Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

У жовтні 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Соколов Антон Олександрович звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування\~позовних вимог\~посилається на\~те,\~що 13\~грудня 2012\~року [PERSON] надав в борг [PERSON] 90\~000,00 доларів США. 13\~грудня 2012\~року на\~підтвердження фактичного\~отримання вказаних\~коштів,\~Відповідачем власноручно\~складено та\~підписано розписку\~про отримання\~коштів у\~борг.\~Відповідно до\~змісту Розписки,\~Відповідач отримав\~у борг\~для розвитку\~бізнесу від\~Позивача 90\~000,00\~доларів США,\~які зобов`язався\~повернути до\~13\~грудня 2018\~року згідно\~із наступним\~порядком:\~-\~з 13\~грудня 2012\~року до\~13 грудня 2013\~року сума\~щомісячного погашення\~боргу становить\~1000\~доларів США\~на місяць;\~-\~з 13 грудня 2013\~року сума\~щомісячного погашення\~боргу становить\~1300\~доларів США\~на місяць.\~Тобто,\~останній день\~строку виконання\~зобов`язань Відповідача\~з повернення\~боргу за\~Розпискою 13 грудня 2018 року. Так, в рахунок погашення заборгованості за Розпискою, Відповідач здійснив платежі у розмірі 17\~348,84 доларів США наступним чином: - 452\~127,86 грн, що еквівалентно 17\~248,27 доларів США, в період з 22 жовтня 2014 року по 04 вересня 2024 року на рахунок [PERSON] , дружини Позивача; - 4\~150,00 грн, що еквівалентно 100,57 доларів США, 04 вересня 2024 року на рахунок Позивача. Як зазначає представник позивача, станом на дату звернення до суду із цією позовною заявою, Відповідач не повернув Позивачу грошові кошти у розмірі 72\~651,16 доларів США, чим порушив виконання своїх зобов`язань за Розпискою. У зв`язку з невиконанням Відповідачем зобов`язання з повернення боргу у розмірі 72\~651,16 доларів США за Розпискою від 13 грудня 2012 року, Позивач звертається до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за Розпискою та просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за розпискою від 13 грудня 2012 року у сумі 72\~651,16 доларів США. Судові витрати просив покласти на Відповідача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Представник позивача надав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі позивача та його представника, позовну заяву підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. У судове засідання відповідач та його представник не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідач на адресу суду відзиву на позовну заяву не подав, причини неможливості подати відзив суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань станом на час прийняття рішення до суду не надходило. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п.п. 3,4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до копії розписки від 13 грудня 2012 року [PERSON] взяв для розвитку бізнесу у [PERSON] грошову суму у розмірі 90\~000,00 доларів США, яку зобов`язався повернути до 13 грудня 2018 року згідно наступного графіку. Перший рік: з 13 грудня 2012 року по 13 грудня 2013 року сума щомісячних погашень буде складати 1\~000,00 доларів США. Починаючи з 13 грудня 2013 року сума щомісячна сума погашень буде складати 1\~300,00 доларів США. У разі несвоєчасної виплати буде нараховуватись неустойка у розмірі 0,1\~% (1 долар США). Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 10 липня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Залізничного районного управління юстиції у м. Києві, між громадянином України [PERSON] , [INFO] , та громадянкою України [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб (актовий запис від 10 липня 1999 року №\~386). Після укладення шлюбу сторони прізвища не змінювали. Відповідно до копії виписки по надходженням по картці/рахунку [PERSON] за період з 01 жовтня 2014 року по 22 лютого 2022 року, [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за розпискою здійснив платежі у розмірі 452\~127,86 грн., що еквівалентно 17\~248,27 доларів США. Відповідно до копії виписки по надходженням по картці/рахунку [PERSON] за період з 04 вересня 2024 року по 04 вересня 2024 року, [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за розпискою здійснив платіж у розмірі 4\~150,00 грн., що еквівалентно 100,57 доларів США. Згідно з розрахунком проведених [PERSON] оплат, складеного стороною позивача з урахуванням курсу НБУ на дату платежу, всього [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за розпискою було перераховано грошові кошти у розмірі 456\~277,86 грн., що еквівалентно 17\~348,84 доларів США. Вказаний розрахунок відповідачем не оскаржувався, будь яких заперечень з приводу нього від сторони відповідача до суду не надходило, доказів щодо виконання/часткового виконання зобов`язання з повернення боргу суду не надано. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. У постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі №143/280/17, провадження №61-33033св18, додатково звернуто увагу судів на те, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргової розписки в позивача підтверджує наявність боргу (постанова Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 483/1953/16-ц, провадження №61-33891св18). Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору позики та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів. З тексту розписки від 13 грудня 2012 року вбачається, що [PERSON] взяв для розвитку бізнесу у [PERSON] грошову суму у розмірі 90\~000,00 доларів США, яку зобов`язався повернути до 13 грудня 2018 року згідно наступного графіку. Перший рік: з 13 грудня 2012 року по 13 грудня 2013 року сума щомісячних погашень складала 1 000,00 доларів США. Починаючи з 13 грудня 2013 року сума щомісячна сума погашень складала 1 300,00 доларів США. У разі несвоєчасної виплати мала нараховуватись неустойка у розмірі 0,1 % (1 долар США). Отже, між позивачем та відповідачем дійсно виникли правовідносини щодо укладення договору позики та враховуючи правову природу розписки, з урахуванням тексту такої, суд приходить до висновку, що фактична передача коштів від кредитора до боржника відбулась, що й підтверджується цією розпискою. Даних, які б свідчили про повернення відповідачем всієї суми заборгованості позивачу згідно розписки від 13 грудня 2012 року судом не встановлено. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання. Згідно з положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Законом України «Про валюту і валютні операції», а також Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (чинний на момент укладання договору позики), Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (чинний на момент укладання договору позики). Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Відтак, у справі встановлено, що відповідач свої зобов`язання за розпискою виконав не у повному обсязі, у зв`язку із чим у останнього утворилась заборгованість у загальному розмірі 72\~651,16 доларів США. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. При зверненні до суду з позовом позивач звільнений від сплати судового збору відповідно положень п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». За нормою ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на викладене, з урахуванням визначеної позивачем ціни позову, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 15\~140,00 грн. в дохід держави.

Outcome: approved