Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Яременко О.І., звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної повнолітньої доньки. Позов обґрунтований тим, що позивачка є особою з інвалідністю II групи з дитинства та може працювати лише в домашніх та спеціально створених умовах, у зв`язку з чим єдиним джерелом доходу є державна соціальна допомога, розмір якої, на думку позивачки, є об`єктивно недостатнім для забезпечення належних умов проживання, харчування та лікування позивачки. Її батько [PERSON] має більший дохід, ніж вона, але ніяким чином не допомагає їй незважаючи на стан здоров`я позивачки. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання позивачки в розмірі 1/4 частки доходу щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви до суду і довічно. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 квітня 2025 року було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та витребувано за клопотанням позивачки у Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області відомості про розмір призначеної пенсії [PERSON] , [INFO] , за 2024-2025 роки. Представник позивачки адвокат Яременко О.І. в судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити з підстав наведених у позовній заяві, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчить особистий підпис у поштовому відправленні. Відповідач клопотання про розгляд справи у його відсутність до суду не подав, про причини неявки суд не повідомив. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, який про причини неявки не повідомив, неподання відповідачем відзиву на позов, згоду представника позивача на ухвалення заочного рішення, суд постановив про розгляд за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення у даній справі. Суд, заслухавши думку представника позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне зазначити наступне. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства, інвалідність встановлена безстроково, має можливість працювати лише в домашніх та спеціально створених умовах, що підтверджується копією довідки МСЕК серії 7-66 ВЛ № 0140262 (а.с.5). Позивачка отримала за період з січня 2024 року по грудень 2024 року соціальну допомогу у розмірі 2361,00 гривень щомісячно, інші доходи відсутні, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого(перерахованого) податку та військового збору від 01 квітня 2025 року №1603-25-06234, довідкою УСЗН Автозаводського району ДСЗН Кременчуцької МР про отримання (неотримання) допомоги від 02 квітня 2025 року №689 (а.с.9-10). Відповідно до довідки Управління з питань виплат Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 21 травня 2025 року [PERSON] за період з січня 2024 року по лютий 2024 року отримав пенсію за віком у розмірі 13356,68 грн. щомісячно, за період з березня 2024 року по лютий 2025 року - у розмірі 14503,54 грн. щомісячно, за період з березня 2025 року по травень 2025 року - у розмірі 16003,54 грн. щомісячно (а.с.61-62). Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частин 2, 8, 9, 10 ст.7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Главою 16\~«Обов`язок\~батьків утримувати\~повнолітніх дочку,\~сина та\~його виконання»\~СК України регламентовано підстави виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та порядок його виконання. Згідно зі ст.\~198\~СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Таким чином, суд приходить до висновку, що законодавство зобов`язує батьків утримувати своїх непрацездатних дітей з інвалідністю навіть якщо вони досягли повноліття. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані особами з інвалідністю, у тому числі дітьми з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Особою з інвалідністю визнається особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист (ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні»). За змістом положень ст.200\~СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Тлумачення статті 198, 200\~СК України свідчить, що при встановленні тієї обставини, чи повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання повнолітнім непрацездатним сином, дочкою, доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги (постанова Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 459/1381/18). Стаття 182 СК України\~визначає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, у тому числі: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи; потребують матеріальної допомоги: під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачка дійсно потребує матеріальної допомоги у зв`язку з тим, що отриманих нею коштів є не достатньо для забезпечення їй належних умов проживання, харчування та лікування, водночас суд враховує ту обставину, що вона не позбавлена можливості додатково отримувати дохід працюючи в домашніх або спеціально створених умовах. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Ухвалюючи рішення, суд враховує рівність обов`язку обох батьків щодо утримання повнолітньої доньки, яка потребує такої допомоги, а також інші обставини, які мають значення при визначенні розміру стягуваних аліментів, а саме: стан здоров`я та матеріальний стан позивачки [PERSON] , а також матеріальний стан відповідача по справі [PERSON] . Таким чином, виходячи з принципу справедливості та розумності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача [PERSON] слід стягувати аліменти на користь позивачки у розмірі 1/6 (однієї шостої) частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову на період непрацездатності [PERSON] . Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Таким чином, значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Також суд вважає необхідним при ухваленні рішення стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки позивачка звільнена від його сплати при зверненні до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial