року. На підставі заяви представника позивача судове засідання, призначене на 11 червня 2025 року, суд відклав на 08 липня 2025 року. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вирішуючи питання про проведення заочного розгляду справи, суд зазначає таке. Поштові конверти, яким відповідачеві на його зареєстроване та фактичне місце проживання суд направив ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками, повернулися до суду без вручення. На довідках про причини повернення / досилання стоять відмітки «повертається», «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 43, 52, 54, 56, 57). Суд зауважує, що листи, що повернулися з відміткою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22). Також суд повідомляв [PERSON] про розгляд справи через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України (а.с. 55, 65). Отже, суд ужив всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи. З огляду на те, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, а також ураховуючи те, що позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечив, суд без оформлення окремого документа ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Обставини, які встановив суд [PERSON] є власником транспортного засобу, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданим ТСЦ 3245 21.07.2022 (а.с. 18). 08 листопада 2024 року суддя Святошинського районного суду міста Києва Оздоба М.О. ухвалила постанову в справі № 759/20209/24, якою визнала [PERSON] винним у винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 7-8). Відповідно до вказаної постанови 07 вересня 2024 приблизно о 19.28 год. в м. Києві на вул. Доброхотова 3, [PERSON] , керуючи автомобілем «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Форд», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 10.9 Правил дорожнього руху України. 10 червня 2025 року суддя Святошинського районного суду міста Києва Оздоба М.О. ухвалила постанову в справі № 759/20209/24, якою виправила описку в постанові від 08.11.2024; зазначила правильний номер автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] (а.с. 72). Згідно з роздруківкою з вебсайту Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) поліс внутрішнього страхування транспортного засобу реєстраційний номер [NUMBER] станом на 07 вересня 2024 року відсутній (а.с. 9). Згідно з роздруківкою з вебсайту МТСБУ поліс внутрішнього страхування транспортного засобу реєстраційний номер [NUMBER] станом на 07 вересня 2024 року відсутній (а.с. 9, зворот). Згідно з висновком експерта про оцінку транспортного засобу № 41/24, складеним судовим експертом Барановським С.І. 03.10.2024, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 144 558,00 гривень, з урахуванням ПДВ (а.с. 11-21). ІV. Мотиви, оцінка і висновки суду Загальні зауваження Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Аналогічна за змістом норма наведена у частині першій статті 4 ЦПК України. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України). Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі (див. постанову Верховного Суду від 28 серпня 2024 року в справі № 686/32571/23). Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України). Відповідно до частин другої, п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт перший частини першої статті 1188 ЦК України). Тлумачення зазначених норм свідчить, що: - джерелом підвищеної небезпеки потрібно вважати діяльність, що здійснюється з тим чи іншим залученням/використанням предметів матеріального світу та/або природних (фізичних) процесів, які за певних умов часу та місця в силу своїх якісних та кількісних характеристик об`єктивно створюють в процесі володіння ними (незалежно від факту їх експлуатації) підвищену порівняно із звичайними життєвими обставинами небезпеку завдання шкоди; - зобов`язання про відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою, вина особи, яка завдала шкоди. При цьому, з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Тобто тягар доказування у справах про відшкодування майнової шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки розподіляється так: потерпілий доводить розмір шкоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та шкодою, а особа, яка завдала шкоди, доводить відсутність протиправності своєї поведінки та вини. Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частина третя статті 22 ЦК України). Відповідно до статті 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до положень статті 39 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV (далі - Закон № 1961-ІV), що був чинний на час ДТП, МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. МТСБУ не може виступати засновником чи співзасновником юридичних осіб, що займаються підприємницькою діяльністю та/або мають на меті одержання прибутку. Основними завданнями МТСБУ є: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом; управління централізованими страховими резервними фондами, що створюються при МТСБУ для забезпечення виконання покладених на нього функцій; забезпечення членства України в міжнародній системі автомобільного страхування "Зелена картка" та виконання загальновизнаних зобов`язань перед уповноваженими організаціями інших країн - членів цієї системи; збирання необхідної інформації про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності для узагальнення та внесення пропозицій щодо удосконалення механізму здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; співробітництво з уповноваженими організаціями інших країн у галузі страхування цивільно-правової відповідальності, координація обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників та/або водіїв транспортних засобів - нерезидентів у разі в`їзду їх на територію України та власників та/або водіїв транспортних засобів - резидентів - у разі їх виїзду за межі України; співробітництво з органами Міністерства внутрішніх справ України та іншими органами державної влади з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; розробка зразків страхових полісів і договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що затверджуються Уповноваженим органом; надання страховикам інформації щодо страхових випадків стосовно конкретних страхувальників. Отже, МТСБУ може здійснити виплату із централізованих страхових резервних фондів на умовах, визначених цим Законом. Відповідно до положень статті 41 Закону № 1961-ІV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду, на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно з п. 1.7 статті 1 Закону № 1961-ІV забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У справі, що розглядається, [PERSON] вказує, що внаслідок протиправної поведінки відповідача була завдана шкода належному йому майну (транспортному засобу). На підтвердження розміру шкоди позивач надав висновок судового експерта Барановського С.І. про оцінку транспортного засобу, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 144 558,00 гривень, з урахуванням ПДВ. Зазначені висновок експерта суд приймає, позаяк він з достатнім ступенем переконливості підтверджує розмір завданих позивачеві матеріальних збитків внаслідок пошкодження транспортного засобу з вини відповідача. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу застрахована не була, що підтверджується роздруківкою з вебсайту МТСБУ, що свідчить про неможливість отримання від МТСБУ регламентної виплати. Відповідач у судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами учасника справи, не подав відзиву на позов та не навів суду будь-яких аргументів, якщо у нього такі існували, що спростовують доводи позивача і надані ним докази в обґрунтування позовних вимог. Доказів відсутності протиправності та вини відповідача у завданні позивачеві майнової шкоди матеріали справи не містять. Доказів відшкодування майнової шкоди в позасудовому порядку відповідач не надав, чим порушив права позивача. За таких обставин, суд задовольняє позов повністю. V. Розподіл судових витрат Розподіл судового збору Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач при поданні позову сплатив судовий збір у сумі 1 446,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ «Приватбанк» № 0.0.4097041281.1 від 27.12.2024 (а.с. 1). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд зауважує, що відповідно до підпункту 1 пункту 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлюється ставка судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивач визначив ціну позову в сумі 144 558,00 гривень. Відтак сума судового збору, що підлягала сплаті при поданні позову, становила 1 445,58 гривень. Оскільки суд задовольнив позов повністю, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 1 445,58 гривень. При цьому відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» надмірно сплачений судовий збір у сумі 0,42 грн підлягатиме поверненню позивачеві у разі подання ним відповідного клопотання. Розподіл витрат на підготовку висновку експерта Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до положень ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У позовній заяві [PERSON] просив стягнути з відповідача витрати на підготовку висновку експерта в сумі 7 500,00 гривень. На підтвердження здійснення вказаних витрат позивач надав: - договір проведення незалежної оцінки № 41/24, укладений 30 вересня 2024 року між [PERSON] (замовником) і ФОП [PERSON] (експертом) (а.с. 22). Згідно з п. 1.1. договору замовник доручає, а експерт приймає на себе обов`язки по розрахунку вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу марки FORD FUSION, реєстраційний номер [NUMBER] . Вартість робіт, передбачених у п. 1.1. договору, становить 7 500,00 гривень, без ПДВ (пункт 2.1. договору). - акт прийому-передачі роботи № 41/24, складений 30 вересня 2024 року [PERSON] (замовником) і ФОП [PERSON] (експертом), відповідно до якого експерт передає, а замовник приймає виконані на підставі договору № 41/24 від 30.09.2024 висновок про результати дослідження розрахунку вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу марки FORD FUSION, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 23). - роздруківку банківського застосунку «Монобанк» про надсилання 7 500,00 гривень на рахунок « [PERSON] » (а.с. 5). Отже, позивач документально підтвердив фактично понесені ним витрати на на підготовку висновку експерта. Зазначені витрати є такими, що пов`язані з розглядом справи, розмір таких витрат є обґрунтованим та співмірним зі складністю виконаної експертом роботи та ціною позову. З огляду на те, що суд задовольнив позов повністю, витрати на підготовку висновку експерта в сумі 7 500,00 гривень належить стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved