Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 07.02.2025 надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи Центральна адміністрація Дніпровської міської ради, [INFO] про встановлення факту самостійного утримання та виховання неповнолітніх дітей. В обґрунтування вимог заявник посилався на те, що [PERSON] [INFO] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [INFO] . В зареєстрованому шлюбі [PERSON] має двох неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . В серпні 2024 року у [PERSON] , яка є дружиною заявника діагностовано ряд тяжких захворювань. Крім того, дружина позивача перебувала на стаціонарному лікуванні в КП «Регіональний медичний центр родинного здоров`я ДОР» в період з 02.09.2024 по 16.09.2024 у відділенні щелепно-лицевої хірургії та з 17.09.2024 по 23.09.2024 у відділенні екстреної акушерсько-гінекологічної допомоги. З 14.10.2024 [PERSON] постійно перебуває у Федеративній Республіці Німеччина на стаціонарному лікуванні в Університетській клініці міста Єна. Внаслідок перебування відповідачки на лікуванні вона фізично не має змоги піклуватись про неповнолітніх дітей, тому цю функцію здійснює позивач, як її чоловік та рідний батько дітей. Тобто в період лікування відповідача неповнолітні [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] перебувають на утриманні виключно свого батька [PERSON] . У зв`язку з викладеним просив суд встановити факт, що на самостійному утриманні, вихованні та догляді у [PERSON] перебувають його неповнолітні діти [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Представник позивача в удове засідання надав заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити та встановити факт перебування на утриманні. Відповідач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про визнання позову та неможливість прийняти участь у судовому засіданні. Представник [INFO] також надав заяву про можливість розгляду справи без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] виданим 30 квітня 2010 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції. В зареєстрованому шлюбі [PERSON] має двох неповнолітніх дітей, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] [INFO] серія [NUMBER] виданим 27 жовтня 2010 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції та свідоцтвом про народження [PERSON] [INFO] серія [NUMBER] виданим 18 травня 2022 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро). В серпні 2024 року у [PERSON] , яка є дружиною заявника діагностовано ряд тяжких захворювань. Крім того, дружина позивача перебувала на стаціонарному лікуванні в КП «Регіональний медичний центр родинного здоров`я ДОР» в період з 02.09.2024 по 16.09.2024 у відділенні щелепно-лицевої хірургії та з 17.09.2024 по 23.09.2024 у відділенні екстреної акушерсько-гінекологічної допомоги. З 14.10.2024 [PERSON] постійно перебуває у Федеративній Республіці Німеччина на стаціонарному лікуванні в Університетській клініці міста Єна, що підтверджується довідкою від 22.10.2024. Також факт постійного перебування відповідачки на лікуванні у Федеративній Республіці Німеччина підтверджується наступними документами: Довідкою про присвоєння персональної електронної медичної картки та страхового номера від 18.10.2024, Тимчасовим ордером на перебування у Федеративній Республіці Німеччина від 12.11.2024, довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера від 17.10.2024. З метою встановлення факту перебування [PERSON] по за межами України, було зроблено адвокатський запит про надання інформації. З відповіді наданої Державною прикордонною службою України від 02.01.2025 вбачається, що за період з 01.09.2024 по 02.01.2025 [PERSON] перетинала державний кордон країни в напрямку виїзду 09.10.2024 у пункті пропуску Мостиська, іншої інформації, в тому числі інформації щодо в`їзду [PERSON] на територію України не має. Крім того, відповідачка не має відповідного доходу для належного утримання дітей, оскільки вона отримує лише соціальну виплату в розмірі 860,00 грн. щомісячно, що підтверджується довідкою про Відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 15.01.2025. Позивач має стабільних дохід приблизно 100000,00 грн. на місяць, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 15.01.2025. Під час розгляду справи позивачем долучено довідку про перебування відповідача на консульському обліку в посольстві України у Федеративній Республіці Німеччина від 05.02.2025. Згідно із ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту,\~в тому\~числі родинних відносин між фізичними особами, перебування фізичної особи на утриманні. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Частиною 7 ст. 7 СК України, передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, при вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація) 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» ( від 07.12.2006), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.). З огляду на докази надані позивачем встановлено, що єдиною особою здатною на даний час самостійно утримувати та піклуватись про неповнолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] є їх батько - [PERSON] . Підводячи підсумок викладеному вище, суд вважає, що слід встановити факт, що на самостійному утриманні, вихованні та догляді у [PERSON] [INFO] РНОКПП [NUMBER] перебувають його неповнолітні діти [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 18 Постанові Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ № 15 від 25.05.98) при постановлені рішення у справах про встановлення фактів, розподіл судових витрат по даній категорії справ не застосовується. На підставі викладеного,

Outcome: approved