Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивачка [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду міста Запоріжжя з позовом про припинення заборони відчуження нерухомого майна (зняття арешту). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка є донькою [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] та їхньою єдиною спадкоємицею. У встановлений законом строк позивачка звернулась до нотаріуса для прийняття спадщини, однак постановою приватного нотаріуса ЗМНО Хамулою Н.Г. у вчиненні нотаріальної дії відмовлено, оскільки на майно спадкодавця [PERSON] накладений арешт. Вказала, що рішенням суд від 1975 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] та здійснено поділ спільного майна подружжя. За кожним з подружжя визнано по 1/2 частині спірного житлового будинку та іншого майна, визначений порядок користування спірним будинком. Ухвалою суду від 22.01.1997 накладено арешт на частину житлового будинку, яка належить батьку позивачки. Встановити ініціатора накладення арешту неможливо у зв`язку із знищенням документів за строком давності зберігання. Посилаючись на викладені обставини просить зняти арешт з 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , тип обтяження: арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 2095922, зареєстровано: 16.06.2005 14:14:52 за № 2095922 реєстратором: Запорізький обласний державний нотаріальний архів, Запорізька область, м. Запоріжжя, б-р Центральний, 20, підстава обтяження: ухвала, б/н, 22.01.1997, Нарсуд, Шевченківський район. Додаткові дані: Архівний номер: 516501ZAP1, Архівна дата: 18.07.1997 12:07:00, дата виникнення: 22.01.1997 Об`єкт обтяження: будинок, частина будинку состав ціле, стан добудоване, статус жиле, коментарі 1/2. Рух справи. Позиція учасників справи. Ухвалою судді від 17.07.2024 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання у справі, витребувано докази у справі, а саме у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Хамули Наталії Григорівни належним чином завірену копію спадкової справи № 62/2015, заведеної після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 09.04.2025 у справі замінено відповідача Запорізьку Філію ДП «Інформаційний центр» міністерства юстиції України на належного відповідача Територіальну громаду в особі Запорізької міської ради. 07.07.2025 у судовому засіданні ухвалою суду без видалення до нарадчої кімнати закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача адвокат Гірба О.С. в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача, Територіальної громади в особі Запорізької міської ради, Кіпа О.В. в судове засідання не з`явилась, просила справу розглядати без її участі, щодо прийняття рішення по справі покладалась на розсуд суду, про що до суду подала письмову заяву. Третя особа, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Н.Г. в судове засідання не з`явилась, просила справу розглядати без її участі, щодо прийняття рішення по справі покладалась на розсуд суду, про що до суду подала письмову заяву. Нормативне обґрунтування. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Встановлені судом обставини. [INFO] народилась [PERSON] , її батьками є [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.12). 10.11.1979 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.13). [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який розірваний згідно з рішенням суду у справі № 2-1547 від 12.11.1975. Крім того, як вбачається із зазначеного рішення здійснено поділ спільного майна подружжя, а саме визнано по 1/2 частині житлового будинку по [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] , встановлений порядок користування будинком (а.с.18-19,21,22-25). За [PERSON] та [PERSON] зареєстроване право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] , про що свідчать Витяги з Державного реєстру речових прав (а.с.15-16). Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, наявний запис щодо арешту 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , № 2095922, підстава обтяження: ухвала б/н від 22.01.1997, Нарсуд , Шевченківський район (а.с.17). У Шевченківському районному суді м. Запоріжжя відсутня інформація щодо справ до відповідача [PERSON] за 1997 рік (а.с.20). Згідно з листом П`ятої запорізької державної нотаріальної контори від 08.05.2025, згідно паперових носіїв, наявних у П`ятій запорізькій державній нотаріальній конторі, а саме Алфавітна книга обліку заборони відчуження жилих будинків і арештів, накладених на житлові будинки з 1972 р. по 1998 р. та Реєстру 03-3 для реєстрації заборон відчуження жилих будинків (частин будинків) та квартир, дач, садових будинків, гаражів, земельних ділянок та іншого нерухомого майна, а також арештів (заборони), накладених на будинки судовими та слідчими органами з 1990 р. по 1997 р., наявний запис № 76 про накладення арешту на 1/2 одну другу частку житлового будинку [ADDRESS] , що належить [PERSON] , на підставі Акту про накладання арешту Шевченківського районного суду та Постанови Шевченківського районного суду від 22.01.1997 року. Документи, на підставі яких накладено арешт знищено у зв`язку з закінченням строку зберігання (а.с.26). Запитувані вищевказані документи, що стали підставою для накладення арешту на майно також відсутні у Запорізькому обласному державному нотаріальному архіві (а.с.27). Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с.11). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.10). 24.11.2015 на підставі заяви [PERSON] з додатками приватним нотаріусом ЗМНО Хамулою Н.Г. заведено спадкову справу № 62/2015 після померлого [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.59-61,63-69). Спадкова справа зареєстрована у Спадковому реєстрі за № 58255209, інші спадкові справи не заводились, свідоцтва про право на спадщину не видавались, заповіти та спадкові договори відсутні (а.с.61 зв. сторона, 62). До матеріалів спадкової справи долучений актовий запис про смерть [PERSON] (а.с.70-71). Згідно із заявою від 18.12.2015 спадкоємиця за законом [PERSON] , яка є онукою померлого відмовилась від прийняття спадщини на користь спадкоємиці [PERSON] (а.с.73-76). Нотаріусом направлені запити щодо отримання правовстановлюючих документів на нерухоме майно спадкодавця (а.с.72). 07.03.2024 [PERSON] через свого представника звернулась до приватного нотаріуса Хамули Н.Г. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] (а.с.77-82). Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Хамули Н.Г. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із наявністю арешту на вказане майно (а.с.82 зв. сторона-83). Висновки суду. З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що позивачка є єдиною спадкоємицею за законом після померлого батька [PERSON] , який помер [INFO] . Після померлого залишилась спадщина у складі 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Під час оформлення спадкових прав на вищевказане майно, було встановлено, що на зазначене нерухоме майно накладений арешт згідно ухвали Нарсуда Шевченківського району від 22.01.1997. Отримати копію відповідної ухвали суду неможливо у зв`язку з відсутністю інформації щодо її винесення у Шевченківському районному суді м. Запоріжжя. З досліджених доказів та пояснень представника позивача вбачається, що між батьками позивачки виникали спірні відносини щодо поділу майна подружжя, а саме житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Між тим, достовірно встановити ініціатора накладення арешту на майно [PERSON] та отримати копії документів, які стали підставою для накладення заборони відчуження вказаного нерухомого майна, неможливо у зв`язку із знищенням документів зі спливом строків зберігання. Крім того, батьки позивачки, між якими виникав спір щодо вказаного майна померли, що виключає необхідність накладення арешту на вказане майно. Наявність обтяження майна позбавляє позивачку як єдину спадкоємицю оформити свої спадкові права. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21. 02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. В силу ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Системний аналіз наведених норм права, а також та обставина, що позивач у передбачені законом строки звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, дають підстави для висновку про наявність у позивача як спадкоємця за законом права на звернення до суду із позовом про скасування арешту, оскільки таке право перейшло до позивача як спадкоємця з моменту відкриття спадщини, і не може бути підставою для відмови від права на звернення до суду за захистом. Крім того, як роз`яснено у п. 2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладеного на майно, порушується права позивача, який володіє на підставі закону майном. Оскільки, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а крім того право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, зважаючи на те, що вказаний арешт перешкоджає позивачу в повному обсязі реалізувати свої права щодо оформлення спадкового майна, суд за таких обставин дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими. Іншого способу захисту порушених прав суд не вбачає. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що позивач не може реалізувати свої спадкові права у зв`язку із наявністю зазначеного вище обтяження нерухомого майна, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved