Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20 листопада 2021 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис № 662 Металургійним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького Району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), після укладення шлюбу позивач змінила прізвище на « [PERSON] ». З червня 2025 року подружжя остаточно втратило взаєморозуміння, припинило вести спільне господарство та почали мешкати окремо. Оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, просить розірвати шлюб з відповідачем. Ухвалою суду від 02 липня 2025 року відкрито провадження у справі (а.с.14). Позивач [PERSON] в судовому засіданні присутня не була, до початку судового засідання надала до суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] до початку судового засідання надав до суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позов визнає у повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали цивільної справи суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача з урахуванням наступного. Судом встановлено, що 20 листопада 2021 року між [PERSON] та [PERSON] Металургійним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького Району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 662 (а.с.5). У відповідності до положень ч.1 ст.\~110\~Сімейного Кодексу\~України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За змістом ч. 2 ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як зазначив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 3 ст.\~10\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, або заперечень. Згідно ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року чоловіки та жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Враховуючи зазначені позивачем причини розірвання шлюбу, характер відносин сторін, наполягання позивача на розірванні шлюбу, твердження, що збереження сім`ї неможливо, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного, сім`я розпалась і існує формально, суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача і вважає, що подальше збереження шлюбу не можливо, оскільки суперечило б інтересам сторін. Крім того, суд враховує також факт визнання відповідачем позовних вимог та її бажання розірвати шлюбні відносини з позивачем. Позивач скористалась даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Отже, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 2 ст.\~114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу. Стосовно вимог представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Однією із основних засад цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст.\~59\~Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. За вимогами ст.\~15\~ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Згідно зі статтею 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Водночас, за змістом ч. 4 ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України,розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи у розмірі 1500,00 грн. На підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи надано ордер на надання правничої допомоги серії АЕ № 1351014 від 27.06.2025 року. Проте, у матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги, детальний розрахунок обсягу та вартості наданих позивачу послуг. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Наведена правова позиція є чинною і станом на день ухвалення судом рішення у справі №711/10120/24, доказом чому є постанова Верховного Суду від 15.01.2025 у справі №386/136/21 (провадження № 61-10886св24). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Оцінюючи документи, надані позивачем в обґрунтування судових витрат на правову допомогу, суд позбавлений можливості визначити співмірність заявленого розміру вказаних витрат з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих адвокатських послуг та робіт, оскільки вони не визначені в наданих документах. У зв`язку з викладеним, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині відшкодування з відповідача витрат на правничу допомогу. Вирішуючи питання\~про розподіл\~судових витрат,\~згідно з\~ст.142\~ЦПК України,\~суд враховує\~ухвалення рішення\~на користь\~позивача у\~зв`язку з\~визнанням відповідачем\~позову,\~а тому\~вважає за\~необхідне стягнути\~з [PERSON] на користь\~ [PERSON] 50% судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 605,60 грн, а інші 50% (605,60 грн відповідно) повернути позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного та

Outcome: partial