Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

03.03.2025 ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №141936-МИ1-001 від 19.09.2020 у розмірі 37 845,52 грн., яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту у розмірі 20 341,60грн., суми прострочених платежів по процентам у розмірі 17 503,92 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 19.09.2020 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір №141936-МИ1-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». 19.09.2020 ТОВ «Бізнес Позика» направлено [PERSON] пропозицію укласти договір №141936-МИ1-001 про надання кредиту. 19.09.2020 [PERSON] прийняла пропозицію щодо укладення договору №141936-МИ1-001 про надання кредиту. Позивач направив відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор на номер телефону, вказаний в анкеті особистого кабінету, котрий відповідачем було введено. Позивач ТОВ «Бізнес Позика» виконало свої зобов`язання за укладеним кредитним договором, перерахувавши на банківську картку відповідача [PERSON] грошові кошти в сумі 24 000,00 грн. Відповідач здійснив часткову оплату заборгованності за кредитним договором у розмірі 10\~560,00 грн. Відповідач станом на 08.02.2025 свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим у відповідача за договором №141936-МИ1-001 утворилася заборгованість на суму 37 845,52 грн., яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту у розмірі 20 341,60грн., суми прострочених платежів по процентам у розмірі 17 503,92 грн. 07.4.2025 судом відкрито провадження у даній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак в позовній заяві наявне клопотання, в якому він просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду не з`явився, про день розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у них даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав та позивач проти такого вирішення справи не заперечував. Дослідивши докази в сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 19.09.2020 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено в електронній формі в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором договір про надання кредиту №141936-МИ1-001. Відповідно до пункту 1 Договору №141936-МИ1-001 договір укладено на умовах строковості, зворотності, платності на суму 284 000,00 грн. строком на 16 тижнів з фіксованою процентною ставкою в день 1,02439584. Орієнтована реальна річна процентна ставка становить 373,90448160 процентів. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти на банківську картку випущену на ім`я [PERSON] в розмірі 24 000,00 грн. Згідно із розрахунком заборгованості, наданим позивачем ТОВ «Бізнес Позика» відповідач станом на 08.02.2025 свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим у відповідача за договором №141936-МИ1-001 утворилася заборгованість на суму у розмірі 37 845,52 грн., яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту у розмірі 20 341,60грн., суми прострочених платежів по процентам у розмірі 17 503,92 грн. Крім того з розрахунку вбачається, що відповідач здійснив часткову оплату заборгованості за кредитним договором у розмірі 10\~560,00 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким,що вчинений у письмовій формі,якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти . Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно з частиною 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з частиною 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до частини 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з частинами 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підтвердження укладення договору №141936-МИ1-001 від 19.09.2020 позивачем надано послідовність укладення цього договору, з якої вбачається, що 19.09.2020 клієнт [PERSON] , використовуючи власний номер телефону, зайшов у особистий кабінет на сайті www.my.bizpozyka.com, підтвердив номер мобільного телефону, умови надання кредиту, умови кредитного договору, ознайомився з паспортом споживчого кредиту, здійснив акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Одноразовий ідентифікатор G1910 направлявся відповідачу шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер, який вказувався ним при реєстрації на сайті та кредитний договір був підписаний [PERSON] 19.09.2020 шляхом введення одноразового ідентифікатора G1910 в особистому кабінеті на сайті в мережі Інтернет. Таким чином встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір про надання кредиту у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомивсь та погодився з ними. Відповідач [PERSON] порушив взяті на себе зобов`язання за Договором про надання кредиту №141936-МИ1-001 від 19.09.2020, у зв`язку з чим у нього станом на 08.02.2025 утворилася заборгованість на суму 37 845,52 грн., яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту у розмірі 20 341,60грн., суми прострочених платежів по процентам у розмірі 17 503,92 грн. У відповідності до положень ч. 3 ст.12 та ч. 1 ст.82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, належних та допустимих доказів, які б спростовували посилання позивача про наявності заборгованості та її розміру суду не надано. Матеріали справи не містять даних, які б свідчили про погашення заборгованості у добровільному порядку. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки підтверджується наданими позивачем доказами. Вимогами статті 141 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved