Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

У лютому 2025 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття нерухомого майна. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що їй на праві приватної власності належить група нежитлових приміщень [ADDRESS] , загальною площею 203 кв.м. [PERSON] є власником нежитлового приміщення [ADDRESS] , яке розташоване поверхом вище над приміщенням позивача. 03.09.2024 виявлено, що у належному позивачу нежитловому приміщенні сталось залиття: уся підлога була залита водою, яка скапувала із стелі. За наслідками звернення до управляючої компанії ТОВ «Повітрофлотський сервіс» цього ж дня, 03.09.2024, було складено акт про залиття. Так, комісія у складі провідного інженера ТОВ «Повітрофлотський сервіс» [PERSON], майстра ТОВ «Повітрофлотський сервіс» [PERSON], сантехніка ТОВ «Повітрофлотський сервіс» [PERSON] встановили факти скапування води зі стелі, мокрі плями на стіні в туалеті та у кімнаті, залиття підлоги кахелю у нежитловому приміщенні № 937. Комісія обстежила внутрішньоквартирні інженерні мережі нежитлового приміщення №1-а та виявила: зірвато гнучкий шланг на умивальник в санвузлі. Акт затверджено в.о. управляючої будинками ТОВ «Повітрофлотський сервіс» [PERSON] . Відповідно до висновку із Звіту про визначення матеріальних збитків вартість матеріального збитку, що нанесений власнику пошкодженого майна внаслідок затоплення групи нежитлових приміщень [ADDRESS] , складає на дату оцінки 366 702 грн. [PERSON] своєю бездіяльністю, яка полягала у несвоєчасному проведенні поточних ремонтних робіт в санвузлі нежитлового приміщення №1-а, допустила аварійну ситуацію та не вжила достатніх заходів до своєчасного усунення пошкодження (зриву гнучкого шлангу) і недопущення залиття нижче розташованого нежитлового приміщення, належного позивачу, чим завдала майнової шкоди у розмірі 366 702 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача. Щодо моральної шкоди позивач зазначає, що у зв`язку з залиттям нежитлового приміщення № 937 зазнала значної моральної шкоди, що виразилась в емоційних та душевних стражданнях і хвилюваннях. Істотне пошкодження означеного приміщення, в якому протягом тривалого часу проводився якісний ремонт з використанням дорогих матеріалів, призвело до припинення його використання. Наразі приміщення втратило свій естетичний вид, а відповідних коштів на відновлення приміщення позивач не має. Відтак, протиправні дії і бездіяльність відповідача щодо утримання нежитлового приміщення № 1-а в належному стані призвели до порушення звичайного і усталеного ритму життя позивача. [PERSON] змушена була витратити багато часу на звернення до оцінювача, до спеціалістів з ремонту за консультацією, а також наразі змушена відшукувати додаткові кошти на проведення ремонту. Все це є новим та незвичним для позивача, хоча це час позивач могла витратити на сім`ю. З огляду на викладене вище, а також тривалість часу, який минув з дня залиття і відмову відповідача у добровільному відшкодуванні збитків, що змусило позивача звернутись ще й до суду, розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню, становить 100 000 грн. Такий розмір заявленої компенсації моральної шкоди відповідає засадам розумності і справедливості, глибині заподіяних позивачу моральних страждань, а також співмірний із розміром заподіяних Позивачу матеріальних збитків. На підставі наведеного, просила стягнути з відповідача на свою користь завдану внаслідок залиття нерухомого майна матеріальну шкоду у розмірі 366 702 грн та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн та судові витрати. Разом з позовною заявою позивач подала заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 03.03.2025 заяву [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "УК ПОВІТРОФЛОТСЬКИЙ СЕРВІС" про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття нерухомого майна - повернуто заявнику. Ухвалою суду від 03.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження. 27.05.2025 від представника позивача надійшла заява про забезпечення поозву. Ухвалою суду від 27.05.2025 у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "УК ПОВІТРОФЛОТСЬКИЙ СЕРВІС" про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття нерухомого майна - відмовлено. 22.05.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти позову в повному обсязі. Відповідачка не визнає своєї вини й обставин та причин залиття приміщення, вказаних позивачкою в позовній заяві, що на думку останньої підтверджується вищевказаним Актом наданий позивачкою. Акт не містить вказівки на склад створеної комісії та голову відповідної комісії, не містить посилання на те, що саме 03.09.2024 року у саме належному позивачці приміщенні сталось саме залиття, та сам Акт навіть не містить у своїй назві вказівки, що це є «Акт про залиття аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання)», не містить опису того, що взагалі трапилось саме залиття приміщення. З Акта не можливо встановити, де саме у приміщенні, загальна площа якого складає 203 кв.