Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 1.1. Виклад позиції позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 459797-КС-001 від 10.02.2023 у розмірі 32 260 грн 80 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.02.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено кредитний договір № 459797-КС-001 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» виконало свої зобов`язання за вказаним договором та надало відповідачу кредитні кошти у розмірі 10 000,00 грн шляхом перерахування на його банківську картку № [NUMBER] . Натомість [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, у результаті чого станом на 31.03.2024 утворилася заборгованість у загальній сумі 32 260,80 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 10 000,00 грн; суми прострочених процентів 20 760,80 грн; суми прострочених платежів за комісією 1 500,00 грн. У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у зазначеному розмірі, а також судові витрати, що становлять 2 422,40 грн судового збору. 1.2. Виклад позиції відповідача Відповідач [PERSON] подав до суду клопотання, яке за своєю суттю є відзивом на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав їх необґрунтованості та недоведеності. На обґрунтування своїх заперечень зазначає, що з матеріалів справи вбачається: кредитний договір № 459797-КС-001 від 10.02.2023 укладений у спосіб, передбачений чинним законодавством України, з дотриманням вимог щодо його укладення та із зазначенням умов, які, на думку відповідача, не порушують вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Порядок надання кредиту та повнота наданої інформації, за твердженням відповідача, відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Водночас відповідач вказує на відсутність у позивача доказів, що підтверджують перерахування на його банківський рахунок грошових коштів у розмірі 10 000,00 грн на підставі вказаного кредитного договору. Також [PERSON] стверджує, що умови договору щодо обов`язку позичальника сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 1 500,00 грн є нікчемними, оскільки, на його думку, такі послуги за законом повинні надаватися безоплатно. У зв`язку з цим відповідач вважає, що нарахування комісії у сумі 1 500,00 грн здійснено без належних правових підстав. 1.3. Виклад позиції позивача на відзив Представник позивача [PERSON] подала до суду додаткові пояснення, які за своєю суттю є відповіддю на відзив відповідача. У цих поясненнях, окрім загальних доводів на підтвердження позовних вимог із посиланням на відповідну судову практику, вона надала аргументацію щодо заперечень, викладених у відзиві, та мотиви їх відхилення. Зокрема, зазначає, що перерахування коштів у розмірі 10 000,00 грн на рахунок відповідача, вказаний ним під час заповнення анкетних даних в особистому кабінеті інформаційно-телекомунікаційної системи та зазначений у самому кредитному договорі № 459797-КС-001 від 10.02.2023, було здійснено ТОВ «ПрофітГід». Це підприємство надає позивачу посередницькі послуги на підставі договору № ПГ-5 від 04.11.2020. На підтвердження цього позивачем надано належний доказ оригінал довідки ТОВ «ПрофітГід» з платіжної системи. Також представник позивача вказала, що положення Закону України «Про споживче кредитування» та Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит передбачають можливість установлення банком комісії за надання кредиту. У зв`язку з цим встановлення у кредитному договорі № 459797-КС-001 від 10.02.2023 комісії у розмірі 1 500,00 грн є правомірним. Представник позивача вважає, що посилання відповідача на судову практику Верховного Суду не слід брати до уваги, оскільки наведені рішення є нерелевантними до обставин цієї справи. Крім того, на підтвердження своїх доводів позивач надав договір про надання послуг № ПГ-5 від 04.11.2020, укладений між позивачем та ТОВ «ПрофітГід», і просив поновити строк для його подання. Суд зазначає, що необхідність подання позивачем зазначеного доказу виникла вже після подання відповідачем відзиву та є пов`язаною з наданням відповіді на наведені у ньому аргументи. З огляду на принципи змагальності та диспозитивності, суд вважає за доцільне поновити позивачу строк для подання цього доказу. ІІ. Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою суду від 01 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. З огляду на розмір позовних вимог, справа визнана малозначною та визначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін відповідно до пункту 1 частини першої статті 274 та частини шостої статті 19 ЦПК України. Крім того, ухвалою суду задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 16.05.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву (див. п. 1.2 цього рішення). 