Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

12.02.2025 позивач [PERSON] звернулась до суду з даною позовною заявою. В обґрунтування своїх позовних вимог вказують, що відповідач [PERSON] є сином позивача [PERSON] та зареєстрований в квартирі [ADDRESS] . Проте, відповідач [PERSON] з 2019 року в зазначеній квартирі не проживає без поважних причин, оскільки виїхав на постійне місце проживання за межі України. Відповідач квартиру не утримує, не сплачує за надані комунальні послуги, в квартирі відсутні його особисті речі. Наявність реєстрації відповідача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні нею, оскільки зазначена обставина позбавляє можливості на власний розсуд розпоряджатися квартирою, як це передбачено ст.150 Житлового кодексу України. На підставі викладеного, позивач [PERSON] просить суд визнати відповідача [PERSON] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Представник позивача адвокат Пахомова Д.М. в судове засідання не з`явилась, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, згодна на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.07.2025 постановлено проводити заочний розгляд справи. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, надали письмові заяви при розгляд справи за їхньої відсутності, проти заявленої позовної вимоги не заперечують. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] ,\~відповідач [PERSON] \~та треті\~особи [PERSON] \~та [PERSON] \~є користувачами\~квартири [ADDRESS] \~(а.с.16,\~18).\~ Відповідач [PERSON] з 2019 року в зазначеній квартирі не проживає (а.с.15). Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється, як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Відповідно до ст.58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Відповідно до положень ст.64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. За правилами ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз`яснено у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в іншій населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Згідно ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, у якому фізична особа проживає постійно або тимчасово. Згідно ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил норм процесуального закону щодо оцінки доказів. Наведені позивачем обставини свідчать про відсутність поважних причин не проживання відповідача [PERSON] \~за адресою\~його реєстрації. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 2019\~року без поважних причин, не утримує квартиру та не сплачує за надані комунальні послуги, а його реєстрація перешкоджає позивачу розпоряджатися майном, суд вважає що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved