Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначив, що 25 листопада 2020 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та відповідачем, [PERSON] , укладеного договір № 2033016695479. Згідно умов договору Кредитодавець зобов`язувався надати Позичальнику грошові кошти в сумі 3400 грн. (п. 1.1. Договору). Згідно п. 1.9. Договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) 1 рік. Згідно п. 1.4. договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у розмірах, що зазначені підп. а-г) цього пункту. Факт перерахування грошових коштів у розмірі 3400 грн. підтверджується листом від платіжної організації. Зазначив, що вказаний договір укладений на підставі вимог ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». 1 грудня 2021 року укладено договір № 1-12, відповідно до якого ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2033016695479. 10 січня 2023 року укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2033016695479. В подальшому відповідач, всупереч умовам Кредитних договорів;ст. ст. 525, 526, 530, 536, 610; 612; 625; 1049; 1050, 1054 ЦК України, порушив вищевказані умови Кредитного договору і не повернув в повному обсязі кредити Кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші грошові зобов`язання перед Кредитодавцем за Кредитним договором навіть після спливу строку кредитування, встановленого умовами Кредитного договору. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом за Договором № 2033016695479 від 25 листопада 2021 року відповідно до розрахунку заборгованості становить 30090 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 3400 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 26 690 грн. Позивач також просив суд стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 9000 грн., з урахуванням укладення договору про правову допомогу з Адвокатським Об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» 1 липня 2024 року. Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 31 березня 2025 року зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (01133, м. Київ, вулиця Мечнікова, 3, офіс 306) надати суду для дослідження в судовому засіданні: 1. Докази направлення [PERSON] одноразового ідентифікатора «Q5», що використаний як електронний цифровий підпис для підписання договору про надання фінансових послуг № 2033016695479 від 25 листопада 2020 року, заяви-анкети від 25 листопада 2020 року, графіку платежів до кредитного договору та паспорту споживчого кредиту. 2. Первинний бухгалтерський документ, що підтверджує факт переказу ТОВ «Служба миттєвого кредитування» (Код ЄДРПОУ 38839217) грошових коштів згідно договору про надання фінансових послуг № 2033016695479 від 25.11.2020р. в сумі 3400 грн. на картковий чи будь-який інший рахунок, що належить (відкритий) на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (04053, м. Київ, вулиця Кудрявський Узвіз, будинок 5-б) надати до суду для огляду в судовому засіданні оригінал та належним чином завірену копію Договору № 11-01/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 11 січня 2023 року з усіма актами прийому-передачі та іншими додатками, укладеного між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» надати до суду відомості щодо повноважень керівника на укладення правочинів станом на 28 лютого 2023 року (витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 28 лютого 2023 року) - а.с. 104-109. Листом від 25 квітня 2025 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» виконало ухвалу суду (а.с. 121-148). Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 27 травня 2025 року зобов`язано Акціонерне Товариство «Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ 14360570, адреса: 01001, м. Київ, вулиця Грушевського, 1Д) надати суду: 1. Інформацію, чи видавалася АТ КБ «ПРИВАТБАНК» [PERSON] ( [INFO] ; РНОКПП: [NUMBER] ) кредитна картка [NUMBER] . 2. Докази зарахування на картку № [NUMBER] кредитних коштів в сумі 3400 грн., які 25 листопада 2020 року були на неї перераховані, а саме: виписки по рахунку [PERSON] ( [INFO] ; РНОКПП: [NUMBER] ) за номером картки № № [NUMBER] за період з 25 листопада 2020 року по 30 листопада 2020 року. 3. Ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки № [NUMBER] , в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адресу електронної пошти) та інші відомості про власника вказаної картки. 4. Інформацію щодо номеру телефону, на який відправлялася інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 25 листопада 2020 року по 30 листопада 2020 року. 5. Інформацію чи знаходиться номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) - а.с. 177-179. 19 червня 2025 року від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на виконання ухвали суду надійшла відповідь із випискою по договору (а.с. 185-186). 26 червня 2025 року на адресу суду від представника відповідача надійшли письмові додаткові пояснення у справі (а.с. 189-1930. 30 червня 2025 року від представника позивача на адресу суду надійшли письмові пояснення (а.с. 196-199). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що первісним кредитором відповідачу надано кредит в сумі 3400 грн., станом на даний час відповідачка має заборгованість за укладеним кредитним договором. Сторона відповідача не заперечує укладення договору та отримання кредитних коштів. Також зазначив, що договорі про надання фінансових послуг від 25.11.2020р. сторони узгодили в п. 1.4. Договору розмір процентів, які підлягають сплаті за користування кредитом. Паспорт споживчого кредиту також містить такі ж умови. Пояснив, що позивач не нараховував відповідачу відсотки. Ствердив суду, що відповідач згідно розрахунку заборгованості добровільно сплачувала відсотки, тому вона і погодилася з умовами договору. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Суду пояснив, що його довірителька підписала кредитний договір та отримала кредитні кошти в сумі 3400 грн. Вона повністю сплатила заборгованість, адже згідно розрахунку заборгованості остання сплатила первісному кредитору 9147, 36 грн. Ствердив суду, що в договорі викладені несправедливі умови, які є незрозумілі відповідачу. Пояснив, що відповідачка не в повному обсязі сплачувала відсотки за користування договором, адже вони не розуміла умови договору, а представник первісного кредитора їй нічого не пояснював. Показав, що з матеріалів справи не зрозуміло, які консультації надавало АО «Лігал Ассістанс» позивачу і вартість цих консультацій є явно завищеною. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, приходить до висновку, що позов слід задоволити частково. Судом встановлено, що 25 листопада 2020 року між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та відповідачем, [PERSON] , укладеного договір про надання фінансових послуг № 2033016695479 «Стандартний». Згідно умов договору товариство зобов`язувалося надати позичальнику грошові кошти в сумі 3400 грн., а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього Договору, його додатків та правил. (п. 1.1. Договору). Відповідно до пп. 1.2., 1.3. договору кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною (копії додаються), орієнтовний строк повернення кредиту - 8 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 8 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. Згідно п. 1.4. договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі - «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) 3, 64 % за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня наступного за орієнтованим строком повернення кредиту в) 5, 02 % за кожен день користування кредитом, починаючи з 15 дня наступного за орієнтованим строком повернення кредиту; г) 7, 67 % за кожен день користування кредитом, починаючи з 30 дня наступного за орієнтованим строком повернення кредиту; д) тип процентної ставки - фіксована. Відповідно до пп. 1.4.1., 1.4.2. договору нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 8 день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 8 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. Ця обставина підтверджується копією договору про надання фінансових послуг № 2033016695479 «Стандартний» та паспортом споживчого кредиту (а.с. 29-31, 62-64). Відповідно до графіку платежів, який є невід`ємною частиною договору (п.1.2. Договору): дата надання кредиту - 25.11.2020р., сума кредиту - 3400 грн., загальна вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за договором - 3944 грн., проценти за користування кредитом - 544 грн., термін платежу - 02.12.2020р. (а.с. 61). Факт перерахування грошових коштів відповідачу, [PERSON] , підтверджується випискою за договором № б/н за період 25.11.2020 - 30.11.2020 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 9 червня 2025 року (а.с. 185-186). 1 грудня 2021 року укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до якого ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2033016695479. Ця обставина підтверджується копією договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021р. (а.с. 12-16), копією платіжного доручення від 03.12.2021 р. (а.с. 21), копією реєстру боржників до договору факторингу № 1-12 (а.с. 26-28), копією акту приймання-передачі реєстру боржників до договору факторингу № 1-12 (а.с. 17-18); копією витягу з додатку № 3 до договору факторингу - реєстру боржників до договору факторингу № 1-12 (а.с. 32). 10 січня 2023 року укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2033016695479. Ця обставина підтверджується копією Договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року, що укладений між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», копією Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року, копією Акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 10 січня 2023 року, копією Реєстру Боржників до Договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 березня 2023 року, копією витягу з додатку № 3 до договору факторингу - реєстру боржників до договору факторингу № 10-01/2023 (а.с.33-47). Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 2033016695479 від 25.11.2020р. Відповідно до розрахунку заборгованості відповідача перед ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» по кредитному договору № 2033016695479 заборгованість відповідача перед позивачем станом на 21.02.2025р. становить: заборгованість за тілом кредиту - 3400 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги - 26 690 грн., а загальна заборгованість становить 30 090 грн. (а.с. 47). Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до статті 1055 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту. Згідно ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис, як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Верховний Суд у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 зазначив, що: «З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення». Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 ЦК України). Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Не виконуючи належним чином зобов`язання за договором, відповідач порушив зазначені норми законодавства та умови договору. Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З договору про надання фінансових послуг № 2033016695479 «Стандартний» від 25 листопада 2020 року, укладеного між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та [PERSON] , вбачається, що відповідно до вимог частини першої статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Кредитор, перерахувавши відповідачу обумовлені грошові кошти, виконав умови кредитного договору, натомість відповідачка свої зобов`язання з повернення коштів за кредитним договором не виконала. Оскільки відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 3400 грн. шляхом перерахування суми кредиту на банківську картку, вказану ним, суд дійшов висновку щодо стягнення з [PERSON] суми кредиту в розмірі 3400 грн. на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Щодо позовних вимог ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» в частині стягнення відсотків за договором позики, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Згідно частини п`ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення договору) до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2022 року у справі № 947/25785/19 (провадження № 61-3732св22) зроблено висновок, що: «за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2022 року у справі № 333/7121/18 (провадження № 61-9581св21) зазначено, що: «для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пунктів 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору». У пункті 36.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) зазначено: «З 13 січня 2006 року також почали діяти нові редакції: статті 18.Закону України № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів», яка визначила підстави для визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Такі умови є несправедливими тоді, якщо всупереч принципу добросовісності наслідком договору є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина друга статті 18 Закону № 1023-ХІІ у редакції Закону № 3161-ІУ). Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (частина п`ята вказаної статті); статті 19 Закону України № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» про заборону нечесної підприємницької практики - будь-якої підприємницької діяльності або бездіяльності, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції (пункт 14 статті 1 Закону № 1023-ХІІ у редакції Закону № 3161-ІУ). Поняттям такої практики охоплюється, зокрема, будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману (пункт 2 частини другої статті 19). За змістом абзацу першого частини другої цієї статті підприємницька практика вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б. Така практика вводить в оману, зокрема, стосовно ціни або способу розрахунку ціни, потреби у послугах (пункти 3 і 4 частини другої статті 19 Закону № 1023-ХІІ у редакції Закону № 3161-ІУ, чинній до 10 грудня 2019 року включно). Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору (абзац восьмий частини другої вказаної статті у редакції Закону № 3161-ІУ, чинній до 10 грудня 2019 року включно). Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (частина шоста статті 19 Закону № 1023-ХІІ у редакції Закону № 3161-ІУ). Вказаний Договір про надання фінансових послуг не в повній мірі відповідає вимогам Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - ЗУ «Про захист прав споживачів»), оскільки умови договору спричиняють дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін на користь банку. Як зазначено у висновках, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа N 444/9519/12), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Наведений підхід до вирішення спорів у подібних відносинах підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року (справа N 910/4518/16), де викладені такі правові висновки. "78. Поняття "користування кредитом", яким послуговуються скаржники, є окремим випадком "користування чужими коштами". Термін "користування чужими коштами" Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі N 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Термін "користування чужими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 79. Підстав відступити від указаних вище правових висновків немає. 80. Отже, "користування кредитом" - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. 91. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. 103. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. 108. Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12 (пункт 54) та від 04.02.2020 у справі N 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає. 113. У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. 114. Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. 115. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови). 122. Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). 128. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Так, за умовами п. 1.2. договору № 2106965387351 від 25 листопада 2020 року кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору. Відповідно до графіку платежів, який є невід`ємною частиною договору (п.1.2. Договору): дата надання кредиту - 25.11.2020р., сума кредиту - 3400 грн., загальна вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за договором - 3944 грн., проценти за користування кредитом - 544 грн., термін платежу - 02.12.2020р. (а.с. 61). Разом з тим, у пункті 1.3. викладені умови, за яких у разі несплати усіх нарахованих процентів на перші 8 днів, строк повернення кредиту перераховується і становить ще 8 днів. У пункті 1.4. Договору визначено, що проценти нараховуються за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту, і далі визначені умови і розміри ставок кредиту у залежності від прострочення повернення кредиту і перерахування строків повернення кредиту. Згідно п. 1.3. Договору орієнтовний строк повернення кредиту 8 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 8 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. Пунктом 1.4.2 встановлено, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 8 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. Аналізуючи наведені умови договору щодо строку, на який видається кредит, порядку нарахування процентів, суд приходить до висновку, що у договорі відсутні чіткі і зрозумілі для споживача умови про право кредитодавця нараховувати проценти за фактичне правомірне користування коштами після закінчення строку дії договору. Так, судом встановлено, що у графіку платежів, який є невід`ємною частиною договору (п.1.2. Договору) зазначено, що загальна вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за договором - 3944 грн., проценти за користування кредитом - 544 грн., термін платежу - 02.12.2020р., а у паспорті споживчого кредиту зазначено: строк кредитування - 8 днів (а.с. 62), що не узгоджується із п.п. 1.3., 1.4. Договору, тобто умови договору є взаємосуперечливими. Крім цього, у Заяві-Анкеті (додаток № 1 до Кредитного договору - а.с. 51) зазначено, що [PERSON] просить Товариство надати їй кредит на особисті потреби у розмірі 3400 грн., розмір затвердженої суми - 3800 грн., строком на 365 днів з правом повернення достроково та зобов`язується повернути кредит у розмірі 3400 грн. та сплатити проценти у розмірі 544 грн., тоді як зміст пункту 1.4. вказує на те, що нарахування процентів є саме відповідальністю позикодавця за неповернення кредиту (неправомірне користування коштами), хоча одночасно передбачено продовження строку кредитування до невизначеної дати. Тобто, суд приходить до переконання що п.п. 1.3., 1.4. Договору не узгоджуються із графіком платежів (а.с. 61), заявою-Анкетою (для отримання кредиту) - а.с. 51 та суперечать ч. 5 ст. 11, частинам 1 та 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, суд виходить з того, що сторони не узгодили належним чином відповідальність за прострочення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України у виді сплати процентів за неправомірне користування кредитом. Враховуючи, що відповідач кредит наданий йому у розмірі 3400 грн. не повернула, з останнього підлягають стягненню відсотки у розмірі 544 грн., які узгоджені та нараховані їй на 8 день з моменту отримання кредиту, що чітко передбачено у Заяві-Анкеті (додаток № 1 до Договору) та графіку платежів (Додаток № 2 до Договору) - а.с. 51, 61. Таким чином, необхідно стягнути з [PERSON] ( [ADDRESS] ; РНОКПП: [NUMBER] ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (01133, м. Київ, вулиця Мечнікова, 3, офіс 306; Код ЄДРПОУ 44276926) заборгованість за Договором про надання фінансових послуг № 2033016695479 «стандартний» від 25 листопада 2020 року в розмірі 3 944 грн. (три тисячі дев`ятсот сорок чотири гривні), з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 3400 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 544 грн. Твердження представника позивача про те, що визначена в п. 1.4. Договору відсоткова ставка за користування кредитом належним чином узгоджена сторонами Договору, що підтверджується також і паспортом споживчого кредиту, а відсотки нараховані в межах строку кредитування, - суд розцінює критично та не бере до уваги. Так, судом встановлено, що п. 1.4. Договору від 25.11.2020р. суперечить графіку платежів (Додаток № 2 до кредитного договору), що згідно із п. 1.2. Договору є невід`ємною його частиною, де чітко визначено загальну вартість кредиту проценти за користування кредитом та термін платежу (а.с. 61). Такий же аналогічний строк кредитування передбачено і в паспорті споживчого кредиту - 8 днів (а.с. 62). Також судом встановлено, що п. 1.4. Договору суперечить ч. 5 ст. 11, частинам 1 та 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Доводи представника позивача про те, що, оскільки відповідачка добровільно сплачувала відсотки за користування кредитом, тому вона погодилася з усіма умовами договору, суд до уваги не приймає та відхиляє. Так, суд приходить до переконання, що добровільна сплата відсотків за користування кредитом не свідчить про її погодження з усіма умовами договору, які, як встановлено судом, зокрема п. 1.4. Договору, суперечить графіку платежів, паспорту споживчого кредиту та заяві-анкеті. До того ж, п. 1.4. Договору не узгоджується із приписами ч. 5 ст. 11, частинам 1 та 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Посилання представника відповідача на ту обставину, що відповідачка сплатила загальну суму відсотків за користування кредитом в розмірі 9147, 36 грн. (а.