м., виявлено скапування води зі стелі, мокрі плями на стіні у кімнаті та залита підлога. Також відсутні в Акті й наслідки того, що нібито трапилось, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено тощо, не містить причини залиття, у тому числі того, що приміщення було пошкоджене внаслідок дій або бездіяльності саме відповідачки, як власниці нежитлового приміщення [ADDRESS] . Посилання в Акті на те, що у нежитловому приміщенні № 1-а виявлено «зірвато гнучкий шланг на умивальник в санвузлі» принагідно до належного відповідачці нежитлового приміщення [ADDRESS] , по-перше: не відповідає дійсності, а по-друге: не передбачає прямого причинно-наслідкового зв`язку із тим, що можливо трапилось із належним позивачці Приміщенням. Із акта неможливо навіть встановити, що належне відповідачці приміщення знаходиться над приміщенням, що належить позивачці. Не містить жодних висновків та рекомендацій комісії, зокрема про те, що необхідно зробити та хто заподіяв шкоду. Містить підписи лише трьох представників керуючої компанії (третьої особи), якою відповідачка навіть не повідомлялась про те, що відбуватиметься обстеження та складання акта для забезпечення присутності відповідачки чи її представника при обстеженні та складанні акта. Підписаний лише представниками третьої особи та затверджений одним з представників - майстром ТОВ «Повітрофлотський сервіс» [PERSON], за відсутності даних щодо надання для ознайомлення акта відповідачці чи позивачці Таким чином, складений та підписаний представниками третьої особи та наданий позивачкою акт від 03.09.2023 року не відповідає встановленій формі комісійного акта, визначеній вищевказаними Правилами, взагалі не може вважатись актом про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), не містить в собі тих відомостей, які б дозволяли встановити факти подій та вину відповідачки, на які посилається позивачка, а отже не є належним та допустимим доказом обґрунтування заявлених до відповідачки позовних вимог. На підстві викладеного просив у задоволенні позовних вимог відмовити. 28.05.2025 від представника позивача надійшла відповідь нав відзив. Щодо форми акту про залиття від 03.09.2024 зазначає, що за змістом вказаного акту комісія у складі провідного інженера ТОВ «Повітрофлотський сервіс» [PERSON], майстра ТОВ «Повітрофлотський сервіс» [PERSON], сантехніка ТОВ «Повітрофлотський сервіс» [PERSON] встановили у присутності власника нежитлового приміщення № 937 факти скапування води зі стелі, мокрі плями на стіні в туалеті та у кімнаті, залиття підлоги кахелю у нежитловому приміщенні № 937. Комісія обстежила внутрішньоквартирні інженерні мережі нежитлового приміщення № 1-а та виявила: зірвато гнучкий шланг на умивальник в санвузлі. Акт затверджено в.о. управляючої будинками ТОВ «Повітрофлотський сервіс» [PERSON] . Висловлені відповідачем у відзиві на позов зауваження до форми акту від 03.09.2024, які за його позицією роблять цей акт недопустимим доказом, є незмістовними та мають ознаки надмірного формалізму, що має на меті виключно ухилення від несення цивільної відповідальності у встановленому законом порядку. Так, із змісту акту від 03.09.2024 вбачається, що він має відомості про усі вищеперелічені обставини. Серед іншого, він складений і підписаний провідним інженером, майстром та слюсарем-сантехніком, які є співробітниками управляючої будинками ТОВ «Повітрофлотський сервіс». Вказані особи своїми підписами засвідчили той факт, що 03.09.2024 саме внаслідок недбалого ставлення власника нежитлового приміщення № 1-а ( [PERSON] ) до свого обов`язку з утримання належної їй нерухомості у належному стані сталось залиття належного позивачу нежитлового приміщення № 937. Сама по собі та обставина, що в акті від 03.09.2024 не вказано слова «комісії», «голова комісії» жодним чином не свідчить, що така комісія не створювалась, а також не може вказувати на недопустимість акту про залиття як доказу. Незазначення таких слів може сприйматись виключно як формальний недолік, що не впливає на суть зафіксованих в акті фактів та обставин. При цьому жоден нормативно-правовий акт не вимагає також видання наказу про створення такої комісії. Після залиття нежитлового приміщення № 937 та складення акту про залиття вже 11.11.2024 відбулось звернення до Приватного підприємства «АРІАДНА» з метою виконання оцінки майна, а саме: матеріальних збитків, що нанесені власнику пошкодженого майна внаслідок затоплення групи нежитлових приміщень [ADDRESS] . Звіт про визначення матеріальних збитків було складено 15.11.2024. Позивач вважає за необхідне звернути увагу суду, що сторона відповідача не спростовує з посиланням на жодні належні та допустимі докази своєї вини у залитті нежитлового приміщення № 937, власником якого є позивачка. Вказуючи на претензії до Звіту про визначення матеріальних збитків, відповідач не надає інших доказів щодо розміру спричиненої позивачці майнової шкоди чи спростування заявленої нею суми, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. Так, згідно з актом від 03.09.2024 внаслідок зриву гнучкого шлангу на санвузлі у нежитловому приміщенні [ADDRESS] , яке належить на праві приватної власності [PERSON] , відбулось залиття нежитлового приміщення № 937, розташованого поверхом нижче за цією ж адресою та належного на праві власності [PERSON] . Відповідно до Звіту про визначення матеріальних збитків, виконаного ПП «АРІАДНА», вартість відновлювального ремонту після залиття становить 366 702 грн. Ці обставини і стали підставою для звернення позивача до суду із позовом. Просив задовольнити позов в повному обсязі. Ухвалою суду від 28.05.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено відзив до матеріалів справи, відповідно до ст. 178 ЦПК України. Ухвалою суду від 28.05.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено відповідь на відзив до матеріалів справи, відповідно до ст. 179 ЦПК України. Ухвалою суду від 28.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні 16.06.2025 представник позивача виступив зі вступною промовою, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених у ньому. У судовому засіданні 16.06.2025 представник відповідача виступив зі вступною промовою, заперечував щодо позову в повному обсязі, вважає позов необґрунтованим, доказів недостатньо, відсутній акт залиття. В матеріалах наявний «акт» про якісь дії. Відповідача не було повідомлено про ції дії жодним чином. Шодо моральної шкоди заперечує, права позивача не були порушені. Просив суд відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, повідомлений про розгляд справи належним чином. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, які підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником нежитлового приміщення [ADDRESS] , загальною площею 203 кв.м., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 19). [PERSON] є власником нежитлового приміщення [ADDRESS] , загальною площею 79,4 кв.м., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 20). 03 вересня 2024 року відбулось залиття нежитлового приміщенння № 937 власником якого є [PERSON] . За фактом залиття нежитлового приміщенння № 937 власником якого є [PERSON] 03 вересня 2024 року складено акт, представники управляючої компанії ТОВ «Повітрофлотський сервіс» у складі провідного інженера ТОВ «Повітрофлотський сервіс» [PERSON], майстра ТОВ «Повітрофлотський сервіс» [PERSON], сантехніка ТОВ «Повітрофлотський сервіс» [PERSON] в присутності власника нежитлового приміщення [ADDRESS] під час обстеження виявили скапування води зі стелі, мокрі плями на стіні в туалеті та у кімнаті, залиття підлоги кахелю у нежитловому приміщенні № 937, обстежили внутрішньоквартирні інженерні мережі нежитлового приміщення №1-а та виявили: зірвато гнучкий шланг на умивальник в санвузлі. Про що і складено даний акт. Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності приватного підприємства «АРІАДНА» [PERSON] вартість матеріального збитку, що нанесений власнику пошкодженого майна внаслідок затоплення групи нежитлових приміщень [ADDRESS] , на дату оцінки (15.11.2024) складає 366 702,00 грн (а. с. 24- 73). Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Частина друга статті 383 ЦК України визначає, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Статтею 10 ЖК України визначено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. У відповідності до статті 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Відповідно до абз. 2 пункту 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт. Додатком 4 до вказаних Правил встановлено форму акта, з якої вбачається, що в ньому повинно бути відображено: дату складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. У частина першій та другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Статтею 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, умовою покладення на відповідача відповідальності за шкоду, завдану позивачу, є наявність вини останньої у спричиненні вказаної шкоди. Статтею 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Аналогічний висновок зроблено Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 13 листопада 2019 року у рамках розгляду цивільної справи №757/31418/15-ц. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено частиною другою статті 77 ЦПК України. Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивач вказує, що згідно з актом від 03.09.2024 внаслідок зриву гнучкого шлангу на санвузлі у нежитловому приміщенні [ADDRESS] , яке належить на праві приватної власності [PERSON] , відбулось залиття нежитлового приміщення № 937, розташованого поверхом нижче за цією ж адресою та належного на праві власності [PERSON] пункті 2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованих в Мін`юсті 25 серпня 2005 року за №927/11207, зазначено, що у разі залиття, аварії квартири складається відповідний акт, форма якого затверджена додатком № 4. Відповідно до даного додатку акт повинен містити дані про події, які відбулись, наслідки таких подій, причину залиття, винну особу, яка здійснила неправомірні дії, та підписи осіб, у присутності яких такий акт складено. 03 вересня 2024 року складено акт, представники управляючої компанії ТОВ «Повітрофлотський сервіс» у складі провідного інженера ТОВ «Повітрофлотський сервіс» [PERSON], майстра ТОВ «Повітрофлотський сервіс» [PERSON], сантехніка ТОВ «Повітрофлотський сервіс» [PERSON] в присутності власника нежитлового приміщення [ADDRESS] під час обстеження виявили скапування води зі стелі, мокрі плями на стіні в туалеті та у кімнаті, залиття підлоги кахелю у нежитловому приміщенні № 937, обстежили внутрішньоквартирні інженерні мережі нежитлового приміщення №1-а та виявили: зірвато гнучкий шланг на умивальник в санвузлі. Судом встановлено, що наданий позивачем акт за формою та змістом відповідає встановленій формі, не суперечить іншим доказам у справі, а наведені в ньому дані відповідачем не спростовані. При цьому, суд не бере до уваги посилання відповідача, що вказаний акт не відповідає за формою та змістом встановленій формі, оскільки вказаний акт складений і підписаний провідним інженером, майстром та слюсарем-сантехніком, які є співробітниками управляючої будинками ТОВ «Повітрофлотський сервіс». Вказані особи своїми підписами засвідчили той факт, що 03.09.2024 обстежили внутрішньоквартирні інженерні мережі нежитлового приміщення №1-а та виявили: зірвато гнучкий шланг на умивальник в санвузлі. З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання про доведеність того факту, що залиття нежитлового приміщення [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] сталася з вини власника нежитлового приміщення № 1-а, за адресою: [ADDRESS] [PERSON] . Доводи відповідача, викладені у відзиві про відсутність її вини у залитті нежитлового приміщення позивача не підтверджені належними та допустими доказами. Позивач вказує на те, що внаслідок залиття приміщення їй було заподіяно майнову шкоду в розмірі 366 702,00 грн. На підтвердження завданої шкоди долучено висновок про вартість матеріального збитку, що нанесений власнику пошкодженого майна внаслідок затоплення групи нежитлових приміщень [ADDRESS] , складає на дату оцінки (15.11.2024) 366 702,00 грн. Суд вважає вказаний звіт належним та допустимим доказом у справі, таким чином факт завдання відповідачем позивачу майнової шкоди у розмірі 366 702,00 грн доведений належними та допустимими доказами. Суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода внаслідок залиття нерухомого майна у загальному розмірі 366 702,00 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн суд виходить з наступного. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 ЦПК України. Суд погоджується з доводами позивача, що внаслідок залиття належного їй приміщення, вона зазнала емоційних та душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, змушена була витратити час на звернення до оцінювача та спеціалістів з ремонту за консультацією. При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд враховує характер та обсяг емоційних, душевних страждань, яка остання зазнала в результаті залиття приміщення, вимушених змін ритму життя, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану. Однак, виходячи із засад розумності, об`єктивності, виваженості і справедливості, суд приходить до переконання, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн є надмірним, а тому дана вимога підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 30 000,00 грн. Підсумовуючи все вищенаведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, переконливість, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що відповідно до процесуального закону завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позов підлягає часковому задоволенню. Відповідно до вимог частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позову позивачем було сплачено 4 667,02 грн судового збору, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню тобто на 85,00 % від загальної ціни позову, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 3 966,97 грн.

Outcome: partial