Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

Позивачка за первісним позовом [PERSON] 02 квітня 2025 року звернулася до суду із вказаним позовом в якому зазначила, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , належав на праві власності колгоспного двору, головою якого була її баба [PERSON] . На час ліквідації колгоспних дворів, [INFO] в господарстві проживали: голова двору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] і кожному із них належить по 1/7 частці вказаного житлового будинку. [INFO] померла [PERSON] , після її смерті відкрилася спадщина за законом, оскільки заповітів вона не складала, яка складається із 1/7 частки житлового будинку, господарських будівель та споруд, спірного житлового будинку. Cпадкоємцем першої черги на спадкове майно згідно вимог ст. 529 ЦК УРСР (редакції 18.07.1963 року, яка була чинною на дату смерті спадкодавиці) була її дочка - мати позивачки [PERSON] , яка прийняла спадщину, оскільки проживала зі спадкодавицею та вступила в управління спадковим майном. [INFO] [PERSON] , померла, після її смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки заповітів вона не складала, на 2/7 часток житлового будинку, господарських будівель та споруд, за вказаною адресою. Позивачка прийняла спадщину після смерті матері. [INFO] помер рідний брат позивачки за первісним позовом [PERSON] , вона прийняла спадщину після нього, оскільки проживала спільно на час відкриття спадщини. З метою оформлення спадщини після смерті матері, позивачка звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. У відповідності до п. 4.18 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус витребувала подати правовстановлюючий документ на будинок. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину позивачка не взмозі, в зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу, на право власності на майно за спадкодавицею не зареєстровано (виписка із інвентаризаційних матеріалів Коломийського МБТІ № 84259 від 28.02.2025 року). Тому позивачка просить визнати за нею право власності на спадкове майно. 16 квітня 2025 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/7 частки житлового будинку, господарських будівель та споруд за кожним з них. Позивачі за зустрічним позовом вказують, що господарство, що знаходиться за адресою [ADDRESS] до 01 липня 1990 року та 15.04.1991 року відносилося до типу колгоспний двір і його членами станом на 01 липня 1990 року та 15.04.1991 року були голова двору [PERSON] , членами двору - [PERSON] , [PERSON] та ми - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вказане підтверджується довідками виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради Коломийського р-ну за №№ 54, 55 від 27.01.2025 року. До нерухомого майна вказаного двору відносився станом на 01.07.1990року, 15.04.1991 року житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами. З введенням в дію з 01.07.1990 року Закону СРСР, а з 15.04.1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано. З 01.07.1990 року право власності на вищевказане нерухоме майно колишнього колгоспного двору набули в рівних частках ( по 1/7 частці) всі члени цього двору - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийського бюро технічної інвентаризації» за № 84259 від 28.02.2025 року право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (раніше [ADDRESS] ) не зареєстровано. Спірний житловий будинок був збудований в 1965 році, а господарські будівлі та споруди в 1986 році у вказаний період законодавством не вимагалося реєстрації права власності на це нерухоме майно, тому єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна, збудованого до 05.08.1992 року, й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації. Тому просять первісний позов [PERSON] задовольнити частково - визнати за нею право власності на 3/7 частки житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , зустрічний позов задоволити: визнати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] за кожним з них право власності по 1/7 частці житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Сторони в судове засідання не з`явилися, їхні представники подали заяви про розгляд справи в їхній відсутності позов та зустрічний позов підтримали та не заперечують щодо їх задоволення. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд дійшов наступних висновків. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , належав на праві власності колгоспному двору, головою якого була [PERSON] , що підтверджується довідкою Печеніжинської селищної ради, від 27.01.2025 року № 55 (а.с. 28). Станом на 01 липня 1990 р. в господарстві проживали: голова двору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] і кожному із них належить по 1/7 частці вказаного житлового будинку. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 32). Після її смерті відкрилася спадщина за законом, оскільки заповітів вона не складала, яка складається із 1/7 частки житлового будинку, господарських будівель та споруд, спірного житлового будинку. Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 18.07.1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина за законом, оскільки заповітів вона не складала, що підтверджується довідкою Печеніжинської селищної ради, від 27.01.2025 року № 5 (а.