Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Томаківського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідачів у справі, [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Друга Нікопольська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 19 вересня 2012 року позивачем було подано заяву до Томаківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті їхньої матері [PERSON] . Дану заяву було зареєстровано за №528 та заведено спадкову справу за № 218/2012. Постановою від 16.02.2022 року нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва. Пославшись на ненадання документів, що посвідчують право власності на спадкове майно. Вказавши, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, та перевірки відомості заборони або арешту цього майна (доказ додається). [INFO] померла їхня мати [PERSON] . Про що Володимирівською сільською радою Томаківського району Дніпропетровської області, в Книзі реєстрації смертей 02 квітня 2012 року зроблено актовий запис за № 14 (Свідоцтво про смерть Серія [NUMBER] ). Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло спадкове майно: житловий будинок, 1954 року забудови, площею 37,5 м.кв., за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0, 2500 га, з кадастровим номером 1225481000:10:001:0012, цільовим призначенням: «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0, 2925 га, з кадастровим номером 1225481000:10:001:0013, цільовим призначенням: «для ведення особистого селянського господарства», розташована [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 5, 9800 га, з кадастровим номером 1225481000:01:003:0076, цільовим призначенням: «для ведення особистого селянського господарства», розташованої на території Володимирівської сільської ради Нікопольського (Томаківського) району Дніпропетровської області; кошти за строковим вкладом в сумі 1499, 60 грн., за рахунком № [NUMBER] . Заповіт на випадок своєї смерті, їхня мати [PERSON] не склала. Так як спадкування за законом здійснюється почергово спадкоємцями першої черги за законом є, позивач, її син [PERSON] , її дочка [PERSON] та син [PERSON] . Інших спадкоємців немає. Заяв про відмову від спадщини позивачем не подавалося. Спадкоємці, брат [PERSON] прийняв спадщину, подавши нотаріусу заяву про її прийняття, а сестра [PERSON] , прийняла її за фактом постійного проживання разом із їхньою мамою, на час відкриття спадщини. Спадкодавцем [PERSON] спадкове майно було набуто у приватну власність, з його реєстрацією, у встановленому законом порядку. Законом України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV (далі Закон № 1952-ІV) (на час виникнення правовідносин із спадкування) визначено, що право на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення права діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав (ч. 4 ст. 3 цього Закону). Щодо набуття прав на майно, що спадкується, а саме: щодо житлового будинку, 1954 року забудови, площею 37,5 м.кв., за адресою; [ADDRESS] . Житловий будинок розташовано на земельній ділянці площею 0, 2500 га, з кадастровим номером 1225481000:10:001:0012, з цільовим призначенням: «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд». На час відкриття спадщини будинок є непридатним для використання. Облік житлових будинків, господарських будівель і споруд здійснювалось сільськими, селищними, міськими радами, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарських книг, виключно за погосподарськими книгами таких рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку. В яких, при визначенні року побудови зазначається рік введення в експлуатацію будинку (форму і порядок ведення яких визначалось відповідним органом виконавчої влади). Згідно Виписки з Погосподарської книги виданої Виконавчим комітетом Томаківської селищної ради Нікопольського (Томаківський) району Дніпропетровської області, що згідно записів в погосподарській книзі №9, має номер об`єкта погосподарського обліку 13-0776 с. Миролюбівка, Нікопольського (Томаківський) району Дніпропетровської області, знаходиться житловий будинок з господарськими спорудами. Будинок збудований 1954 році, площа якого 37, 5 м. кв. Будинок розташований на земельній ділянці площею 0, 2500 га, з кадастровим номером 1225481000:10:001:0012, якому присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . З 1992 року головою домогосподарства є [PERSON] . Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні (п. 6 постанова Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»). Таким чином, в підтвердження права, яке існувало у спадкодавця на час відкриття спадщини щодо житлового будинку є: Виписка з погосподарської книги; Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯИ № 079782, зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, договорів оренди землі за № 010913401151 від 17.12.2009 р. (Оригінали документів знаходяться у відповідача [PERSON] ). Щодо земельної ділянки площею 0,2500 га, з кадастровим номером 1225481000:10:001:0012, за адресою; [ADDRESS] , з цільовим призначенням: «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд»,\~право власності спадкодавця підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЯИ № 079782\~(Оригінал документа знаходиться у відповідача [PERSON] ).\~Нормативно грошова оцінка земельної ділянки 57823, 79 грн. (з урахуванням індексу 1,051). Державний акт було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, договорів оренди землі за № 010913401151 від 17.12.2009 р. відповідно до вимог діючого на той час законодавства. Щодо земельної ділянки площею 0, 2925 га, з кадастровим номером 1225481000:10:001:0013, за адресою; [ADDRESS] , цільовим призначенням: «для ведення особистого селянського господарства»,\~право власності спадкодавця підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 079780 (Оригінал документа знаходиться у відповідача [PERSON] ).\~Нормативно грошова оцінка земельної ділянки 8116, 23 грн. (з урахуванням індексу 1,051). Державний акт було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, договорів оренди землі за № 010913401143 від 17.12.2009 р., у відповідності до діючого на той час законодавства. Щодо земельної ділянки площею 5, 9800 га,\~з кадастровим номером 1225481000:01:003:0076, цільовим призначенням: «для ведення особистого селянського господарства»\~право власності спадкодавця підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ІІІ-ДП № 006349 і Витягом з Державного земельного кадастру НВ-995846560202 від 10.12.2024 р. (Оригінал документа знаходиться у відповідача [PERSON] ).\~Нормативно грошова оцінка земельної ділянки 191\~459, 73 грн. (з урахуванням індексу 1,051). Державний акт було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1372 від 29.12.2001 р. відповідно з вимогами діючого на той час законодавства. Кошти за строковим вкладом в сумі 1499, 60 грн., за рахунком № [NUMBER] , право спадкодавця підтверджується «Сберегательной книжкой» (Серія Ю № 8435508 «Счет № 3943») (Оригінал документа знаходиться у відповідача [PERSON] ). До 2013 року законодавством визначалось, що реєстрація права власності земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель, який складався з двох частин: книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування, землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку (ст. 202 ЗК України). Та було врегульовано Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України 02.07.2003 № 174, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 липня 2003 р. за № 641/7962. Який в подальшому було скасовано. Позивач зазначає, що реалізувати своє право шляхом набуття права власності на спадкове нерухоме майно, в інший спосіб ніж судовий не має. Оформлення права спадкоємця на спадщину відбувається в нотаріальному порядку шляхом подачі нотаріусу заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину. А право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна (ст.ст. 1297, 1299, 331 ч. 2 ЦК України, (ст.ст. 126 ч. 2 п. «б», 125 ЗК України на час відкриття спадщини)). На підставі вищенаведеного позивач змушений звернутися до суду із даною позовною заявою. Ухвалою судді від 07.05.2025 було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Позивач подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі у справі, [PERSON] , [PERSON] , кожен окремо подали також до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності та не заперечують проти позовних вимог позивача щодо визнання за ним права на 1/3 частку в успадкованому майні, після смерті їхньої матері - [PERSON] . Третя особа - Друга Нікопольська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4,5 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою складення цього судового рішення є 18.07.2025 року. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши подані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що 19 вересня 2012 року позивачем було подано заяву до Томаківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті їхньої матері [PERSON] . Дану заяву було зареєстровано за №528 та заведено спадкову справу за № 218/2012. Постановою від 16.02.2022 року нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва. Пославшись на ненадання документів, що посвідчують право власності на спадкове майно. Вказавши, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, та перевірки відомості заборони або арешту цього майна (доказ додається). [INFO] померла їхня мати [PERSON] . Про що Володимирівською сільською радою Томаківського району Дніпропетровської області, в Книзі реєстрації смертей 02 квітня 2012 року зроблено актовий запис за № 14 (Свідоцтво про смерть серія [NUMBER] ). Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло спадкове майно: житловий будинок, 1954 року забудови, площею 37,5 м.кв., за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0, 2500 га, з кадастровим номером 1225481000:10:001:0012, цільовим призначенням: «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0, 2925 га, з кадастровим номером 1225481000:10:001:0013, цільовим призначенням: «для ведення особистого селянського господарства», розташована [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 5, 9800 га, з кадастровим номером 1225481000:01:003:0076, цільовим призначенням: «для ведення особистого селянського господарства», розташованої на території Володимирівської сільської ради Нікопольського (Томаківського) району Дніпропетровської області; кошти за строковим вкладом в сумі 1499, 60 грн., за рахунком № [NUMBER] . Заповіт на випадок своєї смерті, їхня мати [PERSON] не склала. Так як спадкування за законом здійснюється почергово спадкоємцями першої черги за законом є, позивач, її син [PERSON] , її дочка [PERSON] та син [PERSON] . Інших спадкоємців немає. Заяв про відмову від спадщини позивачем не подавалося. Спадкоємці, брат [PERSON] прийняв спадщину, подавши нотаріусу заяву про її прийняття, а сестра [PERSON] , прийняла її за фактом постійного проживання разом із їхньою мамою, на час відкриття спадщини. Спадкодавцем [PERSON] спадкове майно було набуто у приватну власність, з його реєстрацією, у встановленому законом порядку. Законом України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV (далі Закон № 1952-ІV) (на час виникнення правовідносин із спадкування) визначено, що право на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення права діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав (ч. 4 ст. 3 цього Закону). Щодо набуття прав на майно, що спадкується, а саме: щодо житлового будинку, 1954 року забудови, площею 37,5 м.