Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Саадулаєва А.І. Предметом позову є визначення місце проживання дитини - [PERSON] з батьком. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.11.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.02.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між [PERSON] та [PERSON] 04. 06. 2011 року було укладено шлюб. Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано за рішенням суду від 15.07.2014 року. Від шлюбу вони мають дитину, сина - [PERSON] [INFO] . Після розірвання шлюбу позивач та відповідач разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Відповідач матеріально не забезпечує дитину, син проживає з позивачем, за адресою: [ADDRESS] . Вихованням та фінансовим забезпеченням дитини, його фізичним та духовним розвитком, медичним захистом займається позивач. Дитина розвивається в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості. В квартирі, де проживає позивач разом з дитиною, повністю створені умови для проживання дитини, його навчання та дозвілля. Дитина з самого народження проводять час з позивачем, звик до батька, рідна матір в житті дитини, як і її родина, фактично протягом останніх 5 років відсутні. Для дитини рідна матір на теперішній час, нажаль, є чужою людиною, яку він може бачити лише за її бажанням. Позивач здатний у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистостей в атмосфері любові. В свою чергу звертає увагу, що позивач має самостійний дохід, який є достатнім для розвитку дитини та її фінансової захищеності. Позивач офіційно працює, що підтверджується довідкою з місця роботи. Відповідно, позивач може забезпечувати дитину та брати участь у їх вихованні та покривати всі можливі фінансові витрати. Позивач вважає, що на даний час проживання малолітньої дитини з батьком, який фактично проживає з дитиною, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи у зв`язку з фізіологічними особливостями, проживання дитини з батьком позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному, а відтак позов на думку позивача підлягає задоволенню. Відповідач правом на подання відзиву не скористалась. Третя особа пояснень суду не подала. В судовому засідання, яке відбулось 14.07.2025 року, позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. В судове засідання, яке відбулось 14.07.2025 року, відповідач не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. В судовому засідання, яке відбулось 14.07.2025 року, представник третьої особи заперечив проти задоволення позовних вимог посилаючись на обставини викладені у висновку №109-2440 від 24.04.2025 року. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, заслухавши позивача, врахувавши їх процесуальні заяви, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 04. 06. 2011 року було укладено шлюб. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано за рішенням суду від 15.07.2014 року. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають дитину, сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, серія [NUMBER] від 15.09.2011. [PERSON] , [INFO] , проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №109-2440 від 24.04.2025 року, рекомендовано врегулювати сімейні відносини за домовленістю (договором), що забезпечить найкращі інтереси дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України). Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Одним із проявів принципу диспозитивності у цивільному судочинстві є те, що сторони вільно розпоряджаються наданими їм процесуальними правами, за допомогою яких вони можуть впливати на хід процесу. Зокрема, відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 49 ЦПК України, право на збільшення або зменшення розміру позовних вимог, відмови від позову, зміни підстав або предмета позову належить виключно позивачеві. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. По справі встановлено, що фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживає і від якого мати дитини не вимагала та не вимагає зміни її місця проживання. Після звернення батька дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, відповідачка не подала до суду відзив на позовну заяву, у встановленому порядку не звернулась з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з собою, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із мамою суду не надала. У письмовій заяві мати дитини не заперечувала щодо проживання дитини з батьком. Отже, поведінка та письмова заява відповідачки дають суду підстави для висновку про те, що фактично відповідачка не заперечує, щоб суд ухвалив рішення про визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із мамою суду не надала. Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. З наведених обставин, судом встановлено, що спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживала і продовжує проживати. Мати дитини не вимагала та не вимагає зміни її місця проживання, а у справі відсутні докази того, що батько дитини забороняє матері бачитися з дочкою. Наведені норми та встановлені обставини вказують на те, що між сторонами не існує спору щодо визначення місця проживання дитини. З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що вимоги про визначення місця проживання дитини заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та принаймні існувати на час вирішення справи в суді, а тому в задоволені позову про визначення місця проживання дитини з батьком слід відмовити. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в позові, тому судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed