Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

15.05.2024р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 13.08.2021р. [PERSON] уклав з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» кредитний договір № 2244394. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором, не повернув. 19.10.2023р. між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №19102023, у відповідності до умов якого ТОВ «ЛНЕУРА Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 19.10.2023р. до договору факторингу № 19102023 від 19.10.2023р., ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 29 940 грн., з яких: 10 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 19 940 грн. - сума заборгованості за процентами. Також 23.11.2021p. між ТОВ «КУ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3157818436/752851. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 7 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Відповідач не виконав свого обов`язку та наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором, не повернув. 12.08.2022р. між ТОВ «КУ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №12082022, у відповідності до умов якого ТОВ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а TOB «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «КУ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 12.08.2022р. до договору факторингу № 12082022 від 12.08.2022р., ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 13400 грн., з яких: 4 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9 400 грн. - сума заборгованості за відсотками. На підставі викладеного, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості за кредитними договорами в розмірі 43 340 грн., а також судові витрати. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. 08.10.2024р. від представника відповідача адвоката Працевитого Г.О. надійшов відзив на позовну заяву, де представник відповідача зазначає, що відповідач заперечує щодо нарахованих кредитором відсотків. Також позивачем по жодному з вказаних договорів не надано доказів видачі кредиту, не додано до позову копій документів, що стосуються заборгованості [PERSON] , зокрема, платіжного доручення або іншого документального підтвердження перерахування коштів на рахунок вказаний відповідачем. 15.10.2024р. від представника позивача Панкратової Т.В. найшла відповідь на відзив, в якій зазначено наступне. Позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення відповідачем кредитних коштів за укладеними з первісними кредиторами кредитних договорів, щодо яких виник спір, з тих причин, що позивач не є первісним кредитором, а дані документи відповідно до п. 35 положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, формуються, складаються та зберігаються в установі банку який видавав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку. У відповідності до умов укладених договорів, кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану позичальником при укладанні договору, ідентифікація позичальника здійснюється через банка-емітента, яким видано картку. Ні первісні кредитори, ні ТОВ «ФК «ЄАПБ» не мало та не має доступу до даної інформації, так як дана інформація - є банківською таємницею. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунках для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Однак, відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що вказані карткові рахунки йому не належать. Заперечуючи проти перерахування коштів, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при ньому безперешкодний та повний доступ до таких. Представник позивача вважає, що обставини, на які посилається відповідач у відзиві, як на підстави для відмови в задоволенні позовних вимог - є не обґрунтовані, недоведені, суперечать умовам укладених правочинів, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій викладених в Постановах ВСУ, а отже є такими що не підлягають задоволенню та не повинні братися судом до уваги. 18.10.2024р. від представника відповідача надійшли заперечення, в яких відповідач не погоджується із викладеними у відповіді на відзив аргументами представника позивача. Також від представника відповідача 08.10.2024р. надходило клопотання про витребування доказів та 22.11.2024р. клопотання про зупинення провадження у справі. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача у поданій відповіді на відзив просила розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Від представника відповідача 21.01.2025р. надійшла заява про проведення судового засідання без участі представника відповідача. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1\~ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1\~ст. 13 ЦПК України). Суд відмовляє у задоволенні клопотань про витребування доказів від 08.10.2024р. та про зупинення провадження у справі від 22.11.2024р. з наступних підстав. Згідно ст. 58 ЦПК України, сторона, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, чим і скористався відповідач. Відтак, об`єктивної неможливості розгляду справи суд не вбачає, як й підстав для зупинення провадження по справі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 13.08.2021р. [PERSON] уклав з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» кредитний договір № 2244394. Відповідач не виконав свого обов`язку та наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором, не повернув. 19.10.2023р. між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №19102023, у відповідності до умов якого ТОВ «ЛНЕУРА Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 19.10.2023р. до договору факторингу № 19102023 від 19.10.2023р., ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 29 940 грн., з яких: 10 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 19 940 грн. - сума заборгованості за процентами. Також 23.11.2021p. між ТОВ «КУ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3157818436/752851. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер моб. телефону відповідача, про що свідчить п. 7 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Відповідач також не виконав свого обов`язку та наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором, не повернув. 12.08.2022р. між ТОВ «КУ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №12082022, у відповідності до умов якого ТОВ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а TOB «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «КУ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 12.08.2022р. до договору факторингу № 12082022 від 12.08.2022р., ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 13400 грн., з яких: 4 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9 400 грн. - сума заборгованості за відсотками. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено\~статтею 11 ЦК України. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до частини другої\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»\~первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені\~Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення до вимог права). Згідно зі\~статтею 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язаннях в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог\~статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно\~статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ст.\~1082\~ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Статтею 1077 ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Визначення факторингу міститься у\~статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Відповідно до частини першої\~статті 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу можуть бути правові грошові вимоги, рядок платежу за якою настав (наявна вимога), а також правові вимоги, які виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України\~визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактом може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Висновок щодо розмежування договорів відступлення права вимоги (цесії) та договорів факторингу викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018р. у справі № 909/968/16, в якому суд дійшов висновку, що під час цесії може бути відступлено право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги.\~Цивільний кодекс України\~передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (\~стаття 515 ЦК України\~). Предметом договору факторингу може бути лише право грошових вимог (як такого, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (\~стаття 1078 ЦК України\~). Методом укладення договору відступлення права вимоги є також передання такого права. Методом договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги боржника. При цесії правові вимоги можуть бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може виконуватися за плату. Ціна договору факторингу більшим розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватися по-різному, наприклад, у твердій сумі; у другій кількості від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, виготовленої у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо правові вимоги відступаються «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а сторінка відносин регулюється загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норми заміни кредитора у зобов`язання (частина третя\~статті 656 ЦК України). Договір факторингу спрямований на фінансування стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядженні певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої ще договір. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтському фактору, не може розглядатися як плата за надану останню фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимог і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за якими передається. Відповідно до частини першої\~статті 1084 ЦК України\~відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього, якщо фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він утримує від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає фактору, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Також розмежування розглядуваного договору виробляється за його формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язання вчиняється в такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за якими передається новому кредитору (стаття 513 ЦК України). Як факторинг визначено пунктом 3 частини першої\~статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у\~статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». При цьому суд резюмував, що факторинг є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний конкретний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такого, строку платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) призначення укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може виконуватися за плату; г) його ціна збільшується розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідних послуг, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі; у другій кількості від вартості вимоги, що відступається; у визначенні різниці між номінальною вартістю вимоги, виготовленої у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені в\~статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Разом з цим, як показано в постанові Великої Палати Верховного Суду, правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення від права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єкта договору відповідно до факторингу відповідно до\~статті 203 Цивільного кодексу України\~зумовлює його недійсність. Водночас, відповідно до\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Водночас, відповідно до частини першої\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за винятком таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ч. 1\~ст. 614 ЦК України\~особа, яка порушила зобов`язання, несе за це відповідальність. Разом із тим, суд зауважує, що позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надано доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів. З відповідним клопотанням про витребування такої інформації, що містить банківську таємницю, позивач до суду не звертався, а підстави для здійснення судом збору доказів із власної ініціативи у даній справі відсутні. Поміж іншим, слід зазначити, що для підтвердження факту відступлення права вимоги заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора. У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки про те, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором,\~а також докази на підтвердження оплати за договором. Тому, суди беруть до уваги належні, допустимі і достовірні докази, сформовані в процесі відступлення права вимоги, що містять дані за кредитним договором, прав кредитора за яким набуває новий кредитор. Проте, матеріали справи не містять підтвердження\~повної оплати за договором факторингу. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2024 року справі № 2221/2373/12 (провадження № 61-483св23). Слід також зауважити, договори факторингу № 19102023 від 19.10.2023р. та №12082022 від 12.08.2022р. надані суду не в повному обсязі. Згідно\~ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша\~статті 16 ЦК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша\~статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Частиною другою\~статті 78 ЦПК України\~встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). Враховуючи встановлені за наслідками розгляду справи обставини та досліджені на їх підтвердження докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог в повному обсязі. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Представником відповідача заявлені витрати на професійну правничу допомогу, проте відповідних доказів суду не надано, підстав для їх розподілу цим рішенням суду не вбачається. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed