Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

22 січня 2025 року позивач звернувся з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи - Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В своїй позовній заяві позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, який вчинено 29 листопада 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною зареєстровано в реєстрі за № 2078, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що 30.05.2006 між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № К2К4GК00260009. Відповідно до п.1.1 кредитного договору, відповідачем надано позивачу кредитні кошти в іноземній валюті на купівлю житла в сумі 54655,00 доларів США та 7996,71 доларів США на сплату страхових платежів під 1,00 % відсоток на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, із кінцевим строком повернення до 27.05.2021 включно. 30.05.2006 в забезпечення виконання зобов`язань позивача за кредитним договором № К2К4GК00260009, між позивачем та відповідачем укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горобець П.А., згідно якого позивачем передано в іпотеку відповідачу нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, яка знаходиться в [ADDRESS] . Також, в забезпечення виконання зобов`язань позивача за кредитним договором № К2К4GК00260009 було укладено договори поруки: № К2К4GК00260009/1 від 30.05.2006 з [PERSON] , № К2К4GК00260009/2 від 30.05.2006 з [PERSON] та № К2К4GК00260009/3 від 30.05.2006 з [PERSON] . Вказує, що 04.12.2012 Шевченківським районним судом міста Києва прийнято заочне рішення, яким позов відповідача задоволено частково та звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 30 травня 2006 року, а саме квартиру загальною площею 42,20 кв. м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . В подальшому, за апеляційною скаргою позивача, 26.11.2014 Апеляційний суд міста Києва за результатами перегляду заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2012 року змінив рішення суду першої інстанції: зменшено суму заборгованості за кредитним договором від 30 травня 2006 року № К2К4GК00260009, що укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , з 508 468,46 грн до 300 355,50 грн, яка підлягає стягненню з [PERSON] за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки. Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2012 року в частині виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] , скасовано. У задоволенні позовної вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про виселення відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін, а саме: звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 30 травня 2006 року: квартиру загальною площею 42,20 кв. м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу; встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки - квартиру загальною площею 42,20 кв. м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] 11.10.2022 Голосіївським районним судом міста Києва прийнято рішення яким у задоволенні позовних вимог відповідача до позивача відмовлено. Зустрічний позов поручителів про визнання поруки припиненими задоволено. 12.09.2023 постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2022 року в частині відмови в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк про стягнення заборгованості скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги банку задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 30 травня 2006 року, яка станом на 06 липня 2012 року становить 37 591,43 дол. США, з якої 30 930,85 дол. США - кредит, 5 120,84 дол. США - проценти, 1 539,74 дол. США - пеня, а також витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в сумі 25 204,74 грн. В іншій частині позовних вимог про стягнення заборгованості відмовлено. 11.09.2024 Верховним судом у складі колегії суддів Першої судової палаті Касаційного цивільного суду було прийнято постанову, якою вирішено стягнути з [PERSON] користь Акціонерного товариства комерційного банку АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 30 травня 2006 року, яка станом на 06 липня 2012 року становить 37 591,43 дол. США, з якої 30 930,85 дол. США кредит, 5120,84 дол. США - проценти, 1 539,74 дол. США - пеня. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 30 травня 2006 року, яка станом на 06 липня 2012 року становить 37 591,43 дол. США, з якої 30930,85 дол. США - кредит, 5 120,84 дол. США - проценти, 1 539,74 дол. США - пеня. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 30 травня 2006 року, яка станом на 06 липня 2012 року становить 37 591,43 дол. США, з якої 30 930,85 дол. США - кредит, 5 120,84 дол. США - проценти, 1 539,74 дол. США - пеня. Також, вирішено постанову Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року в частині вирішення позовних вимог до [PERSON] залишити без змін. Вказує, що поручителем [PERSON] було погашено заборгованість відповідно до рішення суду в сумі 37 591,43 доларів США, тобто в повному обсязі та станом на 24.10.2024 заборгованість за укладеним кредитним договором № К2К4GК00260009 відсутня. Крім того, станом на 16.10.2024 заборгованості зі сплати судового збору [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» відсутня, оскільки сплачена в повному обсязі. 23.09.2021 головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мороз Л.Є. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] за виконавчим написом, який вчинено Приватним нотаріусом Бондар І.М. за заявою АТ КБ «ПриватБанк» та яким звернуто стягнення на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] в рахунок погашення заборгованості в сумі 125 977, 64 (сто двадцять п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят сім доларів США та 64 центи), які складаються з: заборгованість за кредитом - 31 374,50 доларів США; заборгованість за відсотками - 33 111,02 доларів США; пеня - 61 492,12 доларів США; витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 3 500,00 грн, а всього, з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, заборгованість становить 3 528 923,66 грн (три мільйони п`ятсот двадцять вісім тисяч дев`ятсот двадцять три грн 66 коп). Позивач вважає, що виконавчий напис, який вчинено 29.11.2018 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за заявою АТ КБ «Приват Банк» таким, що вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами та з порушенням норм Закону України «Про нотаріат» і як наслідок, відкрито неправомірне виконавче провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки, належний позивачу на праві власності. З огляду на викладене, позивач просить задовольнити позов. 22 січня 2025 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.01.2025 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 06 лютого 2025 року до суду представником відповідача було подано відзив на позовну заяву в якому заперечує проти позовних вимог та просить відмовити в задоволення позовної заяви. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи (ст. 279 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 30.05.2006 між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № К2К4GК00260009. Відповідно до п.1.1 кредитного договору, відповідачем надано позивачу кредитні кошти в іноземній валюті на купівлю житла в сумі 54655,00 доларів США та 7996,71 доларів США на сплату страхових платежів під 1,00 % відсоток на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, із кінцевим строком повернення до 27.05.2021 включно. 30.05.2006 в забезпечення виконання зобов`язань позивача за кредитним договором № К2К4GК00260009, між позивачем та відповідачем укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горобець П.