Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернуласядо суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Синельниківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є рідною бабусею малолітньої [PERSON] , [INFO] . З травня 2023 року малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Мати малолітньої [PERSON] - відповідач по справі не бере участі у вихованні дитини, не провідує дитину, не дзвонить по телефону чи іншими засобами зв`язку, не цікавиться здоров`ям дитини, навчанням, вихованням, розвитком, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує, веде аморальний спосіб життя, зловживає наркотичними засобами. Крім того, вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.10.2021 відповідача визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, та призначено їй покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин. Постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.02.2023 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 184 КУпАП, яка ухилилась від виконання обов`язків передбачених законодавством, щодо виховання своєї малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та накладено на неї адміністративне стягнення у виді попередження. Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.11.2023 [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185, 75 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з іспитовим строком 1 рік. Враховуючи те, що відповідач самоусунулась від виховання доньки, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з нею, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, дитина проживає з нею та повністю знаходиться на її утриманні, просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.. Представник позивача [PERSON] до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, хоча про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, правом на надання відзиву не скористалася. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Синельниківської міської ради у судове засідання не з`явився. У зв`язку з тим, що представник позивача не заперечував проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд за його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступних висновків. [PERSON] народилася [INFO] в м.Синельникове Синельниківського району Дніпропетровської області та її батьками є [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29 жовтня 2021 року. Відповідно до повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22 жовтня 2024 року [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] і [PERSON] . Згідно з паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданого 13 жовтня 1998 року Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області, [PERSON] народилася [INFO] в м.Гуляполе Запорізької області та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 10 березня 2005 року. Відповідно до довідки №1231/5001677772 від 30 травня 2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно з актом про фактичне проживання, складеного 21 жовтня 2024 року головою квартального комітету №17 Тітовою Т.В., за адресою: [ADDRESS] фактично проживають без реєстрації [PERSON] , 1963 р.н., [PERSON] , 1974 р.н., [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту про проживання особи, складеного 21 жовтня 2024 року головою квартального комітету №17 Тітовою Т.В., [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але ніколи там не проживала, участі у вихованні [PERSON] не приймала. Згідно з характеристикою, наданою 29 травня 2024 року Директором Синельниківського ліцею №1, [PERSON] проживає з бабусею та дідусем, які забезпечують її усім необхідним та створюють комфортні умови для навчання та відпочинку. Вони ж виконують виховні функції, стежать за успішністю онучки. Житлово-побутові умови задовільні - дитина має все необхідне для занять, забезпечена гаджетами для онлайн занять та необхідним шкільним приладдям. Мама [PERSON] вихованням доньки не займається, на усі поради та рекомендації вчителя не реагує і відповідає грубістю. Батьківські збори не відвідує, в громадському житті класу участі не беру. В цьому навчальному році до школи з`являлася кілька разів у неадекватному стані. Відповідно до довідки, наданої 12 червня 2024 року Комунальним некомерційним підприємством «Синельниківський центр первинної медико-санітарної допомоги «Синельниківської міської ради, [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] та її вихованням і лікуванням мати не займається. Відповідно до договору міни серії ВВК №043806, посвідченого 01 липня 2004 року приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Демченко Т.М., зареєстрованого в реєстрі за №1154, а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6452717 від 09 лютого 2005 року, [PERSON] належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою, наданою 14 червня 2024 року за №102 Науково-виробничим фермерським господарством «КОМПАНІЯ «МАЇС», [PERSON] дійсно працює в НВФГ «КОМПАНІЯ «МАЇС» з 30 травня 2024 року на посаді робітник фермерського господарства по теперішній час. Відповідно до довідки, наданої ФОП [PERSON] , [PERSON] працює у ФОМ [PERSON] в якості продавця продовольчих товарів та її заробітна плата за період з жовтня 2023 року по грудень 2023 року складала 6700,00 грн. щомісячно, та за січень 2024 року- 7100,00 грн. Згідно з довідкою, наданою 14 січня 2025 року Державною установою «Криворізька виправна колонія (№80)» за №80/5-277, [PERSON] , [INFO] , відбуває покарання в Державній установі «Криворізька виправна колонія (№80)» з 03 вересня 2024 року по теперішній час. Кінець строку відбування покарання - 28 вересня 2029 року. Рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради №56/0/8-25 від 29 січня 2025 року затверджено висновок органу опіки та піклування, згідно з яким вважають доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] . Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст. 152СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. Позбавлення батьківських прав, відповідно до ст. 166 СК України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. На думку суду, з урахуванням наведених вище норм Закону, встановлено, що позивачем по справі надано достатньо переконливих і зважених аргументів, які можуть вважатись виправданими для розірвання сімейних зв`язків між матір`ю та дитиною і будуть відповідати інтересам дитини. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст. 12,81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач [PERSON] байдуже ставиться до своєї дитини. Позивачем доведено ті обставини, що відповідач [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу тощо. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася та не надала суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, а також прояву з її боку щонайменшої батьківської турботи. В судовому засіданні не встановлено об`єктивних перешкод для відповідача [PERSON] у належному вихованні доньки, що свідчить про свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Таким чином, судом встановлено, що відповідач злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своєї малолітньої дитини, її поведінка є незмінною, тому наявні всі підстави для позбавлення її батьківських прав. У зв`язку з цим, підлягають також задоволенню вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання дитини, відповідно до наступних норм права. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину у відповідності до ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач є працездатною, має можливість утримувати свою малолітню дитину, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, суд вважає необхідним відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн., а також стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved