Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

В провадженні Дніпровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до [PERSON] та [PERSON] , про стягнення суми 3% річних та інфляційних витрат. У лютому 2024 року до суду надійшла вищевказана позовна заява. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2024 року дану справу прийнято до розгляду судді Бойка О.М. В позовних вимогах просять суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» суму 3 % річних в розмірі 79 546,51 гри. та суму нарахованих інфляційних втрат в розмірі 262 481,66 грн., а також судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 23.12.2005 р. між АКІБ «УкрСиббанк» (найменування якого змінено на ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір №1229ДИ215К (10401113000), відповідно до якого банк зобов`язався надати та надав позичальнику грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 75000,00 дол. США в порядку та на умовах визначених у кредитному договорі. Відповідно до п.п. 1.2.1, 1.2.2. 4.1 кредитного договору позичальник зобов`язався належним чином прийняти, використовувати і повернути Банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти та комісії) у терміни встановлені договором. Також, 23.12.2005 р. між банком, позичальником та [PERSON] (надалі поручитель) був укладений договір поруки №1229ДИ215К, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед банком відповідати за виконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Проте, попри взяті на себе зобов`язання позичальник та поручитель не виконували умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту, своєчасної сплати нарахованих за встановлені кредитним договором терміни та користування кредитними коштами відсотків, що призвело до утворення заборгованості. 06.10.2010 р. рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по справі №2-2099/10р. стягнуто солідарно з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк заборгованість за кредитним договором №10401113000 від 23.12.2005 р. в розмірі 541284,13 грн. 13 лютого 2012 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» було укладено договір факторингу №2. За вказаним договором новий кредитор одержав право (замість первісного кредитора) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань в тому числі і за кредитним договором №10401113000 від 23.12.2005 р. та договором поруки № 1229ДИ215К від 23.12.2005р. До нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов`язаннях в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.04.2013 р. по справі №6-410/1897/13 замінено стягувана Публічне акціонерне товариство УкрСиббанк на Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей- Колект» у виконавчих листах Дніпропетровського районного суду ф №2-2099/10р. виданих для примусового виконання рішення суду від 06.10.2010 р. по справі №2-2099/10р. На сьогоднішній день відповідачами рішення суду по справі №2-2099/10р. не виконано. Відповідач [PERSON] ознайомившись із позовною заявою надала до суду заперечення, в яких позовні вимоги заперечує у повному обсязі та просить суд відмовити в їх задоволенні. Обґрунтувала свою позицію тим, що, на її думку, позивачем не надано до суду належних доказів того, що відповідачі не виконують зобов`язання за рішенням суду, а тому вважає, що позов є передчасним. У судовому засіданні представник позивача просив повністю задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача адвокат Міняєв А.О. у судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог через необґрунтованість та передчасність. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 23.12.2005 р. між АКІБ «УкрСиббанк» (найменування якого змінено на ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір №1229ДИ215К (10401113000), відповідно до якого банк зобов`язався надати та надав позичальнику грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 75000,00 дол. США в порядку та на умовах визначених у кредитному договорі. Відповідно до п.п. 1.2.1, 1.2.2. 4.1 кредитного договору позичальник зобов`язався належним чином прийняти, використовувати і повернути Банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти та комісії) у терміни встановлені договором. Також, 23.12.2005 р. між банком, позичальником та [PERSON] (надалі поручитель) був укладений договір поруки №1229ДИ215К, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед банком відповідати за виконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Проте, попри взяті на себе зобов`язання позичальник та поручитель не виконували умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту, своєчасної сплати нарахованих за встановлені кредитним договором терміни та користування кредитними коштами відсотків, що призвело до утворення заборгованості. 06.10.2010 р. рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по справі №2-2099/10р. стягнуто солідарно з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк заборгованість за кредитним договором №10401113000 від 23.12.2005 р. в розмірі 541284,13 грн. 13 лютого 2012 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» було укладено договір факторингу №2. За вказаним договором новий кредитор одержав право (замість первісного кредитора) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань в тому числі і за кредитним договором №10401113000 від 23.12.2005 р. та договором поруки № 1229ДИ215К від 23.12.2005р. До нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов`язаннях в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.04.2013 р. по справі №6-410/1897/13 замінено стягувана Публічне акціонерне товариство УкрСиббанк на Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей- Колект» у виконавчих листах Дніпропетровського районного суду ф №2-2099/10р. виданих для примусового виконання рішення суду від 06.10.2010 р. по справі №2-2099/10р. На сьогоднішній день відповідачами рішення суду по справі №2-2099/10р. не виконано. Розмір заборгованості відповідачів за кредитним договором визначено судом у національній валюті України - гривні і саме на цей розмір заборгованості позивачем здійснено нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, що передбачено ст. 625 ЦК України за узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 13.01.2021 р. по справі № 127/13406/18. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов?язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої-другої ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Тобто, обов`язок з виконання рішення суду виникає у боржника не з моменту звернення його до примусового виконання, а з моменту набрання ним законної сили. Велика Палата Верховного Суду аналізуючи положення статей 526, 599, 611, 625 ЦК України у постановах від 4 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц (провадження N 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12- 302гс18) виснувала, що законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум за увесь час прострочення. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Дана правова позиція також знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду від 09 квітня 2025 року у справі №202/4753/23 (провадження № 61-11893св24), де Касаційний Цивільний Суд зауважив, що законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи виконавчого провадження з його примусового виконання, а також закінченням строку пред`явлення його до примусового виконання. Верховний Суд у постанові від 28.09.2021 р. по справі №759/4755/19 (провадження № 61-14506св20) дійшов висновку, що втрата права на примусове виконання рішення суду через сплив строку пред`явлення виконавчого листа до виконання не перетворює зобов`язання у натуральне, а тому не має правового значення для стягнення сум передбачених статтею 625 ЦК України, оскільки основна вимога кредитора захищена у судовому (примусовому) порядку шляхом ухвалення рішення, що набрало законної сили. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 листопада 2023 р. у справі № 753/1527/22 ( провадження № 61-9430св23) зазначивши: апеляційний суд не звернув уваги, що оскільки кредитор вже скористався судовим захистом та рішенням суду з боржника стягнуто суму основного боргу, то таке зобов`язання вже не є натуральним, а кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України (п.55 постанови). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14- 591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12- 105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов?язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов?язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов?язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов?язаними доти, доки їхній обов?язок не буде виконаний у повному обсязі.

Outcome: approved