кв., за адресою; [ADDRESS] . Житловий будинок розташовано на земельній ділянці площею 0, 2500 га, з кадастровим номером 1225481000:10:001:0012, з цільовим призначенням: «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд». На час відкриття спадщини будинок є непридатним для використання. Облік житлових будинків, господарських будівель і споруд здійснювалось сільськими, селищними, міськими радами, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарських книг, виключно за погосподарськими книгами таких рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку. В яких, при визначенні року побудови зазначається рік введення в експлуатацію будинку (форму і порядок ведення яких визначалось відповідним органом виконавчої влади). Згідно Виписки з Погосподарської книги виданої Виконавчим комітетом Томаківської селищної ради Нікопольського (Томаківський) району Дніпропетровської області, що згідно записів в погосподарській книзі №9, має номер об`єкта погосподарського обліку 13-0776 с. Миролюбівка, Нікопольського (Томаківський) району Дніпропетровської області, знаходиться житловий будинок з господарськими спорудами. Будинок збудований 1954 році, площа якого 37, 5 м. кв. Будинок розташований на земельній ділянці площею 0, 2500 га, з кадастровим номером 1225481000:10:001:0012, якому присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . З 1992 року головою домогосподарства є [PERSON] . Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні (п. 6 постанова Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»). Таким чином, в підтвердження права, яке існувало у спадкодавця на час відкриття спадщини щодо житлового будинку є: Виписка з погосподарської книги; Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯИ № 079782, зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, договорів оренди землі за № 010913401151 від 17.12.2009 р. (Оригінали документів знаходяться у відповідача [PERSON] ). Щодо земельної ділянки площею 0,2500 га, з кадастровим номером 1225481000:10:001:0012, за адресою; [ADDRESS] , з цільовим призначенням: «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд»,\~право власності спадкодавця підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЯИ № 079782\~(Оригінал документа знаходиться у відповідача [PERSON] ).\~Нормативно грошова оцінка земельної ділянки 57823, 79 грн. (з урахуванням індексу 1,051). Державний акт було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, договорів оренди землі за № 010913401151 від 17.12.2009 р. відповідно до вимог діючого на той час законодавства. Щодо земельної ділянки площею 0, 2925 га, з кадастровим номером 1225481000:10:001:0013, за адресою; [ADDRESS] , цільовим призначенням: «для ведення особистого селянського господарства»,\~право власності спадкодавця підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЯИ № 079780 (Оригінал документа знаходиться у відповідача [PERSON] ).\~Нормативно грошова оцінка земельної ділянки 8116, 23 грн. (з урахуванням індексу 1,051). Державний акт було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, договорів оренди землі за № 010913401143 від 17.12.2009 р., у відповідності до діючого на той час законодавства. Щодо земельної ділянки площею 5, 9800 га, з кадастровим номером 1225481000:01:003:0076, цільовим призначенням: «для ведення особистого селянського господарства»\~право власності спадкодавця підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ДП № 006349 і Витягом з Державного земельного кадастру НВ-995846560202 від 10.12.2024 р. (Оригінал документа знаходиться у відповідача [PERSON] ). Нормативно грошова оцінка земельної ділянки 191 459, 73 грн. (з урахуванням індексу 1,051). Державний акт було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1372 від 29.12.2001 р. відповідно з вимогами діючого на той час законодавства. Кошти за строковим вкладом в сумі 1499, 60 грн., за рахунком № [NUMBER] , право спадкодавця підтверджується «Сберегательной книжкой» (Серія Ю № 8435508 «Счет № 3943») (Оригінал документа знаходиться у відповідача [PERSON] ). До 2013 року законодавством визначалось, що реєстрація права власності земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель, який складався з двох частин: книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування, землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку (ст. 202 ЗК України). Та було врегульовано Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України 02.07.2003 № 174, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 липня 2003 р. за № 641/7962. Який в подальшому було скасовано. Крім того, з повідомлення завідувача Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області Топонарь І.В. від 24.04.2025 №738/01-21 вбачається, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , заводилась спадкова справа за №218/2012, копію якої направлено на запит суду. З копії вказаної спадкової справи вбачається, що із заявами про прийняття спадщини за законом, після смерті матері [PERSON] , до нотаріуса зверталися сторони у справі. Інших спадкоємців немає. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема, при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами (ст.ст.1225,1267 ч.1 ЦК України, п. «в» ч.1 ст.87 ЗК України). Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно зі ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Положеннями ч. 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до підпунктів 4.14, 4.16, 4.17, 4.18, 4.21 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відмова нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва не припиняє права спадкоємця на отримання спадщини та його право в такому випадку підлягає судовому захисту. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом у погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. На підставі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом. \~ \~ \~ \~Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі, відповідачі не заперечують проти позову. Відповідно до вимог частин першої, другої, п`ятої статті 263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved