Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

В лютому 2025 року МТСБУ (далі по тексту - позивач) звернулося до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у якому просило суд стягнути з відповідача на користь позивача кошти у розмірі понесених витрат в сумі 42 698,78 грн, витрати на послуги аварійного комісара у розмірі 1 580,00 грн та витрати по оплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.06.2023 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volvo XC 90 д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля Subaru д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 04.08.2023 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Станом на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Volvo XC 90 д.н.з. [NUMBER] застрахована не була. За заявою потерпілої особи позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі 42 698,78 грн. Також позивач поніс витрати на послуги аварійного комісара у розмірі 1 580,00 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП застрахована не була, то відповідач, як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати в порядку регресу позивачу завдану шкоду, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду із відповідним позовом. 02.10.2023 позивач звернувся до відповідача із листом про компенсацію витрат в добровільному розмірі, проте такий лист було залишено без реагування. На підставі зазначеного позивач просив про задоволення позову. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2025 матеріали позовної заяви передано на розгляд судді Подільського районного суду м. Києва Будзан Л.Д. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 28.02.2025 справу передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2025 матеріали позовної заяви передано на розгляд судді Шевченківського районного суду м. Києва Аббасовій Н.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.04.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 29.04.2025 від представника позивача Дернової Н.М. надійшла заява про розгляд справи без участі представника МТСБУ, позов підтримала, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, поштове повідомлення, яке направлялось судом на його адресу, повернулось до суду неврученими з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». У Постанові від 14.08.2020 у справі №904/2584/19 Верховний Суд зробив висновок, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач не заперечував щодо заочного розгляду справи, суд, на підставі частин 1, 2 ст. 280 ЦПК України, та відповідно до положень ст. 281 ЦПК України, ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. 16.06.2023 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volvo XC 90 д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля Subaru д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 04.08.2023 у справі №758/7705/23, провадження №3/758/3323, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у вчиненні ДТП, яке відбулось 16.06.2023, та обставини даного ДТП не потребують доказування. Яке вбачається з матеріалів справи, автомобіль Volvo XC 90 д.н.з. [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , на момент ДТП не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Власником автомобіля Subaru Outback д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Транспортний засіб Subaru д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 210886954, що підтверджується копією полісу. Згідно з ч. 2 п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин - №1961-ІV від 01.07.2004) (далі по тексту - Закон України № 1961-IV), у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до підпункту а) пункту 41.1 ст. 41 Закону України № 1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. 21.06.2023 потерпіла особа [PERSON] звернулась до МТСБУ із заявою щодо здійснення відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП, яка відбулась 16.06.2023. Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №35279 від 24.07.2023, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Subaru д.н.з. [NUMBER] становить суму у розмірі 45510,00 грн. Згідно довідки №1 від 18.09.2023 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, виданої МТСБУ, сума шкоди, завданої автомобілю Subaru д.н.з. [NUMBER] становить 42 698,78 грн. У зв`язку з настанням події, передбаченої підпунктом а) пункту 41.1 ст. 41 Закону, 19.09.2023 позивач здійснив на рахунок потерпілої особи страхове відшкодування у розмірі 42 698,78 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 975744 від 19.09.2023. Окрім того, позивачем понесено витрати на оплату послуг аварійного комісара у розмірі 1 580,00 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції № 974192 від 08.08.2023. Відповідно до преамбули Закону України № 1961-IV, вказаний нормативно-правовий акт регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно пункту 21.1. ст. 21 Закону України № 1961-IV, з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкової страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженої організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угод про взаємне визнання договорів такого страхування. В порушення виконання вимог Закону України № 1961-IV цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була. Відповідно до пункту 39.1. ст. 39 Закону України № 1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно з ст. 29 Закону України № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу: урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місці дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до пункту 36.2. ст. 36 Закону України № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. У відповідності до положень ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (ч. 1 ст. 1191 ЦК України, пункт 38.2. ст. 38 Закону України № 1961-IV). Відповідно до п. 4. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Таким чином, зважаючи на те, що постанова суду в адміністративній справі згідно якої відповідача визнано винним у вчиненні ДТП, яке відбулось 16.06.2023, набрала законної сили і на підставі даного рішення позивач відшкодував потерпілій особі матеріальну шкоду, завдану в результаті ДТП, у позивача виникло право зворотньої вимоги до відповідача, як до винної особи, в розмірі понесених витрат на виплату страхового відшкодування в сумі 42 698,78 грн та витрат на послуги аварійного комісара у розмірі 1580,00 грн, оскільки відповідач на момент ДТП не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому позов слід задовольнити повністю. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на оплату судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved