Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою та просить суд визнати свою тітку [PERSON] , [INFO] недієздатною, призначивши його опікуном над нею, посилаючись на психічний розлад здоров`я [PERSON] внаслідок чого вона постійно потребує догляду та не може самостійно себе обслуговувати. В обґрунтування вимог заявником зазначено, що він є рідним племінником [PERSON] , чоловік якої помер у 2021 році. Її сестра, мати заявника, перебуває у розлученні зі своїм чоловіком, інших рідних вони не мають, він практично є єдиним чоловіком у трьох родинах (у родині його матері, його тітки та його сім`ї). Власна родина у складі дружини та двох дітей не заперечує щодо того, що значну частину свого часу він витрачає на піклування та життєдіяльність [PERSON] , яка має обмеження до самообслуговування, орієнтації в часі, спілкування в соціумі, до контролю за своєю поведінкою, догляду за собою у фізичному стані. Тому оскільки він має можливість дбати про [PERSON] , створювати необхідні побутові умови, забезпечувати її доглядом та лікуванням, просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою суду від 17 вересня 2024 року відкрито провадження по справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку окремого провадження. Ухвалою суду від 06 листопада 2024 року за клопотанням заявника призначено у справі амбулаторну судово-психіатричну експертизу, виконання якої доручено експертам комісії амбулаторних судово-психіатричних експертиз Дніпровської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 24 лютого 2025 року поновлено провадження у справі для вирішення клопотання заявника. Ухвалою суду від 12 березня 2025 року за клопотанням заявника постановлено експертам комісії амбулаторних судово-психіатричних експертиз Дніпровської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» залишити ухвалу суду від 06 листопада 2024 року у справі № 214/7094/24 про призначення експертизи без виконання. Доручено призначену ухвалою суду від 06 листопада 2024 року амбулаторну судово-психіатричну експертизу у справі експертам комісії амбулаторних судово-психіатричних експертиз Кропивницької філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 24 червня 2025 року поновлено провадження у справі. У судовому засіданні заявник [PERSON] на заявлених вимогах наполягав з підстав, викладених у тексті заяви. Представник особи, відносно якої вирішується справа про визнання її недієздатним [PERSON] - адвокат Сілкіна М.В. заперечень проти вимог заявника не має. Представник заінтересованої особи Виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради, як орган опіки та піклування, в судове засідання не з`явився. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Стосовно визнання особи недієздатною. Відповідно до статті 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона в наслідок хронічного, стійкого психічного розладу не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У постанові Верховного Суду від 17 травня 2021 року у справі № 636/398/19 зазначено, що за положеннями частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39 ЦК України передбачено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Стаття 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначає презумпцію психічного здоров`я. Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 216 від 30 травня 2025 первинної амбулаторної судово-психіатричної експертизи Кропивницької філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» відносно [PERSON] , [INFO] , остання страждає на стійке хронічне психічне захворювання у формі судинної деменції, не здатна усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними (а.с. 122-124 - висновок). Частинами 6-7 статті 300 ЦПК України передбачено, що строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Приймаючи до уваги зазначене та враховуючи, що [PERSON] в силу стану свого здоров`я, а саме наявності стійкого психічного розладу, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує сторонньої опіки та догляду, суд приходить до висновку про те, що є всі підстави для визнання її недієздатною. Стосовно призначення опікуна над недієздатним. Згідно з частиною третьою статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Важливою складовою сімейного життя є право жити разом, щоб сімейні стосунки могли нормально розвиватись, а члени сім`ї могли спілкуватись одне з одним. Поняття сімейного життя є автономним. Відповідь на питання, існує чи ні сімейне життя, залежить переважно від факту реального існування у дійсності тісних особистих зв`язків та стосунків. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України). Сімейний кодекс України регулює зокрема сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини, між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком, між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому. Водночас, Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між двоюрідними братами та сестрами, тіткою, дядьком та племінницею, племінником і між іншими родичами за походженням (стаття 2 СК України). Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Кодекс законів про працю України передбачає, що близькими родичами чи свояками є батьки, подружжя, брати, сестри, діти, а також батьки, брати, сестри і діти подружжя(стаття 25-1 КЗпП України). Положеннями статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що близькі особи - це члени сім`ї суб`єкта, зазначеного у частині першій статті 3 цього Закону, а також чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний та двоюрідний брати, рідна та двоюрідна сестри, рідний брат та сестра дружини (чоловіка), племінник, племінниця, рідний дядько, рідна тітка, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, батько та мати дружини (чоловіка) сина (дочки), усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням зазначеного суб`єкта. До вказаних висновків також дійшов Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2024 року у справі № 372/3474/21 (провадження № 61-16349св23). Згідно письмових матеріалів справи, заявник [PERSON] є племінником [PERSON] , [INFO] (а.с. 13-14, 22-24 - копії свідоцтв). Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Частиною першою статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України). Системно проаналізувавши зміст частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України можливо дійти висновку, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21), від 28 лютого 2024 року у справі №372/3474/21 (провадження № 61-16349св23), від 27 листопада 2024 року у справі № 341/1526/23 (провадження № 61-6358св24),від 04 грудня 2024 року у справі № 634/1126/23 (провадження № 61-9837св24). Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Положеннями статті 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88. Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20). При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні стосунки між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Подібні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88. З аналізу положень частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України, можливо дійти висновку, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17. Відповідно до подання опікунської ради виконкому районної у місті ради з питань захисту прав недієздатних або обмежено дієздатних громадян про можливість призначення Михлика Ігоря Михайловича опікуном над [PERSON] , затвердженого рішенням виконкому Саксаганської районної у місті ради від 19 вересня 2024 року № 688, опікунська рада вважає за можливе призначити [PERSON] , 1979 року народження, опікуном над тіткою [PERSON] , 1953 року народження, у разі визнання останньої недієздатною особою (а.с. 53). У подання органом опіки та піклування досліджено надані заявником документи: акт з фактичного місця проживання, медичні документи [PERSON] , характеризуючи відомості [PERSON] (характеристика з місця проживання, відомості про відсутність судимості, тощо). Разом з тим, подання органу опіки та піклування не містить належної мотивації призначення саме [PERSON] опікуном над недієздатною [PERSON] , зважаючи на відсутність відомостей про інших родичів [PERSON] як осіб, які можуть бути опікунами, суд не же не може ґрунтувати свої доводи на припущеннях. Указані обставини не досліджувались органом опіки та піклування при призначені [PERSON] опікуном [PERSON] , як і не досліджувались обставини можливості здійснення ним повноважень опікуна у зв`язку із зайнятістю на роботі, наявності сім`ї [PERSON] (дружини, дітей), що проживають окремо від [PERSON] . Водночас, при внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка. Саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому питанні, та належним чином мотивувати своє подання про можливість призначення особи опікуном та, перш за все, необхідність такого. Дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, встановивши, що [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами дійсність його намірів щодо забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів [PERSON] , дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для призначення [PERSON] опікуном недієздатної тітки. Ураховуючи вимоги законодавця щодо обов`язку встановлення опіки над недієздатною особою у разі визнання її недієздатною, обов`язки опікуна над недієздатним тимчасово покладаються на орган опіки і піклування за місцем проживання (перебування) недієздатного, до вирішення питання про призначення опікуна в порядку визначеному законом, зі встановленням дворічного строку дії такого рішення. Указане узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом в постанові від 28 травня 2025 року у справі № 641/7190/23 (провадження № 61-16711 св 24), які відповідно до статті 263 ЦПК України враховуються судом при ухваленні цього рішення. Відповідно до частини 2 статті 299 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною, відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved