Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

У квітні 2025 року позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». В обґрунтування позову вказано, що з 20.10.2015 позивач з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Сторони втратили почуття любові й поваги один до одного, не підтримують шлюбних відносин, у кожного окреме господарство та різні бюджети. У подружжя відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння, наявні різні погляди на життя. Продовження подружнього життя неможливе та недоцільне, оскільки суперечитиме особистим інтересам позивача й відповідача. 05.05.2025 ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи у відкритому судовому засіданні 29.05.2025. 16.06.2025 позивач через свого представника звернулась до суду із заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про розгляд справи повідомлявся за адресою зареєстрованого місця проживання, з відзивом (запереченням) на позов до суду не звертався, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести по справі заочний розгляд. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 20.10.2015 [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1673, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного проживання сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що вбачається з наявної у справі копії свідоцтва про народження останньої серії [NUMBER] , актовий запис № 1589. При вирішенні справи, суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу (СК) України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, а відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. У даній справі суд враховує, що позовна заява подана до суду у квітні 2025, в заяві від 16.05.2025 позивач позов підтримала, будь-яких інших заяв (клопотань) на час вирішення справи на адресу суду не надходило. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України).

Outcome: approved