Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із позовної заявою до Київської міської ради, третя особа Одинадцята київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, в якій просив визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на квартиру [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтував наступним. Позивач зазначив, що [INFO] помер його дядько [PERSON] . З метою оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] позивач подав заяву до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори. Відповідна спадкова справа була заведена 27.02.2024 за останнім місцем проживання спадкодавця: [ADDRESS] . 27.01.2025 позивач звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом щодо квартири [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю [PERSON] . Цього ж дня постановою № 296/02-31 державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Фоміна А.С. відмовила позивачу у видачі зазначеного свідоцтва про право на спадщину, мотивуючи це ненаданням позивачем документів, які підтверджують право власності спадкодавця на квартиру. При цьому нотаріус зазначила, що відомості про реєстрацію права власності на цю квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні, про що свідчить інформаційна довідка № 409818074 від 27.01.2025. Разом із тим, нотаріус врахувала інформаційну довідку КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2024 № 32661 від 12.09.2024, відповідно до якої квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] (реєстровий № 2087 від 08.01.1998) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва, відповідно до розпорядження № 994 від 09.12.1997. З огляду на зазначену інформацію нотаріус звернулась із запитом № 3872/02-14/152/2024 від 04.11.2024 до Управління житлово-комунального господарства Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації (органу приватизації житлового фонду) щодо видачі дубліката згаданого свідоцтва про право власності. Листом № 24 від 12.11.2024 вказане Управління відмовило у видачі дубліката свідоцтва, пояснивши це тим, що законодавством передбачена можливість видачі такого документа лише за письмовою заявою власника (співвласника), а видача дубліката спадкоємцям чи нотаріусу чинним законодавством не передбачена. Позивач наголосив, що таким чином він позбавлений можливості отримати документ, що посвідчує право власності спадкодавця на квартиру, через що нотаріус не має підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину. За таких обставин позивач змушений звернутися до суду задля захисту своїх спадкових прав. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2025 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15 квітня 2025 у справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 13 березня 2025 року від відповідача до суду надійшов відзив, в якому представник Київської міської ради просив на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення згідно з нормами чинного законодавства. 20 березня 2025 року на виконання ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2025 року надійшли належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи № 152/2024 щодо майна [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні представник позивача просив позовну заяву задовольнити з мотивів наведених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відзиві просив проводити розгляд без участі його представника. Третя особа у судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 2076. Як вбачається з матеріалів спадкової справи [PERSON] є дядьком позивача. Відповідно до довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2024 № 32661 від 12.09.2024, квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] (реєстровий № 2087 від 08.01.1998) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва, відповідно до розпорядження № 994 від 09.12.1997. 27.01.2025 позивач звернувся до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом щодо квартири [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю [PERSON] 27.01.2025 постановою № 296/02-31 державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Фоміна А.С. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, мотивуючи це ненаданням позивачем документів, які підтверджують право власності спадкодавця на квартиру. Відповідно до заповіту, складеного 17.09.2010 [PERSON] все своє майно заповів [PERSON] , однак згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть [PERSON] померла [INFO] . Згідно з листом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори № 2011/02-14 від 27.05.2025 [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до Одинадцятої КДНК не зверталася, тому є такою, що спадщину не прийняла. Як визначено у ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як визначено у ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як визначено у ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Як визначено у ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною першою ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Як визначено у ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Згідно пп. 4.15 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. 27.01.2025 постановою № 296/02-31 державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Фоміна А.С. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, мотивуючи це ненаданням позивачем документів, які підтверджують право власності спадкодавця на квартиру. При цьому, як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та матеріалів спадкової справи, [PERSON] є племінником спадкодавця та є спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину. Вказана постанова прийнята відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Разом з тим, права спадкоємця, який позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, підлягають захисту судом. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як визначено у ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За приписами ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи викладене, оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, ураховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на спірне майно, оскільки позивачем не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно, суд дійшов висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved