Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

В листопаді 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Регіональної філії м. Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи», про скасування обтяження майна. Позивач просить суд скасувати приватне обтяження рухомого майна, яке належить на праві приватної власності Позивачу, а саме транспортний засіб легковий автомобіль марки KIA MAGENTIS GE 2,0, 2007 року випуску держаний номер [NUMBER] , яке було зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 28 травня 2024 року 13:03:12 за №31358824 реєстратором Регіональної філії міста Києва та Київської області Державного підприємства «Національні інформаційні системи» Цілена Євгеном Миколайовичем, обтяжувач - Товариство з обмеженою відповідальністю Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», код 38750239, 04112, м.Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського буд.8, шляхом внесення відповідних даних до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.11.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.02.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач мотивує позовні вимоги тим, що у 2024 році позивач [PERSON] через свого представника мав намір здійснити відчуження свого транспортного засобу марки KIA MAGENTIS GE 2.0, 2007 року випуску, держаний номер [NUMBER] . Під час здійснення відчуження йому стало відомо, що відповідно до Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №92868229 від 06.08.2024 року, реєстратором Регіональної філії міста Києва та Київської області ДП "Національні інформаційні системи" Цілена Євгеном Миколайовичем 28.05.2024р. було зареєстровано приватне обтяження його автомобіля марки KIA MAGENTIS GE 2.0, 2007 року випуску держаний номер [NUMBER] , номер реєстрації № [NUMBER] . Для позивача це стало повним здивуванням, оскільки останній не є фігурантом жодного виконавчого провадження, не має чинних обтяжень, під попередньої реєстрації вказаного транспортного засобу на себе жодних перешкод для цього не було, автомобіль пройшов державну реєстрацію відповідно до вимог чинного законодавства. Разом з цим, у даному витягу зазначено, що підставою для цього є Договір застави транспортного засобу, серія та номер 3456, виданий 11.06.2012 року Приватним нотаріусом Донецького МНО Ждановим В.П. Також зазначено, що боржником є [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Разом з цим, [PERSON] немає жодного відношення до боржника [PERSON] та його не виконаних фінансових зобов`язань та заборгованостей. [PERSON] вже тривалий час не є власником наведеного вище транспортного засобу, зокрема і на момент реєстрації обтяження, а саме на наведений вище транспортний засіб на який було зареєстровано обтяження, який був придбаний [PERSON] 31.10.2023 року, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Угода купівлі-продажу відбулась у відповідності до вимог чинного законодавства. Жодних обмежень щодо угоди купівлі-продажу та реєстрації транспортного засобу на той час не існувало. Позивач [PERSON] вважав, що реєстрація обтяження відносно його транспортного засобу відбулась помилково, однак це порушує його законні права, зокрема на відчуження автомобіля іншій особі та звужує права на користування автомобілем. Позивач вважає, що діями Відповідача порушуються його права на вільне володіння та користування транспортним засобом, а тому звернувся до суду з даним позовом до суду. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Третя особа правом на подання письмових пояснень не скористалась. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.05.2025 року витребувано з ДП «Національні інформаційні системи» інформацію про всі обтяження транспортного засобу марки KIA MAGENTIS GE 2.0, 2007 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] , з 2007 року по 2024 рік. В судове засідання, яке відбулось 02.07.2025 року, позивач та його представник не з`явились, представник подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. В судове засідання, яке відбулось 02.07.2025 року, представник відповідача не з`явився, про місце дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. В судове засідання, яке відбулось 02.07.2025 року, представник третьої особи не з`явився, про місце дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. За приписами ч. 1, 3 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів для розгляду справи по суті, а також те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що транспортний засіб марки KIA MAGENTIS GE 2.0, 2007 року випуску держаний номер [NUMBER] , був придбаний [PERSON] 31.10.2023 року про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . У 2024 році позивач [PERSON] через свого представника мав намір здійснити відчуження свого транспортного засобу марки KIA MAGENTIS GE 2.0, 2007 року випуску держаний номер [NUMBER] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №92868229 від 06.08.2024 року, реєстратором Регіональної філії міста Києва та Київської області ДП "Національні інформаційні системи" Цілена Євгеном Миколайовичем 28.05.2024р. було зареєстровано приватне обтяження його автомобіля марки KIA MAGENTIS GE 2.0, 2007 року випуску держаний номер [NUMBER] , номер реєстрації № [NUMBER] . У даному витягу зазначено, що підставою для цього є Договір застави транспортного засобу, серія та номер 3456, виданий 11.06.2012 року Приватним нотаріус Донецького МНО Ждановим В.П. Боржником є [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Позивачем через свого представника адвоката Павленко О.В. був скерований адвокатський запит до Регіональної філії міста Києва та Київської області ДП "Національні інформаційні системи з питанням про те, якщо у разі помилковості реєстрації наведеного вище приватного обтяження №31358824 від 28.05.2024р., вжиття невідкладних дій для його зняття в частині транспортного засобу марки KIA MAGENTIS GE 2.0, 2007 року випуску, держаний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] з 31.10.2023 року відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Згідно із відповіддю від 30.08.2024р. на вищевказаний адвокатський запит, вбачається: «Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру від 06.08.2024 № 92868229, що є додатком до адвокатського запиту та інформації в Державному реєстрі, обтяження за реєстраційним номером 31358824 є приватним, в якому обтяжувачем виступає Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Внесення співробітниками ДП «НАІС» (його регіональних філій) тих чи інших відомостей до Реєстру, здійснювалось у визначений законодавством спосіб, без будь яких порушення законодавства, а також в межах нормативно визначених і технічно обумовлених повноважень та компетенцій з підстав, встановлених відповідними нормативно-правовими актами. Так, відомості про обтяження рухомого майна за реєстраційним номером 31358824 були внесені до Державного реєстру 28.05.2024 у спосіб визначений законодавством співробітником Філії на підставі оформленої та заповненої належним чином заяви про реєстрацію обтяження рухомого майна, поданої Обтяжувачем в електронному вигляді. Відтак, у Філії були відсутні правові підстави для відмови у внесенні відомостей до Реєстру. Враховуючи вищезазначене, Філія може здійснити процедуру реєстрації відомостей про припинення обтяження за реєстраційним номером 31358824 в Державному реєстрі виключно на підставі відповідної заяви, поданої Обтяжувачем (відомості про якого Вам відомі) з урахуванням норм Закону та Порядку. Додатково зазначаємо, що Обтяжувач забезпечений технічною можливістю подання до Державного реєстру відповідної заяви щодо припинення обтяження в електронній формі на підставі договору, укладеного з державним підприємством «Національні інформаційні системи».» З метою досудового врегулювання спірних питань позивач через свого представника звернувся до відповідача по справі з адвокатським запитом, яким просив обтяжувача подати до Державного реєстру обтяжень рухомого заяву про припинення обтяження рухомого майна довірителя [PERSON] у відношенні транспортного засобу останнього, марки KIA MAGENTIS GE 2.0, 2007 року випуску, держаний номер [NUMBER] . Будь-якої інформації від відповідача відносно його позиції щодо добровільного зняття обтяження до позивача не надходило. ДП "НІС", на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07.05.2025 року про витребування доказів, надано витребувану інформацію, відповідно до відомостей з Державного реєстру обтяжень рухомого майна щодо обтяжень транспортного засобу з серійним номером: [NUMBER], станом на 25.06.2025 року: - 11.06.2012 року відбулась реєстрація обтяження «застава рухомого майна», транспортного засобу марки KIA MAGENTIS GE 2.0, 2007 року випуску, серійний номер: [NUMBER] ; - 11.06.2017 року відбулось автоматичне вилучення (запис втратив чинність) «застава рухомого майна», транспортного засобу марки KIA MAGENTIS GE 2.0, 2007 року випуску, серійний номер: [NUMBER] ; - 11.12.2017 відбулось автоматичне вилучення (запис втратив чинність) «застава рухомого майна», транспортного засобу марки KIA MAGENTIS GE 2.0, 2007 року випуску, серійний номер: [NUMBER] . Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, визначає Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Згідно зі статтею 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна. Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо іншого не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач дав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 року у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно із статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право на таке рухоме майно без обтяжень. Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. За таких обставин реалізація (продаж) майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи. Згідно зі статтею 42 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України. Статтею 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначені підстави реєстрації відомостей про обтяження майна та припинення обтяжень. Відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження. Статтею 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлений порядок внесення записів до Державного реєстру. Так, записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження. Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк. Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням боржником предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Судом касаційної інстанції неодноразово висловлювалась правова позиція, згідно якої у разі відчуження предмета обтяження боржником без згоди обтяжувала обтяження рухомого майна, що є предметом обтяження, зберігає свою силу для нового власника (покупця) в разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна саме на момент укладення цього договору купівлі-продажу (ухвала ВССУ від 02.12.2015 року у справі № 6-14147св15, ухвала ВСУ від 06.10.2010 року). В постанові ВСУ від 19.11.2014 року (справа № 6-168цс14), що є обов`язковою для застосування всіма суб`єктами правозастосовної діяльності, зазначено, що у разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». У частині першій статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами частини першої, пункту 3 частини другою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, відповідно до положень ст. 316 ЦК України. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, згідно до ст. 319 ЦК України. За положеннями ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. В свою чергу положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. З цього випливає, що застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 05 лютого 2020 року в справі № 761/3615/19, від 09 лютого 2022 року справа № 408/1490/20, від 27 липня 2022 справа № 601/1772/20. Зважаючи на викладене, суд вважає, що обтяження на належне позивачу рухоме майно накладено з ініціативи відповідача після набуття ним право власності на транспортний засіб, позивач є добросовісним набувачем автомобіля, наявність такого обтяження порушує право власності позивача, зокрема, щодо розпорядження та вільного володіння автомобілем, суд також враховує, що під час купівлі та реєстрації транспортного засобу позивачем, в Державному реєстрі обтяжень щодо спірного транспортного засобу були відсутні зареєстровані обтяження, які мали чи мають чинність, а тому суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити.

Outcome: approved