Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

У лютому 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтовано тим, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 22.12.2015 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 23 вересня 2015 року і продовжувати до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] у добровільному порядку сплачував аліменти на утримання доньки по 400 грн, на теперішній час він сплачує по 800 грн щомісяця. Оскільки відповідач сплачував аліменти добровільно, [PERSON] не зверталася за примусовим виконанням судового рішення про стягнення аліментів та пропустила строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. Відповідач офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату, спроможний сплачувати аліменти на утримання доньки. Оскільки дитина навчається, потребує розвитку, відвідування різних занять, обновлення одягу та речей домашнього вжитку, тому позивач вважає що стягнення частини доходів відповідача буде справедливим та достатнім. Просила позов задовольнити та змінити розмір аліментів. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави (найменування суду змінено на Шевченківський районний суд міста Полтави на підставі Закону України від 26.02.2025 року № 4273-ІХ) від 19.03.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 07.05.2025 року представник відповідача [PERSON] , яка діє в його інтересах, адвокат Даценко Ю.І. надіслала відзив на позов, у якому заперечувала проти позову з тих підстав, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 22.12.2015 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 23 вересня 2015 року і продовжувати до досягнення дитиною повноліття. Відповідач працює на посаді диспетчера АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», місце роботи не змінював. На утриманні відповідача перебуває неповнолітня донька [PERSON] [INFO] та неповнолітня донька [PERSON] [INFO] . Донька [PERSON] [INFO] є неповнолітньою та перебуває на утриманні відповідача, він сплачує на її утримання аліменти у добровільному порядку. Аліменти на утримання [PERSON] [INFO] відповідач сплачував добровільно у розмірі по 800 грн в місяць. 26.01.2016 року відповідачем укладено шлюб із [PERSON] та станом на 11.04.2025 року відповідач фактично проживає однією сім`єю з [PERSON] та двома її дітьми: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Тобто на утриманні відповідача перебуває його теперішня дружина [PERSON] та її неповнолітня дитина [PERSON] [INFO] . З часу ухвалення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] майновий стан відповідача не покращився. Вважає, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зміни її матеріального становища або сімейного стану її чи відповідача, тобто підстави встановлені ст.192 СК України для збільшення розміру аліментів відсутні. Разом з тим, відповідач вважає законним і обґрунтованим судове рішення про стягнення з нього аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму. Адвокат Даценко Ю.І. зазначила, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, що підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів. 10.06.2025 року позивач [PERSON] надала відповідь на відзив у вказаній справі, у якій зазначила, що відповідач добровільно сплачував по 400 грн у місяць, потім по 800 грн у місяць, що є менше мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на дитину. Позивач своєчасно не звернулася за примусовим виконанням судового рішення про стягнення з відповідача аліментів на неповнолітню доньку, а тому 22.11.2024 року державним виконавцем Лохвицького відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) повернуто стягувачу виконавчий документ без прийняття до виконання за пропуском строку пред`явлення до виконання. Також на обґрунтування позовних вимог про збільшення розміру аліментів, [PERSON] вказала, що її донька [PERSON] [INFO] , за віком має потребу розвиватися та знадобилися додаткові витрати для навчання, а саме: придбано планшет за 13598 грн, речі першої необхідності дитяче крісло за 1459,98 грн, дитяче ліжко за 17999 грн, оскільки з попереднього дитина виросла. [PERSON] зазначила, що є безробітною, проходить навчання в центрі зайнятості, роботу знайти не має можливості, у зв`язку з чим її матеріальний стан погіршився. 19.06.2025 року через кабінет ЄСІТС «Електронний суд» надійшло заперечення на відповідь на відзив, подане представником відповідача адвокатом Даценко Ю.І., у якому вказано, що законом не передбачено підстави для збільшення розміру аліментів через пропуск строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, вважає позовні вимоги необґрунтованими доказами наявності обставин, передбачених ст. 192 СК України, що не може свідчити про потребу у збільшенні розміру аліментів. Позивачем не підтверджено неможливість працювати, зміну матеріального становища відповідача. У задоволенні позовних вимог просила відмовити у повному обсязі. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з наведених у позовній заяві підстав. Представник відповідача адвокат Христич О.С. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у заявах по суті справи. Суд, заслухавши думку учасників справи, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, оцінюючи докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22.12.2015 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 23 вересня 2015 року і продовжувати до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи стягнення з 23 вересня 2015 року і до досягнення дитиною трирічного віку. 25.10.2016 року Октябрським районним судом м. Полтави видано виконавчий лист у справі № 554/12593/15-ц, провадження № 2/554/3958/2015. Згідно із повідомленням державного виконавця Лохвицького відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 22.11.2024 року виконавчий лист № 2/554/3958/2015, виданий Октябрським районним судом м. Полтави 25.10.2016 року, повернуто стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.2 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» за пропуском встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Таким чином, підлягають стягненню з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в силу положень ч.2\~ст. 182 СК України. [PERSON] на даний час не працює та не отримує заробітну плату, є безробітною, що підтверджується копією довідки форми ОК-5 (а.с.42-47). Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей. Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття. Згідно\~із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з положеннями ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з положеннями ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При цьому стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Законом України від 03.07.2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 у справі №632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19). Відповідно до частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У розумінні\~ст. 81 ЦПК України\~та\~статті 192 СК України\~саме позивачка має довести обставини змін у матеріальному становищі, сімейному стані, здоров`ї або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення, що можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів. З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Разом з тим, позивачка не довела, що відповідач отримує дохід який значно покращив його матеріальне становище з моменту ухвалення рішення суду про стягнення аліментів та надає йому можливість сплачувати аліменти у новому, більшому розмірі. Також позивачка не надала доказів, що свідчать про погіршення її матеріального стану та/або погіршення стану здоров`я. Копія довідки форми ОК-5, наданої позивачкою та той факт, що вона на час пред`явлення позову не працює не є обставиною у розумінні ст.192 СК України, яка свідчить про погіршення її матеріального стану та не надає право вимагати збільшення розміру аліментів. Відповідно до\~ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження»\~виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого\~Сімейним кодексом України. Порядок поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання встановлений цивільним процесуальним законодавством (ст. 433 ЦПК України). Отже, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, а також пропуск строку пред`явлення виконавчого документа до виконання не є підставами для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Суд звертає увагу, що позивачка, посилаючись на понесення додаткових витрат у зв`язку з необхідністю придбання планшету за 13598 грн, речей першої необхідності дитяче крісло за 1459,98 грн, дитяче ліжко за 17999 грн не позбавлена можливості звернутися з позовом щодо стягнення додаткових витрат, понесених на навчання та розвиток дитини, які стягуються одноразово, лише у разі не вирішення батьками в добровільному порядку витрат щодо навчання та розвитку дитини. Але такі витрати не дають підстав для збільшення розміру аліментів, про які просить позивачка, тому доводи позивачки не є законними та обґрунтованими. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). З огляду на викладене, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язку їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Згідно із ч. 1, п. 1 ч.2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зокрема у разі відмови у позові на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed