Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

Представник ТОВ "Споживчий Центр" Пархоменко М.А. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що 12 жовтня 2023 року між ТОВ "Споживчий Центр" та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 12.10.2023-100002766, за умовами якого відповідачу надано споживчий кредит для задоволення особистих потреб у розмірі 4 500 грн на строк 42 днів, зі сплатою відсотків. ТОВ "Споживчий Центр" виконало свою частину умов кредитного договору у повному обсязі. Разом з тим, [PERSON] порушила взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим у неї виникла перед позивачем заборгованість в загальному розмірі 8 469 грн, з яких: тіло кредиту 4 500 грн, відсотки у розмірі 3 969 грн, які позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "Споживчий Центр" разом з судовими витратами витрати по справі. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 02.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання на 16.07.2025. У судове засідання представник позивача не з`явилася, у позовній заяві просила про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій просить слухати справу за її відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що 12 жовтня 2023 року між ТОВ "Споживчий Центр" та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 12.10.2023-100002766, за умовами якого відповідачу надано споживчий кредит для задоволення особистих потреб у розмірі 4 500 грн., на строк 42 дні, зі сплатою відсотків за процентною ставкою 2.1 %. Дата повернення кредиту 22.11.2023. Вказаний договір підписано за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатору позичальника Т-121, відправленого на номер телефону, вказаний позичальником. \~Закон України «Про електронні довірчі послуги»\~(надалі - Закон) визначає правові та організаційні засади надання електронних довірчих послуг, у тому числі транскордонних, права та обов`язки суб`єктів правових відносин у сфері електронних довірчих послуг, порядок здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог законодавства у сфері електронних довірчих послуг, а також правові та організаційні засади здійснення електронної ідентифікації. Відповідно до ч. 1\~ст.12 Закону\~якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Позивач виконав свою частину умов кредитного договору у повному обсязі, що підтверджується квитанцією ID 2377983915 на суму 4\~500 грн з призначенням платежу: «Видача готівки за договором № 12.10.2023-100002766». Дата проведення фінансової операції та дата укладання договору 12.10.2023р. (а.с. 10). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Разом з тим, на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як встановлено судом, що [PERSON] порушила взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором, у зв`язку з чим у неї за станом на 22 листопада 2023 становлять 8 469 грн., з яких: тіло кредиту 4 500 грн., відсотки у розмірі 3 969 грн (а.с. 9). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду надано не було. Оскільки відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем були порушені умови кредитного договору, який остання укладала розуміючи його умови та наслідки, позовні вимоги ТОВ "Споживчий Центр" є обґрунтованими. Також суд бере до уваги визнання позову відповідачем, а тому з [PERSON] слід стягнути на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 12.10.2023-100002766 від 12 жовтня 2023 року в загальній сумі 8 469 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язанні з розглядом справи, покладаються на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тому, слід стягнути з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», 1211,20 грн. судового збору, а також повернути товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved