Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

У березні 2025 року позивач звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами №2963694 від 22.06.2021, №100366205 від 29.07.2021, та договором позики №3068391 від 30.08.2021 в загальному розмірі 46 109,02 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2963694, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у розмірі 3 000,00 грн. строком на 28 днів, тобто до 20.07.2021, а позичальник зобов`язалась повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом. 29.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №100366205, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у розмірі 4 700,00 грн. строком на 29 днів, тобто до 27.08.2021, а позичальник зобов`язалась повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом. 30.08.2021 між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] було укладено договір позики №3068391, відповідно до умов якого позикодавець надав позичальнику суму позики у розмірі 1 800,00 грн. строком на 30 днів, тобто до 29.09.2021, а позичальник зобов`язалась повернути позикодавцю суму позики та сплатити проценти за користування позикою. 13.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №13-01/2022-79, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2963694. 17.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №17-01/2022-54, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №100366205. 09.02.2022 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №09/02-2022, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики №3068391. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект-Центр» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, за умовами якого ТОВ «Коллект-Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитними договорами та договором позики №3068391, №2963694, №100366205. Отже, позивач зазначає, що оскільки відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання щодо повернення коштів, а ТОВ «Коллект-Центр» набуло права грошової вимоги до неї, останнє просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за: - кредитним договором №2963694 у розмірі 7 093,22 грн., яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 1 673,00 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 5 420,22 грн.; - кредитним договором №100366205 у розмірі 15 351,20 грн., яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 3 772,00 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 11 579,20 грн.; - договором позики №3068391 у розмірі 23 664,60 грн., яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 1 800,00 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 21 864,60 грн. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 27.03.2025 дану справу передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14.05.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судове засідання. В судове засідання, яке відбулося 09.07.2025, представник позивача не з`явилась, при цьому, в прохальній частині позовної зави вказала здійснювати розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, а саме шляхом направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та доданих до неї матеріалів за останньою відомою суду адресою місця її реєстрації: [ADDRESS] , а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та шляхом оголошення на сайті Дарницького районного суду м. Києва про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якої невідоме. Так, процесуальні документи суду врученими відповідачу не були з вказівкою у довідці про причини повернення/досилання «адресат відсутній за вказаною адресою». Отже, судом було здійснено усі передбачені Цивільно процесуальним кодексом України (далі по тексту - ЦПК України) дії щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи. Однак, відповідач, будучи належним чином повідомленою про розгляд даної справи, не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву, заперечень чи клопотань з процесуальних питань. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Суд бере до уваги, що відповідач була належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду справи, а враховуючи строки розгляду справи, визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності сторони відповідача, яка була належним чином повідомленою про день та час судового засідання. Судом встановлено, що 22.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №2963694, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у розмірі 3 000,00 грн. строком на 28 днів, тобто до 20.07.2021. Відповідно до п.п. 1.5.2. договору, проценти за користування кредитом - 8,40 грн., які нараховуються за ставкою 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п. 1.6. договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом складає 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Умовами кредитного договору сторони також погодили пролонгацію строку кредитування та процентну ставку за продовждення користування кредитними коштами (п. 2.3. договору). Кредитний договір №2963694 укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби (п.п. 6.1. договору). Згідно довідки ТОВ «ФК «Елаєнс», 22.06.2021 було проведено транзакцію, якою на маску картки клієнта за № [NUMBER] успішно перераховано суму коштів у розмірі 3 000,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №2963694, заборгованість відповідача становить 7 093,22 грн., з яких 1 673,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 5 420,22 грн. - сума заборгованості за процентами. Судом встановлено, що 29.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №100366205, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у розмірі 4 700,00 грн. строком на 29 днів, тобто до 27.08.2021. Відповідно до п.п. 1.5.2. договору, проценти за користування кредитом - 13,63 грн., які нараховуються за ставкою 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п. 1.6. договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом складає 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Умовами кредитного договору сторони також погодили пролонгацію строку кредитування та процентну ставку за продовждення користування кредитними коштами (п. 2.3. договору). Кредитний договір №100366205 укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби (п.п. 6.1. договору). Згідно довідки ТОВ «ФК «Елаєнс», 29.07.2021 було проведено транзакцію, якою на маску картки клієнта за № [NUMBER] успішно перераховано суму коштів у розмірі 4 700,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №100366205, заборгованість відповідача становить 15 351,20 грн., з яких 3 772,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 11 579,20 грн. - сума заборгованості за процентами. 30.08.2021 між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] укладено договір позики №3068391, відповідно до умов якого позикодавець надав позичальнику суму позики у розмірі 1 800,00 грн. строком на 30 днів, тобто до 29.09.2021. Відповідно до п.п. 2.4.1. договору, проценти за користування позикою нараховуються за спадною процентною ставкою на підставі фіксованого середньоденного розміру процентів за користування позикою відповідно до додатку №1 до договору позики. Умови нарахування процентів за договором та сплата заборгованості позичальником визначені у розділі 3 договору позики. Згідно довідки ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», 30.08.2021 було проведено транзакцію, якою на маску картки клієнта за № [NUMBER] успішно перераховано суму коштів у розмірі 1 800,00 грн. 25.09.2021 між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до договору позики №3068391 від 30.08.2021, якою сторони продовжили строк позики на 30 днів, тобто до 25.10.2021. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики №3068391, заборгованість відповідача становить 23 664,60 грн., з яких 1 800,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 21 864,60 грн. - сума заборгованості за процентами. Суд зазначає, що за наслідком розгляду даної справи відповідачем розрахунки заборгованості за кредитними договорами №2963694, №100366205, та договором позики №3068391 не спростовано, своїх конррозрахунків суду не надано. Окрім того, будь-яких доказів того, що платіжна картка № [NUMBER] не належить відповідачу, останньою надано не було, як і не заявлено відповідних клопотань з процесуальних питань задля підтвердження або спростування належності їй даної картки. 13.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №13-01/2022-79, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2963694, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу №13-01/2022-79 від 13.01.2022. 17.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №17-01/2022-54, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №100366205, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу №17-01/2022-54 від 17.01.2022. 09.02.2022 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №09/02-2022, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики №3068391, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу №09/02-2022 від 09.02.2022. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект-Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, за умовами якого ТОВ «Коллект-Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитними договорами та договором позики №3068391, №2963694, №100366205, що підтверджується витягами з реєстру боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України). Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом стст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (стст. 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 та від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом чч. 3, 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За нормою ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір №2963694 від 22.06.2021, №100366205 від 29.07.2021 укладались між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Договір позики №3068391 від 30.08.2021 був підписаний відповідачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором «v54416». Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Варто зазначити, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс - повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна та пароля до особистого кабінету, вищевказані кредитні договори та договір позики між первісними кредиторами та відповідачем не були б укладеними. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20), від 2 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20. За нормами чч. 3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як було зазначено вище, у відповідності до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною першою статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] свої зобов`язання щодо сплати кредитних коштів не виконувала, у зв`язку із чим за нею утворилась заборгованість, суд дійшов висновку про те, що вимоги кредитора про стягнення такої заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 3 028,00 грн. Щодо заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача понесених витрат на правову допомогу у розмірі 13 000,00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 по справі № 826/1216/16, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК). У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд зауважує, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, беручи до уваги, що дана справа не є унікальною та не потребувала значного часу для вивчення та підготовки позовної заяви, суд вважає, що зазначені представником ТОВ «Коллект-Центр» витрати на правничу допомогу в розмірі 13 000,00 грн. є завищеними та не достатньо обґрунтованими. Таким чином, суд вважає, що з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект-Центр» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved