Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

15 травня 2025 року до Хорошівського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява [PERSON] (далі Позивач) до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення аліментів на утримання їхньої неповнолітньої доньки. В обґрунтування позову Позивач зазначає, що 20 вересня 2019 року сторони зареєстрували шлюб, від якого мають спільну дитину дочку [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом із матір`ю. Відповідач є батьком дитини, однак не надає матеріальної допомоги на її утримання, а згоди щодо розміру та сплати аліментів між сторонами не досягнуто. При цьому Відповідач звернувся до суду із заявою про розірвання шлюбу. Позивач вказує, що самостійно не може забезпечити дитині належний рівень життя. Відповідач є працездатною особою, інших дітей чи непрацездатних членів сім`ї на утриманні не має. На підставі викладеного, Позивач просить стягнути з Відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Хорошівського районного суду Житомирської області від 21 травня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу було встановлено строк у 15 днів з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подав, про причини неподання суд не повідомив. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивач у позовній заяві просила розглядати справу за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони у справі, [PERSON] та [PERSON] , 20 вересня 2019 року уклали шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Іршанської селищної ради Хорошівського району Житомирської області, актовий запис № 21. Це підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно з положеннями ст. 141 Сімейного кодексу України (далі СК України), мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття закріплений у ст. 180 СК України. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального і духовного розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім`ї; інші обставини, що мають істотне значення. У позовній заяві зазначено, що Відповідач є особою працездатного віку та не має на утриманні інших дітей чи непрацездатних родичів. Доказів, що спростовували б ці твердження, Відповідачем суду не надано. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що Відповідач не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини, є працездатним, доказів про наявність у нього інших утриманців чи поганий стан здоров`я суду не надано, а також виходячи з найкращих інтересів дитини, суд вважає, що визначений Позивачем розмір аліментів в 1/4 частині від усіх видів заробітку (доходу) Відповідача є обґрунтованим, відповідає потребам дитини та не порушить прав Відповідача. Цей розмір відповідає вимогам закону та є необхідним для забезпечення дитині належного рівня життя. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява надійшла до суду 15 травня 2025 року, отже, аліменти підлягають стягненню саме з цієї дати. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», Позивач у справах про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір, від сплати якого Позивач був звільнений, стягується з Відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved