Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

09.05.2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем 03.08.2024 року укладено кредитний договір № 03.08.2024-100001831, відповідно до якого останній отримав від кредитодавця грошові кошти в розмірі 6500,00 грн строком на 124 дні з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту 04 грудня 2024 року. Процентна ставка - «Стандарт» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі «процентна ставка»). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 1.47% (денна процентна ставка) = (11830/6500) / 124*100%. Проценти (економічна сутність - плата за користування Кредитом) розраховуються шляхом множення всієї Суми Кредиту (включаючи всі Транші) (залишку від всієї Суми Кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі «Комісія», економічна сутність - плата за надання Кредиту) - 585 грн. 00 коп. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості -585 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Відповідно до Договору від 03.08.2024 року та квитанції про перерахунок коштів Кредитодавцем надано Позичальнику кредит у розмірі 6500,00 грн. [PERSON] 03.08.2024 року отримано кредитні кошти у розмірі 6500,00 грн. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. У свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 21580,00 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». У зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 03.08.2024-100001831 від 0308.2024 року у розмірі 21580,00 грн та понесені позивачем судові витрати, що складаються із суми сплаченого судового збору у розмірі 2422 гривні 40 копійок. Ухвалою суду від 13 травня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 19.06.2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Сікорської І.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволені позовних вимог з підстав викладених у ньому (а.с.44-48). 25.06.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому просив позовні вимоги задовольнити з підстав викладених у ній (а.с. 50-57). Представник позивач в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення позивач не заперечує (а.с. 4, 56 зворот). Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Сікорська І.С. у відзиві на позовну заяву просила розглянути справу без участі сторони відповідача (а.с.48 зворот). В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 серпня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 03.08.2024-100001831, шляхом підписання останнім пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявки кредитного договору № 03.08.2024-100001831 (кредитної лінії), відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцент) кредитного договору №03.08.2024-100001831 (а.с. 9-15), які підписані [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором «Е148» відповідно до вимог ч. ч. 6, 8 ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір. Відповідно до п.п. 1.1-1.3 договору № 03.08.2024-100001831 від 03 серпня 2024 року, дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта) є пропозицією ТОВ «Споживчий центр» укласти електронний кредитний договір (оферту) у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», і не є ні договором приєднання/його частиною у розумінні ст. 634 Цивільного кодексу України, ні публічним договором в розумінні ст. 633 Цивільного кодексу України. Дата набрання чинності пропозицією (офертою) 03 серпня 2024 року; дата та час укладення 03 серпня 2024 року о 16:19. Як передбачено п.п. 2.1, 2.2 договору № 03.08.2024-100001831 від 03 серпня 2024 року, електронний кредитний договір, частиною якого є пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається кредитодавцем та позичальником у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на веб-сайті кредитодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця; заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника на вебсайті кредитодавця; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитодавця, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті. Позичальник, який має намір укласти електронний кредитний договір, ідентифікується (реєструється) в особистому кабінеті на вебсайті кредитодавця за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний позичальником при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті (п. 2.3.2 договору). Згідно з п.п. 3.1- 3.3 договору № 03.08.2024-100001831 від 03 серпня 2024 року, за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісії. Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Кредитодавець надає позичальнику кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту, сума кредиту, строк на який надається кредит, проценти за користування, графік платежів встановлюються в заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. Відповідно до п. 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 11, 13 заявки кредитного договору № 03.08.2024-100001831 від 03 серпня 2024 року, сума кредиту становить 6500,00 грн, строк на який надається кредит 124 дні з дати його надання до 04.12.2024 року; процентна ставка «Стандарт» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 2 чергових періодів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандрат». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 1.47% (денна процентна ставка) = (11830/6500 / 6500)/124 * 100%. Проценти (економічна сутність - плата за користування Кредитом) розраховуються шляхом множення всієї Суми Кредиту (включаючи всі Транші) (залишку від всієї Суми Кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі «Комісія», економічна сутність - плата за надання Кредиту) 585 грн. Комісія за надання нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно графіку платежів. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості -585 грн. у кожному з 2 чергових періодів наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно Графіку платежів. Як передбачено заявкою від 10 липня 2024 року, кредитодавець надає позичальнику кредит шляхом перерахування на рахунок електронного платіжного засобу споживача 4149-62ХХ-ХХХХ-4826. Підтвердженням надання відповідачу у порядку, встановленому договором, кредитних коштів кредитодавцем, є лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» Вих. № 21-0704 від 07.04.2025, відповідно до якого 03 серпня 2024 року ТОВ «Споживчий центр» успішно перераховано кошти на суму 65000,00 грн на платіжну картку [NUMBER] (а.с. 17). У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на дату подання позовної заяви його борг перед позивачем становить 21580,00 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 65000,00 грн, по процентам в розмірі 10075,00 грн комісії у розмірі 1755,00 грн та неустойки у розмірі 3250,00 грн, що підтверджується довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором № 03.08.2024-100001831 від 03 серпня 2024 року (а.