Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

І. Позиції сторін Аргументи позивача 22 січня 2025 року до надійшла позовна заява [PERSON] до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Леонтьєва Ніна Йосипівна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позов обґрунтований тим, що: - [INFO] , на території Королівства Нідерланди, помер [PERSON] , брат позивача, який з 1978 року проживав в Естонії; - до складу спадщини увійшла 1/2 частка у праві власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] (далі - частка квартири); - спадщину після [PERSON] у встановлений законом строк ніхто не прийняв; - заповіт [PERSON] не залишив; - спадкоємцем першої черги за законом після [PERSON] була його мати, [PERSON] , яка померла [INFO] ; - під час оформлення спадщини після матері позивач дізнався, що частка квартири належить [PERSON] на підставі договору дарування, укладеного з [PERSON] , 20 листопада 2008 року; - про те, що мати подарувала частку квартири [PERSON] позивач не знав і не міг знати, тому строк для подання заяви про прийняття спадщини пропустив з поважних причин. З урахуванням наведеного, просив визначити йому додатковий строк у три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після брата, [PERSON] . У судове засідання позивач та його представник, адвокатка Лозицька В.В., не з`явилися. 15 липня 2025 року представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача. Позов підтримала, просила його задовольнити. Позиція відповідача Київська міська рада проти позову заперечила. 07 лютого 2025 року через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС представник Київської міської ради, Ліснюк Н.Д. подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що: - позивач не надав доказів пропуску строку для прийняття спадщини з поважних причин. - позивачеві було відомо про смерть брата з 2014 року; із заявою про прийняття спадщини після смерті брата звернувся у 2020 році, постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину отримав у 2024 році; - наведені у позові причини не свідчать, що [PERSON] був позбавлений можливості подати заяву про прийняття спадщини в установлений законом строк. З огляду на викладене, просила в позові відмовити. Представник Київської міської ради в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була повідомлений належним чином шляхом доставки судової повістки до електронного кабінету. Позиція третьої особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Леонтьєва Ніна Йосипівна в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про дату, час і місце його проведення була повідомлена належним чином. За змістом положень частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за умови, що її належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. ІІ. Процесуальні дії суду 28 січня 2025 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій визначив розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, розпочав підготовче провадження у справі, призначив підготовче засідання на 13 лютого 2025 року. 05 лютого 2025 року суд постановив ухвалу про виправлення описки в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідно до якої виправив дату підготовчого засідання на правильну - 13 березня 2025 року. На підставі заяви представника позивача, адвокатки Лозицької В.В., з метою підготовки і подання відповіді на відзив, підготовче засідання, призначене на 13 березня 2025 року, суд відклав на 16 квітня 2025 року. 17 березня 2025 року до суду надійшло клопотання представника позивача, адвокатки Лозицької В.В., про витребування у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Леонтьєвої Ніни Йосипівни копії спадкової справи, заведеної до майна [PERSON] , який помер [INFO] . 16 квітня 2025 року суд постановив ухвалу, якою вказане клопотання задовольнив, відклав підготовче засідання на 19 травня 2025 року. На підставі заяві представника позивача підготовче засідання, призначене на 19 травня 2025 року, суд відклав на 10 червня 2025 року. 10 червня 2025 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду по суті на 15 липня 2025 року. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Обставини, які встановив суд [PERSON] , [INFO] , є братом [PERSON] , що підтверджується: - свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим бюро запису актів громадянського стану Жовтневого району міста Києва 02.08.1956, актовий запис № 1575 року; батько - [PERSON] ; мати - [PERSON] (а.с. 7); - витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, виданим Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 25.10.2024 за № 00047645602, відповідно до якого батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10); - довідкою про зміну прізвища, зареєстрованого в Естонській установі запису актів цивільного стану, виданою Талліннським департаментом запису актів цивільного стану 03.10.2023 за № 49-2023/24015, відповідно до якої 10.07.1997 [PERSON] , [INFO] , змінив прізвище на « [PERSON] », актовий запис № 19 (а.с. 11-12, 110-111). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується витягом зі свідоцтва про смерть № [NUMBER] , виданим відділом запису актів цивільного стану м. Бевервейк, Королівство Нідерланди, 19.03.2024 (а.с. 13-18). Відповідно до свідоцтва про право, виданого Київським авіаційним виробничим об`єднанням 16.09.1993, дублікат якого виданий 13.08.2020, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/3 частці кожному (а.с. 31). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації смерті у м. Києві 09.01.2002, актовий запис № 599 (а.с. 32). 1/6 (одна шоста) частка у праві власності на квартиру [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою київською державною нотаріальною конторою 18.08.2020 за р. № 6-682. Право власності на вказану частку квартири зареєстроване за [PERSON] 18.08.2020, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності номер 220670502, номер запису про право власності 37803989 (а.с. 34, 35). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві 06.10.2019, актовий запис № 16492 (а.с. 36, 98). Відповідно до договору дарування 1/2 (однієї другої) частини квартири, посвідченого Лавриненко О.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 20.11.2008 за р. № 1449, дублікат якого виданий Лавриненко О.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 22.10.2020 за р. № 888, [PERSON] подарувала [PERSON] 1/2 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 42). Згідно з інформаційною довідкою серії КВ-2020 № 12972, виданою Комунальним підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 28.05.2020 (код перевірки на вебсайті bti.com.ua 2300021951355), за даними реєстрових книг бюро квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] - 1/6 частина, [PERSON] - 1/3 частина, [PERSON] - 1/2 частина на підставі договору дарування 1/2 (однієї другої) частини квартири, посвідченого Лавриненко О.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 20.11.2008 за р. № 1449 (а.с. 39, 104). 12 жовтня 2020 року [PERSON] подав приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Леонтьєвій Н.Й. заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Справжність підпису на заяві засвідчено Саніною Л.А., державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори, 07.10.2020 за р. № 3-523 (а.с. 88). Спадкова справа після смерті [PERSON] зареєстрована у Спадковому реєстрі 12.10.2020 за № 66563874, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 62032713, номер справи у нотаріуса 12/2020 (а.с. 41, 107). Згідно з довідкою, виданою Аллою Шевчук, нотаріусом міста Таллінн, 20.11.2023 за № 2209, у Спадковому реєстрі Естонської Республіки відсутні записи про заповіти, договори про успадкування, заходи щодо охорони спадкового майна, ініціювання провадження у спадкових справах і видача свідоцтв про спадкування про спадкоємців [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (а.с. 26-27). Відповідно до роздруківки даних про успадкування з інформаційної системи E-notar Естонської Республіки від 19.10.2023 наявний запис про смерть [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] ; інші записи відсутні (а.с. 28-30). 18 січня 2024 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Леонтьєва Н.Й. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] через пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 43-44, 116). ІV. Мотиви, оцінка та висновки суду Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Аналогічна за змістом норма наведена у частині першій статті 4 ЦПК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17). Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. При цьому для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки та врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм. Відповідно до ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1262 ЦК України) Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із частиною першою статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Отже, закон гарантує спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Аналіз частини третьої статті 1272 ЦК України свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. До таких правових висновків неодноразово доходив Верховний Суд, зокрема у постановах у справах № 450/1383/18 від 31.01.2020, № 589/1863/13-ц від 12.04.2021, № 686/8011/18 від 28.07.2021. При цьому об`єктивними, непереборними, істотними труднощами є такі обставини, що не залежать від волі особи, є надзвичайними і невідворотними і які унеможливлюють учинення спадкоємцем передбачених законом дій, спрямованих на прийняття спадщини. З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: тривалу хворобу спадкоємців; велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. До таких висновків неодноразово доходив Верховний Суд, зокрема в постановах від 17 березня 2021 року в справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року в справі № 361/8259/18. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (див. п. 57 постанови Верховного Суду в справі № 686/5757/23 від 26.06.2024). За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] зазначив, що не встиг подати заяву про прийняття спадщини після брата, [PERSON] , в установлений законом строк, оскільки не знав і не міг знати про те, що мати подарувала частку квартири братові Матеріали справи підтверджують, що: - до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшла 1/2 частка у праві власності на квартиру [ADDRESS] ; - [PERSON] помер [INFO] , тому з урахуванням положень ст. 253, 254, 1270 ЦК України кінцевим днем строк для подання заяви про прийняття спадщини є 19 вересня 2014 року; - із заявою про прийняття спадщини після [PERSON] позивач звернувся 12 жовтня 2020 року; тобто поза межами встановленого законом строку; - у разі задоволення вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини у позивача виникне право на спадкування за законом як у спадкоємця другої черги Суд бере до уваги надані позивачем докази, які з достатнім ступенем переконливості підтверджують, що позивач мав істотні труднощі у поданні заяви про прийняття спадщини, оскільки не знав і не міг знати про те, що його мати, [PERSON] , подарувала 1/2 частку в праві власності на квартиру, брату, [PERSON] . За таких обставин, причини через які позивач дійсно протягом встановленого строку після смерті його брата не подавав заяву про прийняття спадщини до органів нотаріату і на які він посилається у позові, суд визнає поважними. З огляду на викладене, суд задовольняє позов повністю. V. Судові витрати Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач при поданні позову сплатив судовий збір у сумі 1 211,20 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» № 300730064 від 07.01.2025 (а.с. 46). Доказів понесення інших судових витрат сторони у справі не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки сторони не заявляли вимоги щодо відшкодування судових витрат, суд не вирішує питання їх розподілу. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved