Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

До Коростенського міськрайонного суду Житомирської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з відповідачем перебувають у шлюбі з 04 жовтня 2022 року, шлюб зареєстрований Коростенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про що складено відповідний актовий запис № 486. Мотиви, за якими шлюб між сторонами має бути розірваний, полягають в тому, що їх сімейне життя з відповідачем не склалось, кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у сім`ї. З його ініціативи між ними виникають сварки. Різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння і довіри, призвело до не нормальної моральної атмосфери в сім`ї. Проживають окремо. Спільне господарство в даний час не ведуть, сімейних та дружніх стосунків не підтримують, сімейні відносини фактично припинені. Позивач зазначає, що вони з відповідачем мають спільну неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з нею. Спору щодо проживання дитини не мають. Спір про поділ спільного майна, набутого за час шлюб, відсутній. Вважає, що примирення з відповідачем є не можливим. Просить суд постановити рішення про розірвання шлюбу між нею та відповідачем. Дитину, після розірвання шлюбу, залишити проживати з нею. Справу розглядати без виклику сторін в порядку спрощеного позовного провадження. Також в позовній заяві позивачем заявлено клопотання про залишення прізвища "[PERSON] " після розірвання шлюбу. Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20.05.2025 року відкрито провадження у цивільній справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті судової влади. У встановлений строк правом подачі відзиву на позов не скористався, будь яких заяв, клопотань, що стосуються розгляду справи до суду не подав. Заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5,8 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 04 жовтня 2022 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстровано Коростенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про що складено відповідний актовий запис № 486 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Спільне життя подружжя не склалося. Різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння і довіри, призвело до ненормальної моральної атмосфери в сім`ї. Сторони як подружжя проживають окремо, спільне господарство не ведуть, сімейних та дружніх стосунків не підтримують, подальше перебування у шлюбі та сумісне життя вважають неможливим, що є підставою для розірвання шлюбу між ними. Примирення не бажають. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно зі частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного Кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до частини 1 статті 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. З урахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Згідно зі частиною 2 статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Положеннями статті 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. З огляду на те, що позивач просить залишити їй прізвище "[PERSON] ", то у рішенні суду має бути зазначено про вибір позивачем прізвища після розірвання шлюбу. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що збереження сім`ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити інтересам сторін, а тому позов слід задовольнити, а шлюб розірвати. Вирішуючи клопотання позивача щодо залишення проживання дитини після розірвання шлюбу з нею, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі частиною 1 статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] , батьком дитини вказаний [PERSON] . Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження батьківства відповідача відносно дитини [PERSON] , вимога про залишення дитини разом з матір`ю не розглядається судом у даному провадженні. Враховуючи принцип диспозитивності питання про розподіл судових витрат між сторонами не вирішувалось.

Outcome: approved