Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

07.01.2025 року ТОВ «Українській Фінансові Операції» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 22.11.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір по надання кредиту 4160794. На умовах, встановлених договором, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: відповідно до п.1.2. тип кредиту кредит, сума кредиту складає 19000 грн. Згідно із п. 1.3 договору строк кредиту 360 днів: з 22.11.2023 року по 16.11.2024 року. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. договору ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто під час укладання договору. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало їй кредит в сумі 19000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану банком , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення». Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 26.07.2024 ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу №26/07/2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські Фінансові Операції» набуло право грошової вимоги до відповідача. У зв`язку з невиконанням зобов`язання відповідачем утворилася заборгованість в розмірі 155900,00 грн. з яких: тіло кредиту 19000,00 грн., заборгованість за процентами нарахованих первісним кредитором 93960,00 грн. та нарахованих процентів ТОВ «Українські Фінансові Операції» в розмірі 42940,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати судовий збір та витрати з правничої допомоги. 08.01.2025 року ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави Шаповал Т.В. відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 03.02.2025 року адвокатом Зачепіло З.Я., яка діє від імені [PERSON] , подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що сторона відповідача позовні вимоги не визнає та просить відмовити повністю. 17.02.2025 року ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави Шаповал Т.В. витребувано докази, що перебувають в володінні АТ «Універсал Банк». 27.02.2025 року на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано на розгляд судді Турченко Т.В. Ухвалою від 28.02.2025 року дану справу прийнято до провадження та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 05.03.2025 року АТ «Універсал Банк» надано суду затребувану інформацію. 07.07.2025 року адвокатом Зачепіло З.Я., яка діє від імені [PERSON] , подано до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, з яких вбачається, що сторона відповідача позовні вимоги не визнає та просить відмовити повністю. У судове засідання представник позивача не з`явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, та зазначив, що свої вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] та її представник Зачепіло З.Я. у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Виходячи з наведеного, а також з положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд доходить висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності учасників справи, на підставі наявних матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до частини третьої статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 6 статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію», передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банка бо інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (Закон України «Про споживче кредитування»). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що 22.11.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 4160794, відповідно до умов якого останній надано грошові кошти в розмірі 19000 грн., строк кредитування 360 днів, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами 2 % в день. 26.07.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу № 26/07/2024, згідно якому останнє товариство набула право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 4160794 від 22.11.2023 року, що був укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем. У відповідача перед позивачем утворилася заборгованість за кредитом (тіло) в 19000, 00 грн., що відповідачем не заперечується. Водночас щодо позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами, які нараховані первісним кредитором в розмірі 93960,00 грн. та позивачем в розмірі 42940, 00 грн., то суд виходить з такого. Статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено порядок розрахунку реальної річної та денної процентної ставки, а також склад загальних витрат за кредитом для забезпечення прозорості умов кредитування. Як вбачається з матеріалів справи позивач у своїх розрахунках фактично виходить із щоденного нарахування процентів за користування кредитом у розмірі 2 % на день (стандартна ставка) або 1,4 % на день (з урахуванням знижки), що призводить до надмірно завищеної суми процентів 93 960 грн. за короткий період користування кредитом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», розрахунок реальної річної та денної процентної ставки має здійснюватися з урахуванням усіх загальних витрат за кредитом для споживача (проценти, комісії, інші платежі третім особам), а денна процентна ставка не може перевищувати 1 %. Крім того, формула для розрахунку денної процентної ставки є чітко визначеною законом: ЛПС = ГЗВСК / ЗРЮ / 1 х 100 %, де ЗВСК загальні витрати за споживчим кредитом, ЗРК загальний розмір кредиту, а 1 строк кредитування у днях. У даному випадку, за кредитом у сумі 19 000 грн. і строком кредитування 246 днів (з 22.11.2023 року по 26.07.2024 рік), денна процентна ставка мала б розраховуватися виходячи з обмеження не більше 1 % на день. Тобто максимальна сума процентів, яку міг би правомірно \~ \~ \~ \~ нарахувати позивач за цей період, становить: 19 000 грн. х 1 % х 246 днів = 19 000 * 0.01 * 246 = 46 740 грн. Отже, сума процентів за договором, нарахована позивачем (93 960 грн.), майже у два рази перевищує максимально допустиму суму, яка може бути нарахована відповідно до вимог закону. Отже, навіть за найвищим можливим розрахунком за ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідач мав би сплатити не більше ніж 19 000 грн. тіла кредиту + 46 740 грн. процентів, тобто загалом 65 740 грн., що суттєво менше від заявлених позивачем 155 900 грн. За таких обставин, суд доходить висновку, що позов ТОВ «Українські фінансові операції» слід задовольнити частково, та стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитом (тіло) в розмірі 19000,00 гривень, та відсотки 46740,00 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦК). Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн., то суд зазначає наступне. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Частиною 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. На підтвердження понесених витрат позивачем надані наступні докази: копія договору про надання юридичних послуг № 01/08/2024-А, укладеного 01.08.2024 між ТОВ «Українські фінансові операції» та адвокатом Дідух Євгеном Олександровичем, акт прийому-передачі наданих послуг. Виходячи з діючого цивільного процесуального законодавства звернення за професійною правничою допомогою є абсолютним правом сторони у справі, яке не може бути обмежено. Водночас з огляду на заперечення відповідача суд повинен перевірити понесені стороною витрати на професійну правничу допомогу. Так, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах №810/3806/18 від 17.09.2019, № 320/11366/20 від 13.05.2022. З урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача та стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000, 00 грн. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що позовні вимоги судом задоволені частково, суд присуджує позивачу з урахуванням частково задоволених позовних вимог, з відповідача судовий збір у розмірі 1021,28 грн.

Outcome: partial