с. 18). У відповідності з ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Ст. 207 ЦК України вказує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, 612 ч. 1 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ст. 612 ч. 1 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, встановлені договором. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи судом встановлено, [PERSON] було укладено кредитний договір №03.08.2024-100001831від 03.08.2025, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, зареєстрований для цієї мети в особистому кабінеті. Вказаний договір було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, які були надіслані [PERSON] на його номер мобільного телефону. Так,згідно матеріалів справи встановлено,що кредитнийдоговір №03.08.2024-100001831 від 03.08.2024 підписано відповідачем [PERSON] електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора АЕ148 з дотриманням ч. ч. 6, 8 ст.\~11, ст.\~12 Закону України «Про електронну комерцію». При цьому, [PERSON] зазначені персональні дані, реквізити належного йому платіжного засобу для перерахування коштів: 4149-62ХХ-ХХХХ-4826, вказано реквізити паспорта, адресу реєстрації, та картку платника податків. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Відповідно до правових висновків, викладених у Постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично у вигляді окремого документа. Відповідно до положень\~Закону України «Про електронну комерцію», вказаний договір прирівнюється до укладених в письмовій формі, тому доводи представника відповідача про те, що в матеріалах справи відсутній підписаний договір не знайшли свого підтвердження. Щодо твердженя представника відповідача про виписки по рахунку та інших первинних документів, які б свідчили про виникнення у відповідача кредитної заборгованості суд зазначає наступне. У постанові Верховного Суду від 12 червня 2023 року (справа №263/3470/20) викладені такі висновки стосовно доказів у правовідносинах, що виникли у зв`язку з укладення кредитного договору в електронній формі. Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до\~законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «;Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку. Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, тому посилання заявника на\~статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»\~є безпідставним. Також безпідставним є твердження заявника про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, оскільки подані сторонами електронні докази не досліджувалися в оригіналі, з огляду на таке. Відповідно до частин другої, третьої, п`ятої\~статті 100 ЦПК України\~електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. За змістом положень ст.12, ст.13, ст.89 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд зауважує, що принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) не звільняє учасника справи від обов`язку доказування обставин, на які він посилається у підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги або заперечення позову (ст.81 ЦПК України). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідач по спрві та його представник усупереч наведеним приписам процесуального закону, заперечуючи факти: укладення кредитного договору, отримання ним коштів за кредитним договорам, стверджуючи про неналежність поданих позивачем доказів, разом з цим не надали суду жодного доказу на спростовування обставин, якими обґрунтований позов, тобто позиція відповідача та його представника, по суті, є голослівним запереченням фактів. З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги, що матеріалами справи встановлено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань відповідно до умов укладеного кредитного договору № 03.08.2024-100001831 від 03 серпня 2024 року, в обумовлені договором строки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» підлягають частковому задоволенню та з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість за вказаним договором у розмірі 16575,00 грн, з яких: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6500,00 грн, по процентам в розмірі 10075,00 грн. Що стосується вимоги щодо стягнення заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту у виді комісії у розмірі 1755,00 грн, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 2 жовтня 2019 року по справі №740/4328/14. Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 6 вересня 2017 року у справі №6-2071цс16. З урахуванням вимог ст.ст. 549-552, 625, 1046, 1048, 1050 ЦК України, належить зробити висновок, що наслідками укладення договору позики є: зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві суму грошових коштів (суму позики); одержання позикодавцем від позичальника процентів від суми позики; сплата позичальником позикодавцю інфляційних втрат за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми; сплату позичальником позикодавцю неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов`язання. Враховуючи те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку, що положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що оскільки позивачем у кредитному договорі була встановлена плата за послуги у виді комісії, які за законом повинні надаватися безоплатно, то з відповідача не підлягає стягненню заборгованість по комісії у розмірі 1755,00 грн. Що стосується вимоги щодо стягнення заборгованості по неустойці у розмірі 3250,00 грн. Позивач нарахував відповідачу заборгованість по неустойці у розмірі 3250,00 грн по кредитного договору № 03.08.2024-100001831 від 03 серпня 2024 року. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан з 05:00 год 24 лютого 2022 року, який триває донині. З огляду на вказані обставини, позичальник (відповідач) звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця, позивача) неустойки у період дії в Україні воєнного стану, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по неустойці у розмірі 3250,00 грню не підлягають задоволення, так як кредитний договір № 03.08.2024-100001831 укладено у період дії в Україні воєнного стану (03 серпня 2024 року) і неустойка нарахована за цим договором у період дії в Україні воєнного стану. За приписами ч. 1.ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Проте, враховуючи часткове задоволення позовних вимог на 76,81%, то судовий збір який підлягає стягненню з відповідача становить 1860 (одна тисяча вісімсот шістдесят ) гривень 64 копійки.

Outcome: partial