Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

У позовній заяві представник позивача просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія Пінг-Понг» заборгованість за Кредитним договором №1816841 від 14.02.2020 у сумі 36 748 грн. Вимоги обґрунтовано тим, що 14 лютого 2020 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит № 1816841, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 14 999,00 гривень. Право вимоги за цим кредитним договором перейшло до позивача на підставі договорів факторингу №01/04 від 01.04.2020 та договору факторингу №1/4 від 13.12.2021. Згідно із договором відступлення прав вимоги борг відповідача перед новим кредитором становить 36 748,00 гривень, з яких: за тілом кредиту 14 999,00 грн, за відсотками 20 249,10 грн, комісією 1 499,90 грн. Цю заборгованість відповідач не погасив ні первісному, ні новому кредитору. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 26 березня 2025 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У зв`язку з поверненням адресованого відповідачу поштового відправлення з копією вказаної ухвали та матеріалами позову без вручення за підтвердженою в порядку ч.6 ст.187 ЦПК України адресою за закінченням терміну зберігання, ухвалою від 24 квітня 2025 року судом постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача подав клопотання, у якому вказав, що не заперечує щодо ухвалення заочного рішення та просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Відповідач про розгляд справи по суті належним чином був повідомлений шляхом публікації судового оголошення на офіційному сайті судової влади, однак в судові засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, про причини неможливості розгляду справи за його відсутності не сповістив. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 в справі № 911/3142/19 висловив правову позицію про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду. З огляду на викладене суд провів заочний розгляд позову відповідно до положень ст.ст.280, 281 ЦПК України, без фіксування судового процесу технічними засобами (ч.2 ст.247 ЦПК України). Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. 14 лютого 2020 року ТОВ «Мілоан» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали кредитний договір № 1816842. Умовами цього договору визначено наступний його предмет. Позикодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2 договору (далі кредит), а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п.1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (п.1.1. договору). Сума кредиту становить 14 999,00 грн (п.1.2 договору). Кредит надається строком на 30 днів з 14.02.2020 (п.1.3. договору). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 15.03.2020 (п.1.4 договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника складає 23 248,45 грн (Графік розрахунків). Комісія за надання кредиту: 1 499,90 грн, яка нараховується за ставкою 10,00% від суми кредиту одноразово (п.1.5.1 договору). Проценти за користування кредитом: 6749,55 грн, які нараховуються за ставкою 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором:фіксована (п.1.5.2 договору). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6 договору). Аналогічні умови кредитування зазначені в анкеті-заяві на кредит № 1816841 від 14 лютого 2020 року. Кредитний договір № 1816841 укладений відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Платіжним дорученням № 15240541 від 14 лютого 2020 року підтверджено перерахування ТОВ «Мілоан» на банківський рахунок [PERSON] кредитних коштів в сумі 14 999,00 гривень. 01 квітня 2020 року ТОВ «Мілоан» (клієнт) та ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" (фактор) уклали договір факторингу № 01/04, за умовами якого клієнт відступає фактору право грошової вимоги, що зазначені в Реєстрі боржників. 13 грудня 2021 року ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія\~Пінг-Понг»(фактор) уклали договір факторингу №1/4 від 13.12.2021, за умовами якого клієнт відступає новому кредитору право грошової вимоги, що зазначені в Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до цього договору до ТОВ "Фінансова компанія\~Пінг-Понгперейшло право вимоги до [PERSON] за договором № 1816841 в загальній сумі заборгованості 36748,00 грн, з яких: по тілу кредиту 14 999,00 грн; по відсотках 20 249,10 грн; по комісії 1 499,90 грн. У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.10541 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Факт укладення договору №1816841 від 14 лютого 2020 року та отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 14 999,00 грн підтверджений належними доказами і відповідачем не оспорено. Заявлена у позові сума заборгованості по тілу кредиту в розмірі 14 999,00 гривень та по комісії в розмірі 1 499,90 грн узгоджується з умовами кредитного договору та не виходить за його межі. Разом із цим, судом встановлено невідповідність умовам договору заявленої суми заборгованості по відсотках. До стягнення позивач заявив заборгованість по відсотках в загальній сумі 20 249,10 грн. Така сума відповідає сумі заборгованості, зазначеній у реєстрах боржників до договорів факторингу. Аналізуючи умови укладеного з відповідачем договору № 1816841, встановлено наступне. У розділі 1 договору № 1816841 сторони чітко передбачили строк кредитування 30 днів, починаючи з 14 лютого 2020 року по 15 березня 2020 року (пункти 1.1, 1.3, 1.4 договору). У графіку розрахунків, який є додатком № 1 до цього договору, також зазначено, що кредит повинен бути погашений 15 березня 2020 року. Поверненню у цей строк підлягає 23248,45 грн, з яких: 14 999,00 грн суми кредиту, 6749,55 грн процентів за користування кредитом, 1499,90 грн комісії за надання кредиту. Такий строк кредитування також зазначений у в анкеті-заяві на кредит № 1816841 від 14 лютого 2020 року. Крім цього, структура самого договору про споживчий кредит достатньо свідчить, що строк кредитування визначається предметом договору (розділ 1) і становить 30 днів, а подальші умови, що визначені у розділі 2 договору, передбачають лише умови виконання самого предмета договору, тобто розділу 1 договору, який і включає у себе строк кредитування. У зв`язку із цим, нарахування відповідачу після 15 березня 2020 року процентів не знаходить свого належного юридичного обґрунтування і по своїй суті є реалізацією положень ч.2 ст.625 ЦК України, яка захищає інтереси кредитодавця в разі прострочення позичальником грошового зобов`язання. За таких обставин, суд не вбачає обґрунтованих підстав вважати, що після спливу визначеного у п.1.4 договору строку кредитування відбулася пролонгація кредиту. Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05.04.2023 року по справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора яку вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Право кредитодавця ТОВ «Мілоан» нараховувати передбачені указаним договором проценти за користування кредитом припинилося 15 березня 2020 року, у зв`язку із чим з цієї дати права та інтереси кредитодавця забезпечувалися частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У зв`язку із цим при визначенні заборгованості відповідача [PERSON] по відсоткам слід виходити із визначених у самому договорі умов. Так, за умовами договору розмір відсотків за користування кредитними коштами становить 6 749,55 грн. За таких обставин, у кінцевому підрахунку відповідач має заборгованість за кредитним договором № 1816841 від 14 лютого 2020 року по тілу кредиту в загальній сумі 14 999,00 гривень, 6749,55 грн за процентами за користування кредитом, 1499,90 грн комісії за надання кредиту. Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на встановлені фактичні обставини, відповідні їм правовідносини і наведені положення чинного законодавства, суд з викладених підстав і мотивів вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в сумі отриманих відповідачем кредитних коштів, процентів та комісії, нарахованих в межах строку кредитування, визначених кредитними договорами. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню кредитна заборгованість в загальній сумі 23 248,45 гривень. Крім цього, до стягнення представник позивача також заявив 6000,00 гривень витрат на професійну правову допомогу, які підтверджені доданими до позову документами, а саме: договором про надання правової допомоги від 01.11.2024, додатковою угодою №1816841, актом про підтвердження факту надання правничої допомоги, детальним описом робіт (наданих послуг), свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 63,26 % таких вимог.

Outcome: partial