Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього на свою користь суму боргу у розмірі 24494,87 грн, інфляційні втрати 12252,70 грн, 3% річних 2327,35 грн за період з 01 лютого 2022 року по 01 квітня 2025 року. В обґрунтування позову посилається на те, що власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , 2, 3, 4, [ADDRESS] , було створено ОБ`ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ "КЕДРІНА 53-А". Відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Вказує, що відповідач систематично користується наданими послугами, не оскаржувала їх наявність та частково сплачує з моменту створення ОСББ. За період з 01 лютого 2022 року по 01 квітня 2025 року відповідачу було надано послугу з управління багатоквартирним будинком, однак у зазначений період відповідач не здійснює оплату щомісячних внесків у повному обсязі, в результаті чого за нею виникла заборгованість у розмірі 24494,87 грн, яка відповідачем не погашена. Оскільки у добровільному порядку погасити вказану заборгованість відповідач не бажає, позивач ОСББ "КЕДРІНА 53-А" вимушене звернутися до суду з метою стягнення заборгованості у примусовому порядку. Також вважає, що позивач має правомірні підстави для вимоги до відповідача про сплату суми основного боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 17 червня 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вважає нарахування незаконними і безпідставними, а також наявне значне завищення суми, оскільки бухгалтер ОСББ "КЕДРІНА 53-А" проводив розрахунок за невірними та незаконними тарифами (внесками). Також 17 червня 2025 року на адресу суду надійшла заява про застосування строку позовної давності, у якій відповідач просила застосувати позовну давність у справі і вважати строком позовної давності три роки до подання позову до суду. Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 17 липня 2025 року повернуто зустрічну позовну заяву [PERSON] до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кедріна 53-А» про визнання недійсними рішень (протоколів) загальних зборів ОСББ, рішень (протоколів) засідань правління ОСББ. Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 17 липня 2025 року у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів відмовлено. Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 17 липня 2025 року заяву відповідача [PERSON] про розгляд справи за правилами загального позовного провадження\~ у цивільній справі за позовом ОБ`ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ "КЕДРІНА 53-А" до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без задоволення. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Відповідачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.26, 59, 60). 05 липня 2018 року створено та зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОБ`ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ "КЕДРІНА 53-А", що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Дмитра Кедріна, буд.53-А (а.с.79). Відповідно до Статуту ОБ`ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ "КЕДРІНА 53-А", Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "КЕДРІНА 53-А" створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку [ADDRESS] , з метою забезпечення і захисту прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим статутом (а.с.11-15). Відповідачем надано суду копію протоколу №2 загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кедріна 53-А» від 26 вересня 2018 року відповідно до якого затверджено розмір щомісячного внеску на управління будинком в сумі 5,30 грн за 1 м2 загальної площі квартири та 3,82 грн за 1 м2 загальної площі нежитлового приміщення. Затверджено одноразовий первинний внесок в сумі 1000 грн з кожного співвласника будинку (а.с.149-150). Протоколом №1/С загальних зборів ОСББ "КЕДРІНА 53-А" від 01 серпня 2024 року затверджено з 01 серпня новий розмір внесків на утримання будинку та території для співвласників ОСББ, який складає 7,50 грн/м?, та на утримання котелень для усіх співвласників ОСББ, який розраховується по факту витрат кожного місяця, складає 1,90 грн/м? в липні, що також підтверджується протоколом №5К від 27 липня 2024 року, затвердженим засіданням правління ОСББ "КЕДРІНА 53-А" (а.с.20-21). Відповідно до Протоколу №2 засідання правління ОСББ "КЕДРІНА 53-А" від 29 грудня 2024 року, вирішено протокол №1С від 01 серпня 2024 року вважати як додаток №1 до протоколу загальних зборів №1 від 15 травня 2024 року та протокол №5К від 27 липня 2024 року вважати як додаток №2 до протоколу загальних зборів №1 від 15 травня 2024 року (а.с.16-19, 22-24). Згідно актів звіряння взаємних розрахунків, за період з 01 лютого 2022 року по 01 квітня 2025 року заборгованість відповідача складає 24494,87 грн (а.с.35-38). Внаслідок невиконання своїх зобов`язань розмір інфляційних збитків за заборгованістю відповідача склав 12252,70 грн (за період лютий 2022 року - квітень 2025 року) та 3% річних 2327,35 грн (за період лютий 2022 року - квітень 2025 року), які залишися несплаченими і по даний час. Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. З аналізу положень статей 11, 319, 322, 509, 526,625 Цивільного кодексу України, статей 1, 5, 7, 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», статей 15, 20, 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» в їх системному взаємозв`язку вбачається, що кожний власник квартири у багатоквартирному будинку є одночасно співвласником спільного майна такого будинку, зокрема, приміщень загального користування та прибудинкової території. Обов`язок утримання зазначеного майна виникає у співвласників багатоквартирного будинку безпосередньо з актів цивільного законодавства. При цьому витрати на утримання спільного майна у багатоквартирному будинку, витрати на оплату комунальних послуг (централізованого опалення) щодо нього входять до складу витрат на управління багатоквартирним будинком та, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат, розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належної їм квартири (нежитлового приміщення) та спільного майна, а також членства в об`єднанні співвласників багатоквартирного будинку. Зокрема частиною 3 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. Також судом враховується, що Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2023 року у справі № 401/983/23 (провадження № 61- 12953св23) зазначив, про те, що предметом регулювання\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (частина перша\~статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Не є предметом регулювання цього\~Закону\~відносини, що виникають між співвласниками, а також між співвласниками та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку при забезпеченні потреб співвласників шляхом самозабезпечення відповідно до\~статті 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»\~(частина друга\~статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до частини першої\~статті 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»\~для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, отримання послуги з управління побутовими відходами, об`єднання за рішенням загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг. Отже, тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець визначив, що не є предметом регулювання\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~відносини, які виникають між співвласниками та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку при забезпеченні потреб співвласників шляхом самозабезпечення. Враховуючи те, що три проценти річних та інфляційні втрати були нараховані позивачем не на житлово-комунальні послуги, отже\~постанова Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану»\~щодо заборони нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, не може бути застосована до спірних правовідносин. Таким чином, пред`явлені позивачем позовні вимоги є обґрунтованими. Однак, разом з цим, відповідачем зроблено заяву щодо застосування строку позовної давності до пред`явлених позовних вимог, а саме про право позивача на стягнення коштів лише за останні три роки до пред`явлення позову до суду. Суд звертає увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. У подальшому, рядом постанов Кабінету Міністрів України карантин на території України продовжувався, у тому числі він діяв як на час закінчення строку у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу до відповідача. Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30 березня 2020 року N 540-IX доповнено пункт 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Зазначені законодавчі зміни набули чинності з моменту опублікування Закону N 540-IX, тобто з 02 квітня 2020 року. Отже, вказаною нормою права встановлено, що строки, визначені статтею 257 ЦК України на час дії карантину продовжуються автоматично. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі N 910/18489/20 (провадження N 12-46гс220 зазначено: "Із 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку (пункт 1 постанови N 211 з наступними змінами). Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції Закону N 540-IX, який набрав чинності 2 квітня 2020 року). Закон N 540-IX доповнив розділ IX "Прикінцеві положення" ГК України пунктом 7 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". […] Спеціальна позовна давність в один рік, передбачена статтею 681 ЦК України для вимог щодо виявлення у господарських відносинах прихованих недоліків товару, на який встановлений гарантійний строк, та передбачена пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України для вимоги про стягнення штрафу мала би спливти 1 жовтня 2020 року. Однак з 2 квітня 2020 року набрав чинності Закон N 540-IX, згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтями 258, 681 ЦК України продовжуються на строк його дії. Тому позовна давність за вказаними вимогами покупця, заявленими 24 листопада 2020 року, не спливла. Навіть якщо врахувати лист-відповідь постачальника покупцеві від 19 липня 2019 року (т. 1, а. с 67 - 68), в якому постачальник визнав недоліки переданого ним товару, то перебіг позовної давності мав би спливти 20 липня 2020 року, якщо б на той час не набрав чинності Закон N 540-IX. З огляду на вказане відсутні підстави для відступу від висновку, який Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду виклав у постанові від 1 грудня 2021 року у справі N 373/651/20 (N у ЄДРСР 101808795; цей висновок стосувався спливу позовної давності до моменту набрання чинності Законом N 540-IX)". У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2023 року у справі N 938/632/20 (провадження N 61-16716св21) зазначено: "Законом України від 30 березня 2020 року N 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". В постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі N 679/1136/21 (провадження N 61-5238св22) та від 20 квітня 2023 року у справі N 728/1765/21 (провадження N 61-6640св21) зазначено, що "у пункті 12 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року N 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)". Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. Крім того, згідно із пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк його дії. Розділ "Прикінцеві положення" ЦК України доповнено пункт 19 згідно з Законом України "Про несення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" N 2120-IX від 15 березня 2022 року. Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" N 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб, термін дії якого продовжено наступними Указами Президента України до теперішнього часу. Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України з урахуванням дії на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року строк позовної давності збільшено на увесь строк його дії. Враховуючи вищевикладене, а також ту обставину, що заборгованість розрахована починаючи з лютого 2022 року, позивачем на момент звернення з позовом до суду 14 квітня 2025 року встановлений статтею 257 ЦК України 3-річний строк позовної давності не пропущений. З огляду на викладене позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом ураховується, що відповідачем не надано суду контррозрахунку та належних і допустимих доказів, в розумінні чинного ЦПК України, на спростування розрахунку позивача. Відтак, суд вважає, що відповідачем не вказано обставин, які б свідчили про невірність здійснених позивачем розрахунків заборгованості. Також відповідачем не надано належних та допустимих доказів зі сплати спірної заборгованості в повному обсязі чи частково. Згідно частин 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 грн (а.с.56). Позивач у позовній заяві також просив стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. На підтвердження понесених судових витрат суду надано (а.с.45-55): - копію Договору про надання правничої допомоги №1/10.02-Ю.С.П. від 01 лютого 2025 року, відповідно до п.п.3.2.-3.3. якого за надані виконавцем послуги замовник сплачує у безготівковій формі фіксовану суму гонорару (винагороди) в сумі 22000 грн щомісяця, також замовник здійснює щомісячну доплату розміру гонорару (винагороду) виконавцю в сумі 10000 грн при судовому представництві замовника у спорах із співвласниками ОСББ про стягнення заборгованості внесків на утримання багатоквартирного будинку та при домової території; - платіжну інструкцію №1725 від 09 квітня 2025 року на суму 32000 грн. Частиною четвертою\~статті 137 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, з 10000 грн до 3000 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у розмірі 6028 грн (3028+3000).

Outcome: approved