Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Андрусенко І. Я., звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Монастириської міської ради (далі орган опіки та піклування), в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, за час перебування в шлюбі з відповідачем у них народилася дочка [PERSON] , яка після розірвання шлюбу в грудні 2021 року залишилася проживати разом із нею. Відповідач декілька років ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. За вказаний період [PERSON] не цікавився життям дочки, її здоров`ям, навчанням, досягненнями, жодного разу не спілкувався з дочкою та не відвідував її, хоча йому достовірно відомо про місце проживання доньки. Окрім того, [PERSON] нерегулярно сплачує аліменти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, вважає, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 17.12.2024\~року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом та призначено в справі підготовче засідання. Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивача і доручено органу опіки та піклування надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, який виник між сторонами. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 06.05.2025\~року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано в Державної прикордонної служби України, військової частини [NUMBER] і Головного управління ДПС у Тернопільській області запитувану представником інформацію. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 20.05.2025\~року в справі закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті. Також цією ухвалою задоволено заяву представника позивача про допит свідків та викликано в судове засідання для допиту як свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 19.06.2025 року задоволено клопотання представника позивача про допит як свідка [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 01.07.2025 року постановлено провести заочний розгляд у цій справі та ухвалити заочне рішення. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Андрусенко І. Я. в судовому засіданні підтримали позов з мотивів, наведених в ньому. Позивачка додатково пояснила суду, що [PERSON] загалом не виконує свої батьківські обов`язки від моменту народження дочки, а з листопада 2022 року відповідач взагалі не контактував з дитиною, не вітав з днем народження, не надсилав жодних подарунків, не цікавився її здоров`ям та потребами. Відповідач ніколи не допомагав з лікуванням дочки, не цікавився її навчанням. Позивачка зазначає, що не чинила жодних перешкод [PERSON] у спілкуванні з дочкою, адже хотіла, щоб у дочки був батько. На початку 2022 року [PERSON] намагався відновити стосунки із нею, проте зацікавленості дочкою не проявляв. Згодом, у листопаді 2022 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, [PERSON] вдався до фізичного насильства. Після цього вона припинила будь-які стосунки з відповідачем. [PERSON] , у свою чергу, не намагався побачитись з дитиною, чи поспілкуватися з нею, хоча йому відомо, де проживає дочка, а також відомий її (позивачки) номер телефону. Звертає увагу на те, що відповідач сплачував аліменти лише в примусовому порядку. Натомість останні пів року вона не отримує аліменти, через те, що [PERSON] самовільно залишив військову частину і позбавлений грошового утримання. Оскільки зараз вона перебуває в декреті, у забезпеченні дочки їй допомагає її теперішній чоловік. Останній ставиться до [PERSON] як до своєї рідної дитини та бажає в майбутньому її усиновити. Водночас [PERSON] вважає чоловіка позивачки своїм рідним батьком та останні два роки називає його татом. Відповідач [PERSON] повторно не з`явився в судове засідання, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не подав. Представник органу опіки та піклування Кравець М. В. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування, а також пояснила, що при ухвалені висновку про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав орган опіки та піклування, серед іншого, врахував ту обставину, що відповідач перебуває на військовій службі та проходить лікування у зв`язку із отриманим пораненням. Суд встановив такі обставини. Сторони перебували у шлюбі, який розірвано заочним рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 23.12.2021 року (справа № 603/559/21). Після розірвання шлюбу позивачці відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Від вказаного шлюбу в сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.01.2020 року. 08.11.2023 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 08.11.2023 року. Після реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно з довідкою № 25 від 06.11.2024 року, виданою закладом дошкільної освіти «Казка» м. Монастириська Тернопільської області, дочка сторін [PERSON] з 22.11.2022 року відвідує вказаний заклад дошкільної освіти. Із заявою про зарахування [PERSON] зверталась її матір [PERSON] . Згідно з інформацією вихователів дитину супроводжує до навчального закладу та забирає після занять її мати. Остання постійно спілкується з вихователями, цікавиться дошкільним життям дитини, бере активну участь в організації її дошкільного розвитку, дбає про належні умови для розвитку природних задатків, нахилів та здібностей дочки. Батько, [PERSON] , за весь час перебування дитини в дошкільному навчальному закладі жодного разу не приходив, святкові заходи не відвідував, із вихователями не спілкувався та життям дитини в закладі не цікавився. 18.10.2021 року Монастириський районний суд Тернопільської області видав судовий наказ (справа № 603/560/21) про стягнення з [PERSON] на користь позивачки аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.10.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку зі сплати аліментів згідно з виконавчим листом №\~603/560/2021 від 18.10.2021 року станом на 01.02.2025 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становила 2979,50 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів згідно з виконавчим листом № 603/560/2021 від 18.10.2021 року станом на 01.04.2025 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становила 8938,50 грн. Зі змісту відповіді [INFO] № 1729/943 від 13.02.2025 року видно, що [PERSON] 04.04.2022 року був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації. Відповідно до інформації Головного управління ДПС у Тернопільській області №\~10855/6/19-00-12-02-03 від 15.05.2025 року за період з травня 2022 року до грудня 2024\~року [PERSON] отримав 1\~089\~644,08 грн грошового забезпечення (джерело доходу військові частини [NUMBER] , [NUMBER] ) і 2500 грн страхового відшкодування. За квітень 2022 року та січень-лютий 2025 року доходи у [PERSON] відсутні. Також в Головного управління ДПС у Тернопільській області відсутня інформація про доходи [PERSON] за період з жовтня 2021 року до березня 2022 року та з березня 2025 року. Згідно з відповіддю командира військової частини [NUMBER] № 1540/1661 від 14.05.2025\~року [PERSON] був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, і проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] з 04.04.2022\~року. Проте 13.11.2024 року [PERSON] самовільно залишив військову частину, у зв`язку з чим з 26.02.2025 року він увільнений від займаної посади та зарахований у розпорядження командира вказаної військової частини. Місце перебування [PERSON] невідоме. До відповіді долучені копії відповідних наказів т.\~в.\~о. командира військової частини [NUMBER] про прийняття [PERSON] на військову службу (№ 3 від 04.04.2022 року), про призупинення грошового забезпечення (№ 349 від 13.11.2024 року), про зарахування [PERSON] у розпорядження командира військової частини (№ 59 від 26.02.2025 року). Згідно з відповіддю Державної прикордонної служби України № 19/39574-25-Вих від 15.05.2025 року в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» відсутні відомості про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України [PERSON] , [INFO] , у період з 24.02.2022 року до 15.05.2025 року. Згідно з відповіддю відділення поліції № 2 (м. Бучач) Чортківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області № 37100-2024 від 29.11.2024 року [PERSON] з 2022 року до 29.11.2024 року не звертався із заявами щодо здійснення йому перешкод у спілкуванні з його дочкою [PERSON] , [INFO] . Зі змісту відповіді Служби у справах дітей Монастириської міської ради № 345/02-01 від 22.11.2024 року видно, що [PERSON] у період з 2022 року до 22.11.2024 року не звертався до органу опіки та піклування, а також Служби у справах дітей щодо здійснення йому перешкод у спілкуванні з його дочкою [PERSON] , [INFO] . Згідно з висновком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Монастириської міської ради № 3 від 14.01.2025 року, орган опіки та піклування виконавчого комітету Монастириської міської ради вважає за недоцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно дочки [PERSON] , [INFO] . Як видно зі змісту висновку органу опіки та піклування, [PERSON] у телефонній розмові та письмових поясненнях від 03.01.2025 року заперечував проти позбавлення його батьківських прав та водночас посилався на те, що позивачка [PERSON] забороняла йому і його родичам бачитись з дитиною. Оскільки він проходив службу в ЗСУ та за останні місяці отримав травму і переніс операцію, у нього не було можливості звернутися до Служби у справах дітей. Також в телефону режимі [PERSON] взяв участь в засіданні комісії з питань захисту прав дитини, під час якого категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на відсутність негативної характеристики відповідача, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, орган опіки та піклування дійшов висновку, що [PERSON] не надала доказів, які б свідчили про умисне ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків. Водночас орган опіки та піклування попередив [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання дочки [PERSON] , [INFO] . До матеріалів справи також долучено документи, на підставі яких був прийнятий вищевказаний висновок. Так, відповідно до акта обстеження умов проживання малолітньої [PERSON] від 02.01.2025 року встановлено, що позивачка [PERSON] разом з дочкою [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Разом з ними за вказаною адресою також проживають [PERSON] (чоловік позивачки) та [PERSON] (син позивачки). За результатами проведеного обстеження встановлено, що умови проживання [PERSON] задовільні, відповідають загальноприйнятим нормам, у дитини є окрема кімната, місця для навчання, гри та відпочинку, рівень задоволення індивідуальних потреб дитини достатній. Зі слів [PERSON] остання перебуває у декретній відпустці, а тому утриманням сім`ї займається її чоловік. Батько дитини ( [PERSON] ) сплачує аліменти приблизно один раз на два місяці. Відповідно до довідки про проведену бесіду від 02.01.2025 року начальник Служби у справах дітей Монастириської міської ради 02.01.2025 року у присутності [PERSON] провела бесіду з малолітньою [PERSON] щодо участі батька, [PERSON] , у вихованні дитини. Зі змісту цієї довідки видно, що дитина спокійна, доброзичлива, зацікавлена візитом сторонніх людей. Під час бесіди легко йде на контакт, відповідає на питання повними реченнями. Взаємини дитини з матір`ю доброзичливі, теплі, щирі. [PERSON] з прихильністю відноситься до вітчима (чоловіка матері), розказуючи про нього як про свого тата. На запитання про тата [PERSON] практично не реагує, не розуміючи про кого йде мова. Мама пояснює, що дитина його не пам`ятає та не знає. Згідно з довідкою № 1101 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 04.11.2024 року позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом із нею за вищевказаною адресою зареєстрована [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У письмових поясненнях від 03.01.2025 року відповідач [PERSON] заперечив проти позбавлення його батьківських прав стосовно дочки, оскільки це його єдина дитина, яку він любить і дорожить нею. Зазначає, що він також сплачує аліменти. Проте [PERSON] забороняє йому та його родичам бачитись із дочкою. Оскільки він проходив службу в ЗСУ та за останні місяці отримав травму і переніс операцію, у нього не було можливості звернутися до Служби у справах дітей. Тому вважає несправедливою цю справу стосовно нього. Зазначає, що бажає брати участь у житті дочки. 23.05.2025 року позивачка [PERSON] звернулася до органу опіки та піклування Монастириської міської ради зі скаргою щодо невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків стосовно дочки [PERSON] , [INFO] . Вказана скарга мотивована тим, що протягом шести місяців від початку розгляду судом справи про позбавлення [PERSON] батьківських прав останній не змінив ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, не відвідує дочку, не цікавиться її життям, здоров`ям та розвитком. У зв`язку з наведеним позивачка просила ще раз розглянути питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. 26.05.2025 року Служба у справах дітей Монастириської міської ради надіслала відповідачу лист із повторним письмовим попередженням про необхідність змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання доньки [PERSON] . 20.06.2025 року [PERSON] знову звернулася зі скаргою до органу опіки та піклування Монастириської міської ради щодо невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] , яка є сестрою позивачки, надала суду показання, що [PERSON] ніколи не був зацікавлений у виховані дочки, не бажав проводити з нею час, спілкуватися. Відповідача не цікавили потреби дитини, а вільний час він проводив у своє задоволення. Востаннє свідок бачила [PERSON] приблизно 3-4 роки тому. Свідок часто спілкується і бачиться із сестрою та її дочкою. Проте не пригадує, щоб [PERSON] коли-небудь запитувала про свого біологічного батька. Остання вважає своїм батьком теперішнього чоловіка позивачки, який займається вихованням та утриманням дитини і ставиться до неї як до своєї рідної дочки. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] , яка є сусідкою [PERSON] , надала суду показання, що востаннє бачила відповідача щонайменше 3 роки тому, а за місцем проживання його дочки ніколи. Свідок також не бачила, щоб відповідач проводив свій час разом із дочкою. Свідку відомо, що стосунки між [PERSON] і теперішнім чоловіком позивачки дуже прихильні. Останній ставиться до [PERSON] як до своєї рідної дочки, а [PERSON] вважає його своїм батьком. Чому [PERSON] не приїжджає до дочки свідку не відомо. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] , яка є сусідкою [PERSON] , надала суду показання, що за останні чотири з половиною роки жодного разу не бачила [PERSON] . Свідку відомо, що відповідач не спілкується з дочкою. Останньою опікується теперішній чоловік позивачки, якого [PERSON] називає своїм татом. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] , яка є дружиною хрещеного батька дочки сторін, надала суду показання, що востаннє бачила [PERSON] у листопаді 2022 році. З моменту народження дочки відповідач часто був відсутній за місцем проживання, а всіма побутовими питаннями займалася позивачка. [PERSON] часто залишав позивачку з дочкою на декілька днів і не повідомляв про місце свого перебування. У певний момент [PERSON] переїхав жити в м. Івано-Франківськ, а згодом сторони розірвали шлюб. Після початку повномасштабного вторгнення сторони відновили спілкування. Проте, як свідку відомо зі слів позивачки, [PERSON] не хотів проводити час з дочкою, часто брехав, інколи поводився агресивно. В листопаді 2022 року на святкуванні заручин свідка відповідач [PERSON] , перебуваючи в стані сп`яніння, поводився агресивно. Того ж дня, через декілька годин, коли [PERSON] та [PERSON] повернулися додому, свідку зателефонувала позивачка і повідомила, що [PERSON] її вдарив, у зв`язку з чим попросила про допомогу. Після цього відносини між сторонами остаточно припинилися і відповідач приблизно 3 роки не бере жодної участі в житті дочки. Зараз [PERSON] є чужою людиною для [PERSON] , яка не вважає його своїм батьком. Допитаний як свідок [PERSON] , який є чоловіком позивачки, надав суду показання, що він проживає разом з дружиною [PERSON] та двома їхніми дітьми [PERSON] і [PERSON] . Свідок зазначив, що [PERSON] спочатку зверталася до нього по імені, проте згодом почала називати татом. Ще до одруження з позивачкою він опікувався [PERSON] , допомагав в її утримані, лікуванні. Приблизно з листопада 2022 року відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків та перестав брати будь-яку участь в житті дочки. Протягом вказаного періоду свідок часто бачив [PERSON] у м. Монастириська. Останній, до прикладу, неодноразово приходив до свого товариша, який працює разом зі свідком в пожежно-рятувальній частині. Проте відповідач жодного разу не запитував у нього про дочку. Відповідач не цікавиться життям, здоров`ям доньки, не відвідував її в лікарні після проведеної операції, не надає дочці жодної допомоги. Допитана в судовому засідання малолітня дочка сторін [PERSON] пояснила суду, що проживає разом з батьком [PERSON] , матір`ю [PERSON] і братом [PERSON] . Її батько, який проживає разом з ними вже багато років, працює пожежником (рятувальником). В майбутньому вона також бажає стати пожежником. [PERSON] також пояснила, що має окрему кімнату, різні іграшки, книжки, що їй купують тато з мамою. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч. 1 ст. 12 вказаного Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Приписами ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який суд може застосувати у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері (висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 04.09.2019 року в справі № 211/559/16-ц). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові від 26.01.2022 року (справа № 203/3505/19) Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків/одного з батьків батьківських прав. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що, за загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Водночас, якщо з моменту проживання дитини з одним із батьків пройшов значний період часу, інтереси дитини в такому разі можуть превалювати над інтересом того з батьків, який бажає відновити сімейні відносини зі своєю дитиною (див. постанову Верховного Суду від 19.02.2025 року у справі № 147/277/24). Частинами 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів про позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Водночас суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Встановлено, що відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться життям малолітньої дочки, не піклується про її фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує дитині медичний догляд, несистематично сплачує аліменти на її утримання. Малолітня [PERSON] проживає і виховується в стійкому сімейному середовищі матері [PERSON] та її чоловіка [PERSON] , які створили належні умови для фізичного і духовного розвитку дитини. Останнього малолітня дочка сторін називає своїм батьком. Відповідач двічі був попереджений про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків: вперше органом опіки та піклування у висновку від 14.01.2025\~року про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, вдруге Службою у справах дітей Монастириської міської ради у листі від 26.05.2025 року. Проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що протягом вказаного періоду, як і протягом розгляду цієї справи судом, ставлення [PERSON] до виконання своїх батьківських обов`язків змінилось. Знаючи про можливе позбавлення батьківських прав, відповідач також не виявив бажання взяти участь у розгляді цієї справи чи надати суду свої пояснення. А тому лише той факт, що [PERSON] заперечував проти позбавлення його батьківських прав, зважаючи на поведінку відповідача, не може свідчити про його інтерес до дитини, реальне бажання змінити свою поведінку. З огляду на наведене суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Монастириської міської ради про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. На переконання суду, вказаний висновок є недостатньо обґрунтованим, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та суперечить інтересам дитини сторін. Окрім того, під час прийняття вказаного висновку орган опіки та піклування врахував доводи відповідача стосовно продовження проходження ним військової служби та перебування на лікуванні у зв`язку з отриманими пораненнями. Вказане, як встановлено в судовому засіданні, не відповідає дійсності, оскільки з 13.11.2024 року відповідач самовільно залишив військову частину і місце його перебування невідоме. Таким чином суд висновує, що [PERSON] не цікавиться життям дочки та свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, що є наслідком його винної поведінки і що слугує підставою для позбавлення його батьківських прав. Отже, у цій справі наявні виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить Конвенції про права дитини, і в такому випадку суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Дослідивши та проаналізувавши наявні в справі докази, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів в їх сукупності, заслухавши в судовому засіданні думку малолітньої [PERSON] , суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. У силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню 1211,20 грн сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved