Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-понг» Лановий Є.М. звернувся до Стрийського міськрайонного суду Львівської області із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1067012 від 20.03.2020 у розмірі 18 895,00 грн, судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу 6\~000,00 грн. Обґрунтування позовних вимог. В обґрунтування позовних вимог представник позивача Лановий Є.М. покликається на те, що 20.03.2020 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті товариства з обмеженою відповідальнісю «Мілоан», [PERSON] подав Заявку на отримання кредиту №1067012. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. Оскільки ТОВ «Мілоан» направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтверджує прийняття умов Договору про споживчий кредит №1067012 від 20.03.2020, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. Відповідно до умов Кредитного договору, до укладення Договору отримав проєкт цього кредитного Договору разом з додатками, ознайомився з усіма його умовами та Правилами, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору. Таким чином, відповідач уклав Договір про споживчий кредит №1067012 від 20.03.2020 з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на Картковий рахунок в сумі 6 000 грн. 09.10.2020 згідно умов Договору відступлення прав вимоги №03/10, ТОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за Кредитним договором №1067012 від 20.03.2020 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи фінанс» набуло права вимоги до відповідача. 24.01.2022 між ТОВ «Діджи фінанс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-понг» укладено Договір факторингу № 1/15, у відповідності до умов якого та згідно Додатку № 1 до Договору факторингу, набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором про споживчий кредит №1067012 від 20.03.2020. Згідно Додатку № 1 до Договору факторингу сума боргу перед ТОВ «ФК «Пінг-понг» є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 18 895 грн, із яких: - заборгованість за тілом кредиту становить 6 000 грн; - заборгованість за відсотками становить 11 695 грн; - заборгованість за комісією становить 1\~200 грн; - заборгованість за пенею становить 0 грн.. Не зважаючи на це, позичальник не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором №1067012 від 20.03.2020. 14.07.2025 представником відповідача [PERSON] , адвокатом Чорненьким Я.Б., подано письмові пояснення, у яких останній просить позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши із відповідача [PERSON] на користь "ФК "Пінг-Понг" заборгованість за кредитним договором №1067012 від 20.03.2020 в розмірі 11 200,00 грн, з яких 6 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 4 000,00 грн - заборгованість за процентами, 1 200,00 грн - заборгованість за комісією, витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної суми позову та витрати на правову допомогу в розмірі 2 000,00 грн. В обгурнування поданих пояснень представник відповідача адвокат Чорненький Я.Б. зазначає, що ним визнається факт укладання відповідачем кредитного договору №1067012 від 20.03.2020, а також визнається заборгованість у розмірі 6\~000,00 грн за основною сумою боргу, а заборгованість у розмірі 11 695,00 грн, що складає заборгованість за відсотками визнається частково із врахуванням такого. Як вбачається із матеріалів справи, що заборгованість відповідача [PERSON] за кредитом на споживчі цілі (основною сумою боргу) становить в загальному розмірі 6\~000,00 грн, тобто отримував останній послугу з надання коштів у борг на споживчі цілі в розмірі 6\~000,00 грн, при цьому, заборгованість за кредитним договором позивач ТзОВ "Фінансова компанія "Пінг-понг" просить стягнути у розмірі 18\~895,00 грн, що майже у 3 рази перевищує розмір тіла кредиту. Із врахуванням наведеного вище вважає, що нараховані позивачем ТзОВ "Фінансова компанія "Пінг-понг" суми по відсоткам за користування позиками/кредитами не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів, зокрема й прямо суперечить ч.5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування". Крім того, передбачення в електронних договорах такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником яких є відповідач [PERSON] , як споживач, тим самим порушує його права споживача, тому вимога позивача ТзОВ "Фінансова компанія "Пінг-понг" про стягнення цих сум заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим чинним ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача [PERSON] та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем ТзОВ "Фінансова компанія "Пінг-понг", а наявність в останнього як кредитора можливості стягувати з відповідача [PERSON] , як споживача надмірні грошові суми відсотків, спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання відповідача [PERSON] , як боржника виконувати основне грошове зобов`язання. Враховуючи наявність у відповідача [PERSON] непогашеної заборгованості за споживчим кредитним договором, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Також із врахуванням часткового визнання позову просить стягнути із відповідача судовий збір у пропорційному розмірі до задоволеної суми та 2 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01.04.2025 цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-понг» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано за підсудністю на розгляд до Жидачівського районного суду Львівської області /а.с.52/. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 20.05.2025 позовну заяву залишено без руху /а.с.58-59/. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 29.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та призначеного до відкритого судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 23.06.2025 /а.с.68-69/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 23.06.2025 у зв`язку клопотанням представника відповідача справу розглядом відкладено на 14.07.2025 /а.с.81/. Розгляд справи по суті відбувся 14.07.2025 без участі сторін. Представник позивача в позовній заяві просить проводити розгляд справи за його відсутності та у разі неявки відповідача в судове засідання винести заочне рішення. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився. Представник відповідача адвокат Чорненький Я.Б. у письмових поясненнях просить слухати справу у його відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 14.07.2025, є дата складення повного тексту судового рішення 16.07.2025. Суд, перевіривши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а відтак позов слід задовольнити з огляду на наступне. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20.03.2020 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №1067012, відповідно до пункту 1.1. якого кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим Договором, на строк визначений п. 1.3. Договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором /а.с.20-22 на звороті/. Пунктами 1.2.-1.4. вищевказаного кредитного договору передбачено, що сума кредиту становить 6 000 грн. Кредит надається строком на 15 днів з 20.03.2020. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії з надання кредиту та процентів за користування кредитом: 04.04.2020. Згідно п. 1.5.1. та п. 1.5.2. комісія за надання кредиту 1 200 грн, яка нараховується за ставкою 20% від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом 2\~700,00 які нараховуються за ставкою 3,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до пункту 2.1. договору, кредит надається позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проєкт цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення ТОВ «Мілоан» електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається ТОВ «Мілоан» електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником ТОВ «Мілоан» через сайт, мобільний додаток або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номера позичальника на номер 2277. Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника (п. 6.2. договору). За змістом п. 6.3. договору, позичальник, приймаючи пропозицію Товариства про укладення кредитного договору, також погоджується з усіма додатками та невідємними частинами (у т. ч. правилами, паспортом споживчого кредиту та графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що він: ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобовязується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», що розміщені на сайті ТОВ «Мілоан» та є невідємною частиною цього договору; не перебуває під впливом алкогольних, наркотичних, психотропних, токсичних речовин, здатний усвідомлювати значення своїх дій та управляти своїми вчинками; на момент підписання кредитного договору не існує ніяких обставин, які могли б негативно вплинути на платоспроможність позичальника та/або які створюють загрозу належному виконанню цього договору про які він не повідомив ТОВ «Мілоан» (судові справи, майнові вимоги третіх осіб тощо); вся інформація надана ТОВ «Мілоан», в т.ч. під час заповнення та відправлення заяви про надання кредиту, є повною, актуальною та достовірною; відповідає вимогам заявника, що встановлені розділом 2 правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», що розміщені на сайті ТОВ «Мілоан» та є невідємною частиною цього договору; він не є військовослужбовцем та не проходить один з видів військової служби, визначених ч. 6 ст. 2 ЗУ «Про військовий обовязок і військову службу» в момент укладення договору. Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у звязку з чим створює для сторін такі ж правові зобовязання та наслідки (п. 6.4. договору). Згідно із пунктом 7.1. цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту. У пункті 10 даного договору зазначено реквізити сторін, зокрема позичальник: [PERSON] , його код, адреса проживання, телефон. Додатком № 1 до договору про споживчий кредит є графік платежів, згідно з яким до сплати 04.04.2020 визначено 9\~900,00 грн, з яких 6 000 грн - сума кредиту, 2\~700,00 грн - проценти за користування кредитом та 1 200 грн - комісія за надання кредиту /а.с.23/. Анкета-заява на кредит № 1067012 містить надані позичальником згоди, процес оформлення та розгляду заяви, прийняття рішення по заяві та погоджені умови кредитування по заяві / а.с.13/. Згідно платіжного доручення № 16863431 від 20.03.2020 ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок [PERSON] 6 000 грн, призначення платежу: кошти згідно договору 1067012 /а.с.37/. Відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Мілоан» становить 18 895 грн, яка складається з наступного: 6\~000,00 грн по тілу кредиту; 11 695 грн по процентам; 1\~200,00 грн по комісії /а.с.15/. 09.10.2020 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи фінанс» укладений договір відступлення прав вимоги № 03/10, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) за плату ТОВ «Діджи фінанс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаним в Реєстрі боржників /а.с.25-31/. Відповідно до платіжних інструкцій ТОВ «Діджи фінанси» переказало ТОВ «Мілоан» кошти у розмірі 242\~294,25 грн, 233\~101,00 грн, 76\~794,97 грн, 156\~306,58 грн, 405\~271,11 грн, 111\~453,30 грн, 364\~547,44 грн, 164\~146,57 грн, 426\~710,86 грн, 233\~101,00 грн, 42\~827,44 грн згідно договору про відступлення прав вимоги /а.с.41-46/. Згідно витягу з Додатку до Договору відступлення прав вимоги № 03/10 від 24.01.2022, ТОВ «Діджи фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 1067012 від 20.03.2020 у сумі 18 895 грн, з яких: 6 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 11\~695 грн заборгованість за відсотками, 1 200 грн - заборгованість за комісією /а.с.11/. 24.01.2022 між ТОВ «Діджи фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-понг» укладено договір факторингу № 1/15, відповідно до умов якого ТОВ «Діджи фінанс» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Пінг-понг» за плату належні йому права грошової вимоги до боржників /а.с.32-35/. Згідно витягу з Додатку до Договору факторингу № 1/15 від 24.01.2022, ТОВ «ФК «Пінг-понг» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №1067012 від 20.03.2020 у сумі 18 895 грн, з яких: 6 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 11\~695 грн заборгованість за відсотками, 1 200 грн - заборгованість за комісією /а.с.10/. Також ТОВ «ФК «Пінг-понг» 02.11.2024 було скеровано досудову вимогу [PERSON] про сплату заборгованості за кредитним договором у розмірі 18 895 грн до 02.12.2024 та надано рекзвізити для оплати /а.с.39/. Вирішуючи даний спір суд виходить з такого. Відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст.\~4, ч. 1 ст.\~5 ЦПК України\~кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. \~Відповідно до ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Відповідно до\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно із ч. 1\~ст. 626 цього Кодексу\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України\~передбачає, що відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ст. ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України\~зобов`язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору вимог закону. Відповідно до\~ст. 629 цього Кодексу\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст.ст.\~525,\~526\~цього\~Кодексу\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 2\~ст. 615 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно із п. 5\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтями\~7\~та\~8\~цього\~Закону України\~передбачено, що продавець (виконавець, постачальник) товарів, робіт, послуг в електронній комерції під час своєї діяльності та у разі поширення комерційного електронного повідомлення зобов`язаний забезпечити прямий, простий, стабільний доступ інших учасників відносин у сфері електронної комерції до інформації про себе, визначену законодавством, а покупець, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення. Згідно зі\~ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Відповідно до ч. 3\~ст. 11 цього Закону\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно із ч. 4\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього Закону\~регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ч. 1\~ст. 513 цього Кодексу\~правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1\~ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1\~ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Таким чином, у справах про невиконання умов будь-яких договорів позивач має довести, що у відповідача є зобов`язання, яке ним не виконано, а відповідач, відповідно, що зобов`язання ним виконано відповідно до умов договору або не виконано не з його вини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором кредитним договором №1067012 від 20.03.2020 внаслідок чого заборгованість [PERSON] становить 18 895 грн, з яких: 6 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 11\~695 грн заборгованість за відсотками, 1 200 грн - заборгованість за комісією, що підтверджуєься розрахунком заборгованості за кредитним договором. Надані позивачем докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення заборгованості. Щодо покликань представника відповідача на\~Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013, та Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011\~згідно якоих особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, суд зазначає наступне. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз. 3 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини\~Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011\~у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Окрім цього, як зазначено в\~рішенні Конституційного суду України від 11.07.13 №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст.\~3, ч. 3 ст.\~509\~та ч. 1-2 ст.\~627 ЦК України\~засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення. У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року по справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20. Також відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року по справі №902/417/18 якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Відповідно до п.8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Питання процентів за кредитним договором регламентується статтею\~1056-1\~глави\~71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, згідно якої\~розмір\~(зокрема)\~процентів визначається саме кредитним договором. А питання «відповідальності у вигляді неустойки», «розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення»,\~«розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами»\~ регламентуються положеннями глави\~49\~«Забезпечення виконання зобов`язання» та глави\~51 «Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання» ЦК України. Тобто, як вбачається з наведеного вище, проценти за кредитним договором не є, ні санкцією за порушення зобов`язання (в даному випадку\~за кредитним договором), ні видом відповідальності за порушення умов кредитного договору, оскільки ці проценти\~є обов`язковою складовою кредитного договору. В той же час,\~рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013\~стосується питання поширення\~обмеження передбаченого Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22 листопада 1996 року №543/96-ВР\~розміру пені\~(як виду відповідальності\~за несвоєчасно виконане грошове зобов`язання) правовідносинами, суб`єктами яких є\~лише\~підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (підприємці), а відтак це рішення жодного відношення до питання розміру\~процентів\~за кредитними договорами, укладеними з фізичними особами, не має. В той же час, у справі № 444/9519/12 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за кредитним договором\~(тобто\~у справі з аналогічних правовідносин), Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року (пункт 50) прийшла до висновку про те, що\~«згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.\~Розмір\~і порядок одержання\~процентів встановлюється договором». Статтею 627 ЦК України\~передбачена свобода договору, а\~статтею 204 ЦК України\~передбачена презумпція правомірності правочину. Факт укладення 20.03.2020 кредитного договору № 1067012 відповідач [PERSON] визнав повністю та не оспорював такий, а також такий судом недійсним не визнавався: докази про протилежне у матеріалах справи відсутні. За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі №209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача. Своїх розрахунків заборгованості перед позивачем за Кредитним договором, які б спростовували розрахунки останнього, відповідач до суду не подав. Тобто, подані позивачем в обґрунтування заявлених ним позовних вимог докази відповідачем не спростовано, що є його (а не суду) процесуальним обов`язком. Отже позовна вимога про стягнення з відповідача [PERSON] 11\~695 грн прострочених платежів по процентах підлягає до задоволення в повному обсязі, що на даний час заборгованість залишається непогашеною, відповідач частково визнав позовні вимоги, а відтак позов підлягає до повного задоволення. Щодо стягнення з відповідача судового збору. Судові витрати у справі, полягають у сплаті позивачем ТзОВ «ФК «Пінг-понг» судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із однією вимогою майнового характеру у розмірі 2\~422,40 грн і підтверджуються платіжною інструкцією в національній валюті №1067012 від 10.03.2025 /а.с.1/. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Так, понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України Вирішуючи вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з такого. Відповідно до положень\~ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5\~ст. 139 ЦПК України). Згідно з ч. 3\~ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8\~ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті\~12,\~46,\~56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAlliance Limited» проти України» (п. 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Відповідно до \~Постанови Верховного\~суду від\~13.03.2025\~у справі\~№275/150/22 суд не має права вирішуватии питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами. Отже, підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи На підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості у вказаній справі позивачем до суду подано: акт №1067012 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 03.03.2025, згідно якого загальна вартість наданих послуг становить 6\~000,00 грн, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М. необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ФК «Пінг-понг» щодо стягнення кредитної заборгованості, копію договору про надання правової допомоги №43657029 від 01.11.2024, копію додаткової угоди №1067012 від 03.03.2025 до Договору № 43657029 про надання правової допомоги від 01.11.2024, копію свідоцтва Білецького Б.М. про право на зайняття адвокатською діяльністю. Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням пояснень відповідача, який просить зменшити розмірі витрат на професійну правничу допомогу, виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію справи, яка є малозначною за ціною позову, розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження, суд доходить висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн, який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку.

Outcome: approved