с. 7-9), тому у неї взагалі відсутня заборгованість зав вказаним кредитним договором, - суд відхиляє. Так, судом встановлено, що, дійсно, відповідачка сплачувала заборгованість по відсоткам за користування кредитом 03.12.2020р., 22.12.2020р, 07.01.2021р., 09.02.2021р., 12.02.2021р., 05.03.2021р.. 08.03.2021р. на загальну суму 9147, 36 грн. (а.с. 7-9). Водночас, як встановлено в п. 1.7. договору при видачі кредиту на суму, що не перевищує одну мінімальну заробітну плату, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором у повному обсязі, ця сума зараховується у такій черговості: у першу чергу сплачується сума неустойки, у другу чергу сплачуються проценти за кредитом, у третю чергу сплачується сума кредиту. Як встановлено судом, сума кредиту в розмірі 3400 грн. та відсотки в розмірі 544 грн. відповідачкою не сплачені, тому з неї підлягає стягненню зазначена сума заборгованості за кредитом. Крім цього, доводи представника відповідача щодо ненадання доказів надання правничої допомоги та її оплати, безпідставність нарахування таких витрат суд вважає слушними. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України). У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У частинах четвертій - шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У позові представник позивача просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 9 000 грн. На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав: - договір № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 1 липня 2024 року, укладеного між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та АДВОКАТСЬКИМ ОБ`ЄДНАННЯМ «ЛІГАЛ АССІСТАНС» (а.с. 56-57); - прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» (а.с. 57-58); - заявка на надання юридичної допомоги № 689 від 1 січня 2025 року, згідно якої сторони погодили надання наступних правових (юридичних) послуг АО клієнту по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] , а саме: надання усної консультації, кількість - 2 години, вартість 1 години - 1500 грн., ціна - 3000 грн.; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду, кількість - 2 години, вартість - 3000 грн. за 1 годину, ціна - 6000 грн. (а.с. 59); - витяг з акту № 1 про надання юридичної допомоги від 31 січня 2025 року, згідно якого сторони погодили надання наступних правових послуг АО Клієнту у відповідності до Заявки на надання юридичної допомоги (а.с. 60). У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Так, позивачем не надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про надання правничої (правової) допомоги партнерами (адвокатами) АО «Лігал Ассістанс» ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» по цивільній справі № 689/305/25 про стягнення з [PERSON] боргу за кредитним договором. Зокрема, до матеріалів справи не долучено документів, які б підтверджували повноваження партнерів (адвокатів) АО «Лігал Ассістанс» (ч. 4 ст. 62 ЦПК України). Судом встановлено, що позовну заяву підписано директором ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» Марією Ткаченко (а.с. 1-6), також директор ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» Марія Ткаченко підписувала заяви від 29 квітня 2025 року (а.с. 152-160, 168-170), інші клопотання (заяви) в межах розгляду справи подавалися представником позивача - адвокатом Муравським В.В. (а.с. 117-118), який приймав участь в судових засіданнях (а.с. 195, 203-204). В матеріалах справи відсутні адвокатські запити АО «Лігал Ассістанс» щодо підготовки до стягнення заборгованості із [PERSON] тощо. Отже, в порушення припису п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України представником позивача не надано суду доказів того, що партнери (адвокати) АО «Лігал Ассістанс» надавали усні консультації позивачу, а також докази підготовки, складання та подачі позовної заяви до суду. Відсутні докази того, що адвокати АО «Лігал Ассістанс» збирали докази по зазначеній цивільній справі. У зв`язку із зазначеним, суд визнає неналежними доказами щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 9000 грн.: договір № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 1 липня 2024 року, укладений між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та АДВОКАТСЬКИМ ОБ`ЄДНАННЯМ «ЛІГАЛ АССІСТАНС», прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги № 689 від 1 січня 2025 року, витяг з акту № 1 про надання юридичної допомоги від 31 січня 2025 року. Таким чином, оскільки представником позивача не надано доказів надання АО «Лігал Ассістанс» позивачу правової (правничої) допомоги по даній справі, а також дійсність понесених витрат на правничу (правовому) допомогу в розмірі 9000 грн., тому у задоволенні стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову (правничу) допомогу необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, оскільки позов задоволено частково на 13, 11 % (3944 грн. * 100%: 30 090 грн.). тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 317, 58 грн. (2 422, 40 грн. * 13, 11 % : 100). На підставі викладеного,

Outcome: approved