Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

Заступник керівника\~Івано-Франківської\~обласної прокуратури\~Стефанець Василь\~Михайлович,\~який діє\~в інтересах\~держави в\~особі Міністерства\~культури і\~стратегічних комунікацій\~України та\~Івано-Франківської\~обласної ради, пред`явив позов до [PERSON] з вимогою повернути територіальній громаді Івано-Франківської області в особі Івано-Франківської обласної ради пам`ятку архітектури національного значення «Садиба та парк» XVIII ст., яка знаходиться за адресою: вул. Заводська (Учгосп), 2, с. Приозерне Рогатинської міської територіальної громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області. Обґрунтовано позов тим, що «Садиба та парк» XVIII ст. є пам`яткою архітектури національного значення, яку ще Постановою Ради Міністрів Української РСР № 442 від 06.09.1979 включено до пам`яток архітектури Української РСР, що перебувають під охороною держави, та присвоєно охоронний номер 1193. Постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2024 № 6 «Про внесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» пам`ятці архітектури національного значення «Садиба та парк» XVIII ст. в с. Приозерне Рогатинської міської територіальної громади присвоєно охоронний номер 090050. Всупереч забороні на приватизацію пам`яток культурної спадщини до затвердження Верховною Радою України переліку пам`яток культурної спадщини, які не підлягають приватизації, встановленій Законом України «Про тимчасову заборону приватизації пам`яток культурної спадщини» від 01.02.2005, яка діяла до 23.09.2008, рішенням Івано-Франківської обласної ради від 19.04.2005 «Садибу та парк» XVIII ст. передано у приватну власність Івано-Франківському Єпархіальному Управлінню Української Православної Церкви Київського Патріархату. У подальшому на підставі договору купівлі-продажу № д-698 від 15.08.2007 Івано-Франківське Єпархіальне Управління Української Православної Церкви Київського Патріархату продало «Садибу та парк» XVIII ст. [PERSON] . На цей час будівля палацу руйнується, а заходи щодо реставрації та збереження об`єкту культурної спадщини національного значення не вживаються. Охоронний договір на цю пам`ятку архітектури національного значення з 2007 року по цей час з власником [PERSON] досі не укладено. Оскільки існувала законодавчо встановлена заборона на відчуження спірного майна - «Садиби та парку» XVIII ст., його вибуття з комунальної власності відбулось незаконно, є достатні підстави для його повернення у власність територіальної громади згідно з вимогами ст. ст. 391, 1212 ЦК України. Пам`ятка архітектури національного значення «Садиба та парк» XVIII ст. не могла бути приватизована, тобто право власності на неї не могло бути передано, поновлення порушених прав у спірних правовідносинах може відбутись внаслідок заявлення саме негаторного позову, тобто вимоги про усунення перешкод у користуванні майном, що відповідає позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, в постановах у справах № 910/8413/21, № 918/744/23 та № 922/221/24. Міністерство культури та стратегічних комунікацій України та Івано-Франківська обласна рада впродовж багатьох років знали про порушення інтересів держави, з позовом до суду з метою їх захисту не звернулись, що вказує на їх бездіяльність. Тому в прокурора є підстави для представництва відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». [PERSON] в судове засідання не з`явилася, відзив на позовну заяву не подала. Суд опублікував оголошення про її виклик, внаслідок чого вона вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. Представник Міністерства культури і стратегічних комунікацій України Тимкович І. О. подала письмові пояснення в яких, зокрема, зазначила, що міністерство підтримує позов з огляду на те, що додатки до позовної заяви містять облікову документацію на пам`ятку, яка наглядно демонструє аварійний стан пам`ятки. Представник Івано-Франківської обласної ради Млиниська Л. В. подала письмові пояснення, в яких зазначила, що Івано-Франківська обласна рада не погоджується із твердженням прокурора про порушення рішенням Івано-Франківської обласної ради від 19.04.2005 Закону України «Про тимчасову заборону приватизації пам`яток культурної спадщини», оскільки цим законом передбачено заборону приватизації пам`яток культурної спадщини, а не їх безоплатну передачу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного майна», який був чинним на час ухвалення рішення обласною радою, приватизація державного майна платне відчуження майна, а питання безоплатної передачі регулюється нормами Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» Однак, враховуючи наявні в справі документи, які наглядно демонструють аварійний стан пам`ятки, Івано-Франківська обласна рада підтримує позовні вимоги. Представник Управління Івано-Франківсько-Галицької\~Єпархії Української\~Православної Церкви\~Павликівська Г.\~М.\~в судове\~засідання не\~з`явилася.\~Подала заяву\~про розгляд\~справи за\~її відсутності,\~в якій\~зазначила,\~що просить\~в задоволенні\~позову відмовити,\~оскільки Єпархія\~мала право\~на розпорядження\~спірним майном\~після отримання\~його у\~власність на\~підставі рішення Івано-Франківської обласної ради від 19.04.2005. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про відмову в позові повністю. Так, постановою Ради Міністрів УРСР «Про доповнення списку пам`яток містобудування і архітектури Української РСР, що перебувають під охороною держави» № 442 від 06.09.1979 «Садиба та парк» XVIII ст. в селі Приозерне Рогатинського району Івано-Франківської області включено до пам`яток архітектури Української РСР, що перебувають під охороною держави (охоронний номер пам`ятки 1193). Згідно з п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про охорону культурної спадщини» об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до\~Закону Української РСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури», визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону. Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2024 № 6 «Про внесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» «Садибу та парк» XVIII ст. в с. Приозерне Рогатинської міської територіальної громади як об`єкт культурної спадщини національного значення внесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Згідно з обліковою документацією на об`єкт культурної спадщини Палац (мур.), п. 19 ст., охоронний номер 1193, с. Приозерне Івано-Франківського району Івано-Франківської області, виготовлену в 2022 році Державним науково-реставраційним управлінням Івано-Франківської області, цей палац побудовано в 19 ст. 19.04.2005 рішенням Івано-Франківської обласної ради № 581-16/2005 передано у власність Івано-Франківській Єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату пам`ятку архітектури національного значення садибу Рея в с. Приозерне Рогатинського району. Як підставу передачі зазначено Закон України «Про місцеве самоврядування», клопотання Архієпископа Івано-Франківського і Галицького Української Православної Церкви Київського Патріархату від 27.12.2004 N 189, погодження Державної служби охорони культурної спадщини Міністерства культури і мистецтв України від 26.11.2004 № 22-1897/18, Держбуду України від 20.12.2004 № 6/6-668 та обласної державної адміністрації від 17.11.2004 № 8549/01-120/270. Інформаційною довідкою від 21.01.2025 з відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно підтверджується, що 20.08.2007 за [PERSON] зареєстровано право власності на комплекс « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу д-698 від 15.08.2007. Суд зауважує, що комплекс « [PERSON] », садиба [PERSON] та «Садиба та парк» XVIII ст. це один і той самий об`єкт з огляду на одинакові адресу та охоронний номер. Ухвалення рішення Івано-Франківської обласної ради 19.04.2005 про передачу у власність садиби [PERSON] та реєстрація за [PERSON] 20.08.2007 права власності на комплекс « [INFO] » відбулися в період дії Закону України «Про тимчасову заборону приватизації пам`яток культурної спадщини», який був чинним з 23.02.2005 до 23.09.2008. Статтею 1 цього закону було заборонено приватизацію пам`яток культурної спадщини до затвердження Верховною Радою України переліку пам`яток культурної спадщини, які не підлягають приватизації. Позовна вимога прокурора про повернення «Садиби та парку» XVIII ст. ґрунтується на тій підставі, що на цей об`єкт нерухомого майна не могло виникнути право приватної власності в період з 23.02.2005 до 23.09.2008, а тому порушення права власності територіальної громади є не пов`язаним з позбавленням її володіння цим об`єктом На підтвердження своєї позиції прокурор навів ряд постанов Верховного Суду. Справді, до прикладу, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21 зазначено, що: Велика Палата Верховного Суду послідовно дотримується позиції, що у випадках, коли на певний об`єкт нерухомого майна за жодних умов не може виникнути право приватної власності, державна реєстрація цього права не змінює володільця відповідного об`єкта, а тому порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади слід розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням власника володіння. Належним способом захисту прав власника у цих випадках є негаторний позов (п. 230). За мети позивача, спрямованої на\~усунення перешкод власникові (територіальній громаді), який не втратив і не міг втратити володіння специфічним об`єктом цивільних відносин (об`єктом культурної спадщини, приватизація якого була забороненою), у користуванні та розпорядженні цим об`єктом культурної спадщини, належним способом захисту є подання негаторного позову на підставі статті 391 ЦК України (п. п. 237-239). Станом на дату ухвалення постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21 стаття 391 ЦК України «Захист\~права власності\~від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння» була викладена в такі редакції: «1. Власник\~майна\~має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном». Однак Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», який набрав чинності 09.04.2025, назву\~статті 391 ЦК України викладено в такій редакції: «Стаття 391.\~Захист права власності власника майна» і доповнено цю статтю частиною другою: «2. Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу». Отже, внаслідок зміни норми права (ст. 391 ЦК України), наведені прокурором висновки Верховного Суду щодо її застосування, є нерелевантними. Нерелевантність цих висновків Верховного Суду підтверджується також обґрунтуванням необхідності прийняття Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», яке викладено в пояснювальній записці відповідного законопроекту: «Чинна редакція Цивільного кодексу України в частині нормативного регулювання віндикаційних та негаторних позовів, позовної давності має наслідком формування за останні роки неоднозначної судової практики на рівні Верховного суду, якою фактично відбувається підміна віндикаційного позову негаторним, що не узгоджується з його ж судовою практикою стосовно правової природи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, суперечить практиці ЄСПЛ та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції». Івано-Франківська обласна рада відчужила спірне майно Єпархії, в результаті чого в подальшому набувачем цього майна стала [PERSON] . Тому спір щодо користування таким майном повинен вирішуватися на підставі статей 387 і 388 ЦК України. Висновок,\~що відчуження\~відбулося і\~ [PERSON] \~стала набувачем\~майна підтверджується\~як фактом\~державної реєстрації\~права власності\~на це\~майно у\~встановленому порядку,\~так і\~тим,\~що протилежне\~твердження не\~відповідатиме правилам\~формальної логіки\~ закону суперечності. Якщо відчуження (приватизації) не відбулося, тоді й не було порушення Закону України «Про тимчасову заборону приватизації пам`яток культурної спадщини». Згідно з ст.\~387\~ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 388\~ЦК України визначено умови здійснення права власника на витребування майна від добросовісного набувача. Згідно з\~ч.\~1\~ст. 388\~ЦК України\~ якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно з ч. 5 ст. 390 ЦК України суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із\~ч.\~ч.\~1,\~3\~ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого\~особистого немайнового або майнового права та інтересу. В ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено невиключний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. Прокурор у цій справі, розпоряджаючись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, заявив негаторний, а не віндикаційний позов. Однак такий спосіб захисту порушених прав не є належним, адже закон визначає, що належним способом захисту за встановлених обставин є віндикаційний позов. Самостійно застосувати належний спосіб захисту суд не може, оскільки в цьому випадку він залежить від підстави позову, а в позові не зазначено обставин, встановлення яких має значення для застосування статей 387 і 388 ЦК України, зокрема, обставин щодо добросовісності чи недобросовісності набувача, а також не виконано вимоги ст. 390 ЦПК України. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 в справі № 916/1415/19), тому суд відмовляє в позові. Доводи представників позивачів про необхідність задоволення позову з огляду на аварійний стан пам`ятки є необґрунтованими, адже згідно з ст. 21 Закону України «Про охорону культурної спадщини» суд може постановити рішення про викуп пам`ятки за позовом відповідного органу охорони культурної спадщини,\~якщо власник\~ не\~вживе заходів\~щодо її\~збереження після попередження з дотриманням\~вимог Закону України "Про адміністративну процедуру", а предметом цього позову не є викуп пам`ятки.

Outcome: dismissed