с. 28). До складу спадщини, що відкрилася після її смерті належить 1/7 частки житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцем першої черги згідно вимог ст. 529 ЦК УРСР (редакції 18.07.1963 року, яка була чинною на дату смерті спадкодавиці) була її дочка - [PERSON] , яка прийняла спадщину, оскільки проживала на час смерті спадкодавиці разом із нею та вступила в управління спадковим майном, що підтверджується довідкою Печеніжинської селищної ради, від 27.01.2025 року № 55 (а.с. 28). [INFO] мати позивачки за первісним позовом [PERSON] померла, про що в книзі реєстрації актів про смерть 05 червня 2001 року зроблено актовий запис за № 32 (а.с. 33). Після її смерті відкрилась спадщина за законом, на 2/7 часток спірного житлового будинку, господарських будівель та споруд. Позивачка за первісним позовом прийняла спадщину після смерті матері подавши відповідну заяву до нотаріуса. [INFO] помер [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про смерть 21 вересня 2023 року зроблено актовий запис за № 1037, що стверджується свідоцтвом про смерть сер. [NUMBER] (а.с. 36). Після його смерті відкрилась спадщина за законом, яку також прийняла позивачка за первісним позовом [PERSON] , оскільки, постійно проживала на час смерті спадкодавця разом із ним, що підтверджується довідкою Печеніжинської селищної ради, від 27.01.2025 року № 55 (а.с. 28). З мето отримання свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] звернулася із відповідною заявою до приватного нотаріуса Галайчук О.Л. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. У відповідності до п. 4.18 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус витребувала подати правовстановлюючий документ на будинок. Постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02 квітня 2025 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавці на спадкове майно. Спірне нерухоме майно колишнього колгоспного двору збереглося і на даний час, що стверджується виготовленим 10.03.2025 року ОКП «Коломийським мБТІ» технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами та випискою з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації» за № 84259 від 28.02.2025 року. Згідно вказаних документів за адресою [ADDRESS] знаходиться житловий будинок «А» загальною площею 58, 3 кв.м, житловою площею 40, 5 кв.м, господарські споруди - сарай «Б», стодола «В», вбиральня «Г», криниця №1, огорожа № 2-3 (а.с. 2-26). Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів, виданої ОКП "Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» за № 84259 від 28.02.2025 року право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ( раніше [ADDRESS] ) не зареєстровано (а.с. 21). Перейменування [ADDRESS] на 17 підтверджується довідками виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради за № 56-58 від 27.01.2025 року (а.с. 30,31). Спірний житловий будинок зведений у 1965 році, а господарські будівлі та споруди в 1986 році, що стверджується записом про це у виготовленому 10.03.2025 року ОКП «Коломийським бюро технічної інвентаризації» технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12, постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц. Таким чином, станом на час завершення будівництва спірного житлового будинку 1965 рік, господарських будівель на 1986 рік законодавством не вимагалося реєстрації права власності на це нерухоме майно. Державна реєстрація права власності на будівлі та споруди була введена згідно Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпні 1992 року згідно постанови Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року), Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (набрав чинності з 12 березня 2011 року) не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Відповідно до пункту 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 ( втратив чинність 01.01.2016 року) документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, був технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Отже, єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна, збудованого до 05.08.1992 року, й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, могли бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, а додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Згідно з положеннями п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України \~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, яка була чинною до 1991 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно із частиною другою статті 120 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться у користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент. Колгоспний двір визначався, як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 308/3775/14-ц. Частиною першою статті 112 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь у його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору в складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 688/21/17-ц. Як роз`яснено у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що первісний позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення і за нею слід визнати 3/7 частки спірного будинковолодіння, а зустрічний позов підлягає до повного задоволення, за позивачами за зустрічним позвам стіл визнати по 1/7 частки будинковолодіння. На підставі наведеного,

Outcome: partial