26.05.2025 представник позивача подав до суду відповідь на відзив (див. п. 1.3 цього рішення). 26.06.2025 надійшла відповідь від банківської установи на виконання ухвали суду про витребування доказів. У судове засідання представник позивача не з`явився, проте у позовній заяві та подальших письмових заявах просив розглянути справу за його відсутності, підтримавши позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] також не з`явився у судове засідання, подав відзив на позовну заяву (п. 1.2 цього рішення) та заяву з проханням розглянути справу за його відсутності. Суд, враховуючи зазначені обставини, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України, оскільки учасники справи належним чином реалізували свої процесуальні права та обов`язки. У зв`язку з неявкою усіх учасників справи фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі частини другої статті 247 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що 10.02.2023 ТОВ «Бізнес Позика» направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір № 459797-КС-001 про надання кредиту (а.с. 2529). Того ж дня, 10.02.2023, [PERSON] прийняв (акцептував) зазначену пропозицію на умовах, визначених офертою. Прийняття пропозиції підтверджено введенням одноразового ідентифікатора UA-7240 та підписанням договору електронним підписом, як це передбачено законодавством (а.с. 3034). Згідно з витягом від 01.04.2025, у персональних даних, вказаних [PERSON] в анкеті клієнта в інформаційно-телекомунікаційній системі, зазначено прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, РНОКПП, номер телефону, адресу електронної пошти, банківську картку № [NUMBER] для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання. Крім того, відповідачем зазначено бажану суму кредиту 10 000,00 грн та дату отримання кредиту 10.02.2023 (а.с. 37). 10.02.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено кредитний договір № 459797-КС-001, за умовами якого відповідачу було надано кредит у сумі 10 000,00 грн (п. 2.6 Договору) на строк 16 тижнів (п. 2.3 Договору) із терміном дії договору до 02.06.2023 (п. 2.7 Договору). Сторони погодили процентні ставки: «Стандартна» 2,00000000 % за один день користування кредитом та «Знижена» 1,16395000 % за один день користування кредитом (п. 2.4 Договору). Крім того, у договорі визначено комісію за надання кредиту у розмірі 1 500,00 грн (п. 2.5 Договору). Договір № 459797-КС-001 підписано відповідачем о 18:26:56 шляхом введення одноразового ідентифікатора UA-7240 через інформаційно-телекомунікаційну систему позивача. Під час підписання договору відповідач повторно підтвердив свої персональні дані та банківські реквізити. Одночасно з укладенням договору відповідач підписав паспорт споживчого кредиту (а.с. 1718). Візуальна форма послідовності дій клієнта у системі ТОВ «Бізнес Позика» підтверджує зазначені обставини (а.с. 3536). На підтвердження перерахування коштів відповідачу позивач надав довідку за підписом директора ТОВ «ПрофітГід», відповідно до якої кредитні кошти у сумі 10 000,00 грн були перераховані 10.02.2023 о 18:32:09 год на банківську картку [PERSON] № [NUMBER] за допомогою платіжної системи (а.с. 38). Відповідно до договору № ПГ-5 від 04.11.2020, ТОВ «ПрофітГід» надає ТОВ «Бізнес Позика» посередницькі послуги з перерахування коштів, використовуючи систему Platon, яку обслуговує оператор послуг платіжної інфраструктури ТОВ «Платежі Онлайн» (а.с. 102108). Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 31.03.2025 загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором № 459797-КС-001 становить 32 260,80 грн, з яких: 10 000,00 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту; 20 760,80 грн прострочена заборгованість зі сплати процентів; 1 500,00 грн прострочена заборгованість за комісією (а.с. 1115). Вказана сума підтверджена також довідкою позивача за підписом директора товариства (а.с. 16). VІ. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Укладення електронного договору про споживчий кредит Загальні вимоги до чинності правочину визначено статтею 203 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Зокрема, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави й суспільства, його моральним засадам; волевиявлення сторін має бути вільним та відповідати їхній внутрішній волі; правочин вчиняється у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину не встановлена прямо, але одна зі сторін чи інша заінтересована особа заперечує його дійсність на визначених законом підставах, такий правочин може бути визнано судом недійсним. Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, оформлена в електронній формі. Такий договір укладається й виконується у порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону «Про електронну комерцію», за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний електронний документ з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, вважається оригіналом такого документа. Відповідно до частини п`ятої статті 11 Закону «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення до нього. За умови надання доступу до таких документів їх включення не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положення статті 12 зазначеного Закону передбачають, що електронний правочин вважається підписаним у разі використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису; електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатора (SMS-коду чи іншого засобу), що дозволяє ідентифікувати користувача; аналога власноручного підпису (факсиміле) за письмовою згодою сторін. Абзацом другим частини другої статті 639 ЦК України встановлено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Суд встановив, що 10.02.2023 відповідач у власному особистому кабінеті на вебсайті ТОВ «Бізнес Позика» подав заявку на отримання кредиту та підтвердив укладення договору № 459797-КС-001 шляхом введення одноразового цифрового ідентифікатора, надісланого через SMS. Це підтверджує акцепт оферти на умовах, визначених кредитним договором. Перед укладенням договору відповідач отримав у своєму особистому кабінеті проект договору та додатки, а також ознайомився з Правилами кредитування, що відповідає вимогам частин першої та другої статті 9 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи наведене, суд вважає, що кредитний договір № 459797-КС-001 укладено належним чином, у формі та порядку, які відповідають вимогам законодавства. Цей договір містить усі істотні умови, а використання одноразового ідентифікатора є належним способом підтвердження волевиявлення сторін. З аналогічною правовою позицією виступив Верховний Суд у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, де підтверджено, що договір, підписаний одноразовим паролем-ідентифікатором, прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Перерахування коштів та обов`язок повернення кредиту Щодо заперечень відповідача про відсутність доказів перерахування кредитних коштів суд зазначає, що матеріали справи містять довідку ТОВ «ПрофітГід» про перерахування відповідачу 10 000,00 грн на вказаний ним банківський рахунок. Платіж здійснено через платіжну систему, яка відповідає вимогам стандарту безпеки PCI DSS. Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.06.2023 у справі № 263/3470/20, відповідно до якої належним доказом надання кредиту є підтвердження переказу коштів на рахунок позичальника через платіжну систему. Отже, відповідач отримав кредитні кошти та зобов`язаний повернути їх, а також сплатити проценти та комісію у строки, визначені договором. Розрахунок заборгованості та доказування її розміру Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати позичальнику грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, визначених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти. У постанові Верховного Суду від 09.01.2020 у справі №?643/5521/19 (провадження №?61-20093св19) зазначено, що у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на: встановлені законом (їх розмір та підстави визначаються нормативними актами), та договірні (визначені сторонами у самому договорі). Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №?444/9519/12 сформульовано правову позицію, що право кредитодавця на нарахування передбачених договором процентів припиняється після закінчення строку кредитування або пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Після цього права та інтереси кредитодавця забезпечуються положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №?496/3134/19 (провадження №?14-44цс21) зазначено, що до загальних витрат за споживчим кредитом, відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Зокрема, комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, закон прямо передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Суд, відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, досліджує обставини та докази, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення. Позивачем доведено факт укладення кредитного договору №?459797-КС-001 від 10.02.2023, відповідно до якого відповідачу надано кредит строком на 16 тижнів (з 10.02.2023 по 02.06.2023). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що він відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування», є чітким, зрозумілим та узгоджується з умовами договору. Щоденні нарахування процентів за договором здійснювалися виключно в межах строку його дії та за процентною ставкою, погодженою сторонами. Отже, позивач,

Outcome: approved