Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-03 00:00:00

ТОВ «Новий Колектор» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №25.08.2018-100003681 від 25 серпня 2018 року в загальному розмірі 7120,00 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4000,00 грн, заборгованості по відсотках за користування кредитом в розмірі 1120,00 грн. та штрафу у розмірі 2000,00 грн. Крім цього, просить стягнути з відповідача судові витратити, які складаються із сплаченого судового збору у розмірі 2 422, 40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 4 000, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25 серпня 2018 року між первісним кредитором ТОВ «Споживчий Центр», правонаступником якого є ТОВ «Новий Колектор», та відповідачем укладено кредитний договір №25.08.2018-100003681 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до даного договору, первісним кредитором надано відповідачу позику у розмірі 4000,00 грн шляхом перерахування коштів на поточний рахунок відповідача. Відповідно до заявки від 25.08.2018 кредитодавцем надано позичальнику кредит у розмірі 4000,00 грн з первинним строком на 14 днів, а відповідачем отримано обумовлену суму коштів на власний рахунок. Таким чином, первісним кредитором свої зобов`язання по виконанню кредитного договору виконано, надано відповідачу кошти. 12 липня 2023 року між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «Новий Колектор» було укладено Договір факторингу №120723-8, відповідно до якого ТОВ «Споживчий Центр» передало право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором на загальну суму 7120,00 грн. Оскільки відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, тому станом на 16.12.2024 у нього виникла заборгованість у загальному розмірі 7120,00 грн яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4000,00 грн, заборгованості по відсотках за користування кредитом в розмірі 1120,00 грн. та штрафу у розмірі 2000,00 грн. З урахуванням наведеного, просить позов задовольнити. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 20.03.2025 відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 05.05.2025 у зв`язку із неявкою відповідача розгляд справи відкладено. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, однак 24.06.2025 подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги позивача визнає та не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 01 липня 2025 року, є дата складення повного судового рішення 04 липня 2025 року. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке. Судом встановлено, що 25 серпня 2018 року між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір №25.08.2018-100003681 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до п.1.1. Кредитного Договору, за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором. Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 1.2. Кредитного Договорувстановлено, що кредит надається для використання \~ \~ \~ \~Позичальником на будь-які законні цілі, включаючи перекредитування підприємницьку, незалежну професійну діяльність або виконання обов`язків найманого працівника. Сторони погодились, що Кредит за даним договором не споживчим, а даний договір не є договором про надання споживчого кредиту. Відповідно до п.1.3. Договору протягом 3 робочих днів з дати прийняття пропозиції Позичальником Кредитодавець надає Позичальнику кредит на наступних умовах: сума кредиту встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною дане оферти; тип кредиту - фінансовий кредит; строк, на який надається кредит встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; проценти з користування кредитом (проценти) встановлюються у Заявці, яка є невід`ємної частиною даної оферти; графік платежів встановлюється у Заявці, яка є невід`ємної частиною кредитного договору. Кредитодавець надає Позичальнику кредит на умовах його строковості платності і поворотності (п.2.1 Договору). Згідно п. 2.3. Договору надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника. Днем надання Кредиту вважається день списання відповідної суми коштів рахунку Кредитора, а днем погашення Кредиту - день зарахування коштів н поточний рахунок Кредитора, що підтверджується випискою з поточного рахунки Кредитора. У випадку перерахування коштів Позичальником на поточний рахунок Кредитора, Позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останні: день строку користування Кредитом (п. 2.4 Договору). Відповідно до п.п. «а» п. 4.1. Договору Позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в Договорі цілі і забезпечити своєчасне повернення кредиту т процентів за користування шляхом внесення в касу кредитора готівкою або перерахування на рахунок кредитора до дати, вказаній у Заявці, яка є невід`ємної частиною даної оферти У разі несплати кредиту та/або процентів у встановлені договором терміні; строки, сума зобов`язань по погашенню кредиту та/або процентів з наступного з останнім для сплати днем вважається простроченою. У разі несвоєчасного повернення Позичальником обумовленої суми кредиту та несплати нарахованих процентів до Позичальника може бути застосована неустойка згідно п.5.4 кредитного договору (п.7.1 Договору). 12 липня 2023 року між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «Новий Колектор» було укладено Договір факторингу №120723-8, відповідно до якого від ТОВ «Споживчий Центр» до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором на загальну суму 7120,00 грн. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 12 липня 2023 року до Договору факторингу, укладеного між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «Новий Колектор», до ТОВ «Новий Колектор» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором на загальну суму 7120,00 грн. Таким чином, суд встановив, що [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Новий Колектор» за кредитним договором №25.08.2018-100003681 від 25 серпня 2018 року в загальному розмірі 7120,00 грн Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики,що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. У відповідності до ст.612ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України та умов договору, у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі у дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Відповідно до ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Суд погоджується із наданим позивачем розрахунком заборгованості, а відповідач в свою чергу не заперечує такий. Виходячи з наведеного, а також враховуючи те, що відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача. Позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №25.08.2018-100003681 від 25 серпня 2018 року в розмірі 7120,00 грн. Щодо вимог про стягнення понесених судових витрат, які складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною першою\~статті 142 ЦПК України\~визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 2\~422, 40 грн., що підтверджено платіжною інструкцією. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, 50 % судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету, а саме 1211,20 грн. Крім того, 1211,20 грн сплаченого судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 4000, 00 грн. На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн. представник позивача надав договір про надання правничої допомоги №07/24-НК від 02 липня 2025 року, платіжне доручення на оплату правничої допомоги адвоката у розмірі 4000,00 грн, звіт про виконану роботу відповідно до договору. Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи те, що стороною відповідача жодного клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу адвоката не подано, суд вважає, що понесені позивачем ТОВ «Новий Колектор» судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції, у вигляді витрат з надання правничої допомоги у розмірі 4\~000,00 грн. є співмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, такі відповідають критерію реальності витрат, розумності їх розміру, а тому, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 4000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. На підставі наведеного та

Outcome: approved