Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

У квітні 2025р. позивач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом відповідача [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № 200228646 від 07 листопада 2019р. (далі по тексту - кредитний договір) в розмірі 17699,84 грн.; судовий збір у розмірі 2422,4 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 07 листопада 2019р. між АТ «Банк Форвард», правонаступником якого є позивач та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, на підставі заяви (оферту) №200228646 на укладення договору про надання та використання платіжної картки, відповідно до умов якого відповідачу [PERSON] було випущено на його ім?я платіжну картку, відкрито поточний рахунок та встановлено ліміт, в межах якого позичальник має право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту, а відповідач зобов?язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору. Відповідно до паспорту споживчого кредиту, який було підписано відповідачем, позичальнику надається кредит строком на 11 місяців на суму 100000,00 грн., який може бути збільшений згідно з Умовами надання та обслуговування платіжних карток, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,0 % річних. Банк свої зобов?язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме перерахував грошові кошти в обсязі та у строк визначені умовами кредитного договору. 25 липня 2024р. між первісним кредитором - АТ «Банк Форвард» та позивачем було укладено договір № GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором. З огляду на те, що відповідач не виконує зобов`язання за кредитним договором і має прострочену заборгованість у розмірі 17699,84 грн., позивач вимушений був звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 травня 2025р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. До судового засідання, сторона позивача клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові та сторона не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судовому засідання заявлені позовні вимоги визнав, зазначав, що за своїм матеріальним становищем не в змозі сплатити суму заборгованості разовим платежем, а тому буде клопотати перед судом про розстрочку. Суд, заслухавши пояснення відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 07 листопада 2019р. між АТ «Банк Форвард», правонаступником якого є позивач та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, на підставі заяви (оферту) №200228646 на укладення договору про надання та використання платіжної картки, відповідно до умов якого відповідачу [PERSON] було випущено на його ім?я платіжну картку, відкрито поточний рахунок та встановлено ліміт, в межах якого позичальник має право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору. Відповідно до паспорту споживчого кредиту, який було підписано відповідачем, позичальнику надається кредит строком на 11 місяців на суму 100000,00 грн., який може бути збільшений згідно з Умовами надання та обслуговування платіжних карток, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,0 % річних. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що не заперечував відповідач в судовому засіданні. 25 липня 2024р. між первісним кредитором - АТ «Банк Форвард» та позивачем було укладено договір № GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, станом на час укладення договору відступлення прав вимоги № GL1N426202/1 від 25 липня 2024р., заборгованість відповідача за кредитним договором становить 17699,84 грн., з яких сума боргу за кредитом (тілом кредиту) - 12395,33 грн.; сума заборгованості за відсотками за користування кредитом - 5304,51 грн. Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями ст. 1049 згаданого Кодексу визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 цього Кодексу, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Судом не встановлено належного виконання умов кредитного договору відповідачем та на спростування розміру заборгованості за кредитним договором належних доказів суду не надано. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що відповідачем визнаються заявлені позовні вимоги, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, а отже заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків судового збору - 1211,2 грн., та підлягає поверненню позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, шляхом зобов`язання Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві повернути останньому - 1211,2 грн., згідно платіжної інструкції № 6977 від 11 квітня 2025р.

Outcome: approved