Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

10 березня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі про визнання договору купівлі-продажу недійсним, у якому позивач просить суд: - визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 17.12.2024 року №6-2753, що посвідчений державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори - Ворсуляк Асею Миколаївною; - скасувати рішення державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори - Ворсуляк Асі Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер - 76662677 від 17.02.2024 року; - здійснити розподіл судових витрат. За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В. 14 березня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача - адвоката Косинського Євгена Вікторовича надійшло клопотання про витребування доказів, у якому заявник просив витребувати у Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі належним чином засвідчену копію нотаріальної справи щодо договору купівлі-продажу квартири від 17.12.2024 року №6-2753, укладений між [PERSON] та [PERSON] , що посвідчений державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі - Ворсуляк Асею Миколаївною. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ухвалою суду від 17 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку загального позовного провадження. Задоволено клопотання про витребування доказів. Надано відповідачеві строк для подання відзиву. Залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на боці позивача [PERSON] та залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на боці відповідачки [PERSON] . Підготовче засідання по справі призначено на 14 квітня 2025 року. 14 квітня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника відповідача - адвоката Ратушна Тетяни Петрівни про відкладення розгляду справи. 14 квітня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі на виконання ухвали суду від 17 березня 2025 року. Також, 14 квітня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі про розгляд справи без участі. У підготовче засідання, призначене на 14 квітня 2025 року учасники справи - не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання задоволено клопотання представника відповідача та відкладено підготовчий розгляд справи на 19 травня 2025 року. 19 травня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника відповідача - адвоката Ратушна Тетяни Петрівни про відкладення розгляду справи. У підготовче засідання, призначене на 19 травня 2025 року з`явився представник позивача. Інші учасники справи у судове засідання - не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відкладено підготовчий розгляд справи на 09 червня 2025 року. 03 червня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі про розгляд справи без участі. У підготовче засідання, призначене на 16 червня 2025 року з`явився представник позивача та представник [PERSON] - Ратушна Тетяна Петрівна. Інші учасники справи у підготовче засідання - не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду від 16 червня 2025 року закрито підготовчий розгляд справи. Справу призначено до судового розгляду на 08 липня 2025 року. У судове засідання, призначене на 08 липня 2025 року з`явився представник позивача, представник [PERSON] та [PERSON]. Інші учасники справи у судове засідання - не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. У судовому засіданні, представник [PERSON] - адвокат Ратушна Тетяна Петрівна подала заяву про визнання позову. Також під фіксацією заявила, що визнає позов у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Косинський Євген Вікторович відмовився від розподілу судових витрат. Будь-яких інших заяв або клопотань від учасників справи - не надходило. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Встановлено, що проголошення рішення відбудеться 09 липня 2025 року. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 17 грудня 2024 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, реєстровий номер - 6-2753, за яким [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS] (а.с.47). В якості підстав для розірвання договору та скасування державної реєстрації, позивач зазначає про те, що наміри продавати або дарувати квартиру у позивача ніколи не було, оскільки це його єдине житло, будь-якого іншого житла у нього чи його дружини немає. Вказує на те, що позивач та дружина і далі там проживають, сплачують комунальні послуги. Зазначає, що в силу свого віку, перенесеного інсульту та загального стану здоров`я мала місце помилка з його боку щодо природи оспорюваного договору. Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків (стаття 202 ЦК України). За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. До спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України). За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Зазначений правовий висновок узгоджуються з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17. Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Правочини, вчинені внаслідок помилки, належать до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, розуміється помилка щодо, зокрема, природи правочину, прав та обов`язків сторін. Правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 759/17065/14-ц, зроблено висновок щодо застосування статті 229 ЦК України та вказано, що під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності, уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Під природою правочину необхідно розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу). Наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору. Згідно з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), рішення суду про визнання недійсним договору не є підставою для внесення запису про скасування прав на нерухоме майно без скасування відповідного рішення про державну реєстрацію прав. У разі визнання недійсним договору, що став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, необхідно одночасно заявляти вимогу про скасування вказаного рішення про державну реєстрацію прав. Такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту, оскільки згідно з ЦК України право власності виникає з моменту його реєстрації. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс 21), задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності може призвести до відновлення порушених прав особи без застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності (за умови, якщо суд, задовольнивши таку позовну вимогу, вирішить тим самим спір про право, наявний між сторонами). У позовній заяві позивач зазначає про те, що умовами договору передбачено, що вартість квартири становить 5 035 901,00 гривень, проте, ніяких грошових коштів, до укладання угоди так і після позивач - не отримував, будь-який рахунок у банку - відкривав. У п.2 Договору вказано, що продаж вчинено за 5 035 901,00 гривень, які продавець одержав від покупця до підписання цього договору. У судовому засіданні представник відповідачки, яка також представляє інтереси третьої особи ( [PERSON] ) - адвокат Ратушна Тетяна Петрівна вказала, що будь-які грошові кошти як відповідачкою так і третьою особою, що не заявляє самостійних вимог на виконання умов договору позивачу - не передавалися. Більше того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що зазначена грошова сума дійсно була отримана позивачем. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц (провадження № 61-1051св17) вказано, що «відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову З метою перевірки того, чи порушуватиме права та інтереси інших визнання позову, судом отримано витяг з Єдиного реєстру боржників від 08.07.2025 року, з якого вбачається, що відомості про [PERSON] - не знайдено. Також, було отримано запит з Єдиного реєстру боржників від 08.07.2025 року, з якого вбачається, що відомості про [PERSON] , [INFO] - не знайдено. З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що спору між одним з учасників справи та іншими особами щодо спірного об`єкта нерухомого майна - немає. Згідно інформаційної довідки з ДРРП від 08 липня 2025 року №434507603, відомості про будь-які обтяження, окрім обтяження, накладеного в межах кримінального провадження - відсутні. Ратушна Тетяна Петрівна також представляла інтереси третьої особи - [PERSON] , що згідно відомостей, отриманих з матеріалів нотаріальної справи є чоловіком відповідачки. Зазначене у своїй сукупності свідчить про те, що на момент ухвалення рішення судом не встановлено обставин, які б могли свідчити про те, що рішення по справі може впливати на права та інтереси інших осіб.. Тому, враховуючи те, що представник відповідача - адвокат Ратушна Тетяна Петрівна визнала позов, а таке визнання позову не вплине на права, свободи та законні інтереси інших осіб, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, визнання недійсним договору та скасування рішення про державну реєстрацію. На підставі зазначеного,

Outcome: approved