Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

Описова частина Короткий зміст вимог У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (далі ТОВ «Факторинг Партнерс») звернулось до суду із позовом до [PERSON] про\~стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір № 5172501. Згідно п. 1.1. договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти в сумі 10\~000,00\~грн, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом: 2 550,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,7 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Відповідно до п. 6.3. договору приймаючи пропозицію кредитодавця про укладення цього договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами договору в цілому та підтверджує, що вона ознайомлена, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та правил надання фінансових кредитів кредитодавцем, що розміщені на сайті кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно п. 6.4. договору укладення кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. 24.07.2024 було укладено договір факторингу № 24-07/2024 відповідно до якого ТОВ\~«Мілоан» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 5172501. Станом на сьогоднішній день строк повернення грошових коштів наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування кредитом не сплачує. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором № 5172501 від 24.12.2021 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 30 353,82 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 9 215,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 19\~238,82 грн; заборгованість за комісіями 1 900,00 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за вищевказаним договором у розмірі 30 353,82 грн, та понесені позивачем судові витрати, які складається з судового збору та витрат на правову допомогу в сумі 13 000,00 грн. Рух справи 29 квітня 2025 року у порядку автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано на розгляд судді Олійнику К. І. 13 травня 2025 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області\~ відкрито справу прийнято до розгляду та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Аргументи, доводи, клопотання учасників справи ТОВ «Факторинг Партнерс» у самій позовній заяві, просило провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, за\~відсутності представника банку, зазначивши, що підтримує позовні вимоги та не заперечує відносно заочного розгляду справи. [PERSON] не скористався правом на подання до суду відзиву на позовну заяву, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, зокрема й через оголошення на веб-сайті суду. Поштова\~кореспонденція, яка направлялась на адресу відповідача, повернута до суду із відміткою поштової служби «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно ч. 1\~ст. 131 ЦПК України\~учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Повернення поштової кореспонденції з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», є належним повідомленням учасника справи (постанова Верховного Суду від 13 травня 2024\~року у справі № 755/4829/23). Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у\~цьому випадку суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від\~25\~квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постанови Верховного Суду від\~27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від\~21\~травня 2020\~року у\~справі № 10/249-10/19 та від 15 червня 2020 року у\~справі №\~24/260-23/52-б). Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки (постанова Верховного Суду від\~10\~травня 2023 року у справі № 755/17944/18). Суд виконав обов`язок щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце слухання справи та приймаючи до уваги практику Верховного Суду, щодо питання оповіщення учасника справи про розгляд справи, вважає, що відповідач у цій справі є таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження, у\~відповідності до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами. Суд, зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008\~року, «Олександр Шевченко проти України», №\~8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі\~ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04). У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст.\~247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом 24.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №5172501, шляхом подання відповідачем в особистому кабінеті на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» заявки на отримання кредиту. Вказані обставини також підтверджуються копією анкети-заяви (а.с.50). За змістом п.6.1, п.7.1 договору, договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ\~«Мілоан» та набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені - з моменту отримання кредиту. Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п.6.4 договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 договору). Відповідно до п.1.2 договору було визначено суму (загальний розмір) кредиту в розмірі 10\~000,00 грн. у валюті: Українські гривні. Кредит надавався строком на 15\~днів з 24 грудня 2021 року (п.1.3.). Згідно п.1.4 договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 08.01.2022. Згідно п.1.5.1. кредитного договору комісія за надання кредиту 1 900,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00% від суми кредиту одноразово. З гідно п.1.5.2. кредитного договору встановлено, що проценти за користування кредитом: 2 550,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п.1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. П.1.7 договору передбачено, що тип процентної ставки за цим Договором, фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2,.2.3 цього Договору. Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4. договору (пп.\~2.4.1). На виконання умов укладеного договору 24.12.2021 ТОВ «Мілоан» було перераховано через систему\~платежів LIQPAY відповідачу на її банківську картку [NUMBER] суму в розмірі 10\~000,00 грн (а.с.57). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 3517250, наданим ТОВ «Мілоан», заборгованість відповідача за вказаним договором станом на 09\~квітня 2025 року становить 30 353,82 грн, з яких: 9 215,00 грн тіло кредиту, 19\~238,82 грн проценти, 1\~900,00 грн комісія за надання кредиту (а.с.14). У відповідності до наявних в матеріалах справи реєстру боржників до договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024 р (а.с.27), платіжної інструкції №448090005 від 26.07.2024 року (а.с.25), акта приймання-передачі Реєстру боржників від 26.07.2024 року (а.с.26) ТОВ «Факторинг Партнерс»\~набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №5172501 на загальну суму 30353,82 грн. Таким чином, право грошової вимоги за кредитним договором № 5172501 позивач набув до відповідача 26.07.2024 року. Відповідачем не спростовано факту отримання ним кредиту у розмірі 10 000,00 грн. Жодних доказів на спростування факту отримання грошових коштів від ТОВ «Мілоан» за вищезазначеним кредитним договором суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Одночасно, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Встановлено, що кредитний договір № 5172501 від 24.12.2021 року укладений в\~електронній формі. З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач згідно укладеного кредитного договору № 5172501 від 24.12.2021 року отримав від ТОВ «Мілоан» кредит у розмірі 10\~000,00 грн. За таких обставин, суд приходить висновку, що позивач надав належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а\~також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем. За вказаних обставин, на переконання суду вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору в розмірі 9 215,00 грн є обґрунтованими та доведеними. Щодо нарахованих відсотків за користування кредитом Договором про споживчий кредит № 5172501 від 24.12.2021 року визначено, що відповідачу кредит надано строком до 08.01.2022 року, тобто строком на 15 днів. Пунктом 1.5.2 кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом: 2\~550,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Розмір відсотків згідно додатку №1 «Графік платежів» до цього договору встановлено в сумі 2 550,00 грн. Відповідно до п. 2.3.1.2 Договору про споживчий кредит позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п.1.6. Договору. За вказаних обставин, позивачем правомірно нараховані проценти у розмірі 19\~238,82 грн після закінчення строку дії договору, тобто після закінчення строку дії договору про споживчий кредит № 5172501 від 24.12.2021 р. Щодо позовних вимог про стягнення комісії Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі за №\~343/557/15-ц зроблено висновок: «Так, за змістом частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній станом на 08 травня 2007 року) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз вищезазначених норм дає підстави висновувати про те, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Частиною третьою вищезазначеної статті передбачено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Згідно із ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Отже, враховуючи принципи справедливості та добросовісності, на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі №\~524/5152/15\~(провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.» Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача комісії за договором № 5172501 від 24.12.2021 року. Висновки за результатами розгляду справи Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за Договором про споживчий кредит в розмірі 28 453,82 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 9 215,00 грн, заборгованість за відсотками становить 19\~238,82 грн. Розподіл судових витрат Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Факторинг Партнерс» (93,74%), то із [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 2 270,76 грн судового збору за подання позовної заяви до суду. Судом встановлено, що 02.09.2024 року між позивачем та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», укладено договір про надання правової допомоги № 02-07/2024. Предметом вказаного договору є зобов`язання надати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Відповідно до розділу 4 даного договору, сторони погодили порядок здійснення розрахунків, зокрема, вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги. Згідно з заявкою на надання юридичної допомоги № 146 від 01.03.2025 (а.с.47) та витяг з акту №7 про надання юридичної допомоги від 31.03.2025 (а.с.48) сторони погодили надання правових послуг по стягненню заборгованості з [PERSON] на загальну суму 13 000 грн, зокрема: надання усної консультації з вивченням документів 2 години вартістю 4 000 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 3 години вартістю 9 000 грн. Позивач просив відшкодувати витрати на правничу допомогу. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1, 2 ст. 137 ЦПК України\~визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Нормами ч. 3 цієї статті Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача було надано копію договору № 02-07/2024 від 02.07.2024 року про надання правової допомоги, укладеного між ТОВ «Факторинг Партнерс» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс»; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс»; заявку на надання юридичної допомоги № 146 від 01.03.2025 року; копію витягу з акту № 7 про надання правничої допомоги від 31.03.2025 року, відповідно до якого на складання позовної заяви затрачено 3 години, вартість послуги 9000,00 грн, надання усної консультації з вивчення документів - 2 години, вартість послуг 4 000,00 грн. Всього витрати на професійну правову допомогу складають 13 000,00 грн (а.с.42-43,47,48). Оцінка судом вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цій справі Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт (постанова Верховного Суду від 13 березня 2025 року по справі № 275/150/22). Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. Враховуючи на відсутність клопотання відповідача щодо зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, а суд,

Outcome: partial