А., згідно якого позивачем передано в іпотеку відповідачу нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, яка знаходиться в [ADDRESS] . Також, в забезпечення виконання зобов`язань позивача за кредитним договором № К2К4GК00260009 було укладено договори поруки: № К2К4GК00260009/1 від 30.05.2006 з [PERSON] , № К2К4GК00260009/2 від 30.05.2006 з [PERSON] та № К2К4GК00260009/3 від 30.05.2006 з [PERSON] . Вказує, що 04.12.2012 Шевченківським районним судом міста Києва прийнято заочне рішення, яким позов відповідача задоволено частково та звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 30 травня 2006 року, а саме квартиру загальною площею 42,20 кв. м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] 26.11.2014 Апеляційний суд міста Києва за результатами перегляду заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2012 року змінив рішення суду першої інстанції: зменшено суму заборгованості за кредитним договором від 30 травня 2006 року № К2К4GК00260009, що укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , з 508 468,46 грн до 300 355,50 грн, яка підлягає стягненню з [PERSON] за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки. Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2012 року в частині виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] , скасовано. У задоволенні позовної вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про виселення відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін, а саме: звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 30 травня 2006 року: квартиру загальною площею 42,20 кв. м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу; встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки - квартиру загальною площею 42,20 кв. м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] 11.10.2022 Голосіївським районним судом міста Києва прийнято рішення яким у задоволенні позовних вимог відповідача до позивача відмовлено. Зустрічний позов поручителів про визнання поруки припиненими задоволено. 12.09.2023 постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2022 року в частині відмови в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк про стягнення заборгованості скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги банку задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 30 травня 2006 року, яка станом на 06 липня 2012 року становить 37 591,43 дол. США, з якої 30 930,85 дол. США - кредит, 5 120,84 дол. США - проценти, 1 539,74 дол. США - пеня, а також витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в сумі 25 204,74 грн. В іншій частині позовних вимог про стягнення заборгованості відмовлено. 11.09.2024 Верховним судом у складі колегії суддів Першої судової палаті Касаційного цивільного суду було прийнято постанову, якою вирішено стягнути з [PERSON] користь Акціонерного товариства комерційного банку АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 30 травня 2006 року, яка станом на 06 липня 2012 року становить 37 591,43 дол. США, з якої 30 930,85 дол. США кредит, 5120,84 дол. США - проценти, 1 539,74 дол. США - пеня. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 30 травня 2006 року, яка станом на 06 липня 2012 року становить 37 591,43 дол. США, з якої 30930,85 дол. США - кредит, 5 120,84 дол. США - проценти, 1 539,74 дол. США - пеня. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 30 травня 2006 року, яка станом на 06 липня 2012 року становить 37 591,43 дол. США, з якої 30 930,85 дол. США - кредит, 5 120,84 дол. США - проценти, 1 539,74 дол. США - пеня. Також, вирішено постанову Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року в частині вирішення позовних вимог до [PERSON] залишити без змін. Як вбачається з матеріалів справи, 29.11.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис № 2078 яким звернуто стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, пропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» шляхом перерахування коштів у розмірі: заборгованість за кредитом - 31 374,50 доларів США; заборгованість за відсотками - 33 111,02 доларів США; пеня - 61 492,12 доларів США; витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 3 500,00 грн, а всього, з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, заборгованість становить 3 528 923,66 грн (три мільйони п`ятсот двадцять вісім тисяч дев`ятсот двадцять три грн 66 коп). Строк, за який провадиться стягнення, - дванадцять років чотири місяці дванадцять днів, а саме з 30.05.2006 по 12.10.2018. 23.09.2021 головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мороз Л.Є. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] за виконавчим написом, який вчинено Приватним нотаріусом Бондар І.М. за заявою АТ КБ «ПриватБанк». Крім того, поручителем [PERSON] було погашено заборгованість відповідно до рішення суду в сумі 37 591,43 доларів США, тобто в повному обсязі та станом на 24.10.2024 заборгованість за укладеним кредитним договором № К2К4GК00260009 відсутня. Також, станом на 16.10.2024 заборгованості зі сплати судового збору [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» відсутня, оскільки сплачена в повному обсязі. Вважаючи виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки існує спір щодо заборгованості за кредитом, позивач звернувся до суду з вказаним позовом з наміром захистити своє порушене цивільне право. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Згідно зі статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п.п.1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Згідно з пп.1.1 п.1 гл.16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Пленум Вищого адміністративного суду України у п. 10.2 Постанови від 20 травня 2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» роз`яснив, що визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Отже, при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не враховано тієї обставини, що норми, які визначають перелік документів, що підтверджують безспірність заборгованості по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів, не були чинними на час вчинення спірного виконавчого напису. Тобто, на сьогоднішній день редакція переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Договір був підписаний у простій письмовій формі - нотаріально не посвідченим, що стверджується позивачем, а тому поданий стягувачем для вчинення виконавчого напису договір не відповідав вимогам переліку. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 та постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 172/1652/18. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду справи №916/3006/17 у постанові від 02 липня 2019 року, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У спорі, який виник, заборгованість є спірною, оскільки позивач її не визнає шляхом визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. У постанові Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справ №361/1488/19 зазначено про те, що безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи усі вищевикладені обставини, норми матеріального права та висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, порушене право [PERSON] підлягає захисту шляхом визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. При цьому, суд звертає увагу, що обставини наявності або відсутності заборгованості позивачки перед відповідачем за кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях(ст. 81 ЦПК України). З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн (за подання позовної заяви).

Outcome: approved