Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-03 00:00:00

14 травня 2025 року в суд надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Служби у справах дітей Новодністровської міської ради про стягнення аліментів та зміну місця проживання дитини, яка здана до відправки через поштове відділення 09 травня\~ 2025 року. В позовній заяві вказує, що з 07 серпня 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду від 04.09.2018р. Під час перебування у шлюбі у сторін по справі народився син [PERSON] , [INFO] , якого після розірвання шлюбу було залишено проживати з матір`ю. В обґрунтування позову зазначає, що на даний час син сторін проживає із ним, перебуває на його повному матеріальному забезпеченні та одноособовому догляді і вихованні, оскільки [PERSON] з березня 2022 року змінила місце свого постійного проживання, обов`язки з догляду, виховання та матеріального забезпечення дитини не виконує. Враховуючи, що [PERSON] залишився проживати із ним у м.Коломиї, Івано-Франківської області в квартирі, яка належить позивачу на праві власності та у якій облаштований побут дитини, а також зважаючи на особисту прихильність дитини до батька, місце навчання та проведення дозвілля сина, просить суд змінити місце проживання [PERSON] на місце проживання батька, який самостійно виховує та утримує дитину. Окрім того, оскільки [PERSON] добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина, хоча працевлаштувалася за новим місцем проживання та відповідно має можливість фінансово допомагати сину, просить стягувати з останньої аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня звернення до суду. Ухвалою суду від 19.05.2025р. відкрито загальне позовне провадження у справі; відмовлено у залучені до участі у справі Служби у справах дітей Новодністровської міської ради як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача; залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Орган опіки та піклування при Управлінні соціальної політики Коломийської міської ради Івано-Франківської області; надано учасникам справи строк для подачі заяв по суті справи; зобов`язано орган опіки і піклування надати письмовий висновок щодо розв`язання спору; призначено підготовче засідання на 05 червня 2025 року о 10 год. 00 хв., яке відкладено у зв`язку із ненадходженням письмового висновку на 20 червня 2025 року о 10 год. 00 хв. 20 червня 2025 року на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору. Вчинивши всі необхідні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, ухвалою суду від 20.06.2025р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 04 липня 2025 року о 10 год. 00 хв. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи за адресою, яку вказала у позовній заяві як зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] . При цьому, в суд повернувся поштовий конверт у зв`язку із\~ відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с. 78-79). Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Таким чином, враховуючи відсутність повідомлень від позивача щодо зміни місця його проживання та надіслання судової повістки на раніше вказану ним адресу зареєстрованого місця проживання, що також підтверджується відповіддю №1384155 від 16.05.2025р. з Єдиного державного демографічного реєстру щодо адреси реєстрації (а.с. 40), [PERSON] вважається таким, що повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи. При цьому, 20 червня 2025 року на електронну адресу суду надійшла заява від позивача [PERSON] про розгляд справи без його участі, просить позов задоволити повністю (а.с. 64). Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 70), в судове засідання не з`явилася; жодних заяв чи клопотань до судового засідання не подала; правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Представник третьої особи Органу опіки та піклування при Управлінні соціальної політики Коломийської міської ради Івано-Франківської області, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 69), в судове засідання не з`явився, жодних заяв чи клопотань до судового засідання не подав; правом на подання письмових пояснень не скористався. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на вищенаведене, беручи до уваги положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, суд прийшов до висновку про проведення судового засідання за відсутності учасників справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що з 07 серпня 2015 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.09.2018р. по справі № 346/2789/18, яке набрало законної сили 05 жовтня 2018 року (а.с. 18-19). Під час перебування у зареєстрованому шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 22 березня 2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї Коломийського міськрайонного управління юстиції у Івано-Франківської області (а.с. 12). За рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.09.2018р. по справі № 346/2789/18, яке набрало законної сили 05 жовтня 2018 року (а.с. 18-19), після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] їхню малолітню дитину [PERSON] залишено на проживання при матері [PERSON] (а.с. 18-19). Проте, на даний час позивач [PERSON] та син сторін [PERSON] \~ проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 15.04.2025р., складеним комісією у складі голови ОСББ «Гардинник» Дубовицької І.Я. та двох членів комісії сусідів по квартирі [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] (а.с. 22). Вище згадана квартира, в якій проживають батько та син, належить [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 17.07.2021р., витягом №65627183 від 17.07.2021р. про реєстрацію в Спадковому реєстрі видачі свідоцтва про право на спадщину, витягом №266282915 від 17.07.2021р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 23-25). Позивач [PERSON] зареєстрований підприємцем з червня 2010 року, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В03 №885184, виданим Виконавчим комітетом Коломийської міської ради (а.с. 26). Згідно з характеристикою на [PERSON] , 2015 року народження, виданою Коломийським ліцеєм №8, за підписом класного керівника [PERSON] , дитина сторін навчається у 3-В класі Коломийського ліцею №8, який відвідує регулярно. Батько [PERSON] приділяє належну увагу вихованню сина, цікавиться успіхами дитини, забезпечує усім необхідним та систематично відвідує батьківські збори. За місцем навчання [PERSON] характеризується як цілеспрямований, ініціативний, практичний, організований, життєрадісний та комунікабельний. У хлопчика схильність до вивчення точних наук, хороші успіхи\~ в навчанні; серед однокласників користується повагою та має багато друзів (а.с. 20).\~\~ Окрім того, син сторін регулярно відвідує групові заняття з плавання в басейні GRAFIT м. Коломия, на які дитину супроводжує та які оплачує батько [PERSON] , що підтверджується довідкою ФОП [PERSON] , та копіями платіжних квитанцій про оплату вартості занять, починаючи із лютого 2024 року (а.с. 21, 27-29). В підтвердження організації батьком [PERSON] для сина належних умов для проживання, навчання, розвитку та дозвілля суду надано платіжні інструкції/касові чеки про купівлю одягу та взуття, книг, канцелярських товарів, предметів необхідних для навчання та для відвідування\~ гуртка, а також речей для дозвілля і творчості дитини (а.с. 30-35). Мати хлопчина [PERSON] з березня 2022 року змінила місце проживання та на даний час фактично проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження сім`ї від 09.05.2025р. у складі депутата міської ради Мафтуляк Н.І. та сусідів по квартирі [ADDRESS] та [ADDRESS] [PERSON] і [PERSON] (а.с. 16); зареєстрованого місця проживання не має, що підтверджується відповіддю №1384132 від 16.05.2025р. з Єдиного державного демографічного реєстру щодо адреси реєстрації (а.с. 39). Окрім того, в підтвердження переїзду матері дитини до іншого населеного пункту на постійній основі суду надано довідку МПП «Крок» №64 від 08.05.2025р. про працевлаштування [PERSON] на посаду помічника касира з 13 квітня 2022 року по теперішній час. Згідно із Висновком від 04.06.2025р. практичного психолога-консультанта за результатами психологічного дослідження [PERSON] (а.с. 47-50), який було проведено на запит батька у період з 31 травня по 04 червня 2025 року щодо визначення психоемоційного стану дитини, встановлення ступеня прив`язаності до батьків, встановлено, що дитина орієнтована у просторі, часі та соціальному оточенні відповідно до вікових норм. Емоційно відкритий, доброзичливо налаштований, охоче вступає у контакт, відповідає на запитання усвідомлено, демонструє адекватний словниковий запас. Під час спілкування дитина виявила емоційну стабільність, проте зауважується деяка настороженість при згадуванні матері. Зі слів дитини, з березня 2022 року мати не підтримує з ним жодного контакту, не відвідує, не цікавиться його повсякденним життям, станом здоров`я чи навчальними успіхами. Натомість було виявлено стійку емоційну прив`язаність до батька. Дитина зазначає, що саме з батьком проводить більшість часу, отримує турботу, підтримку та відчуття безпеки. Важливо підкреслити, що дитина постійно проживає з батьком, що забезпечує їй відчуття стабільності, належної опіки та емоційного комфорту. Загальний емоційний фон дитини оцінено спеціалістом як позитивний, поведінка в межах вікової норми. Ознак психоемоційної дезадаптації не виявлено. Соціальні зв`язки (насамперед із батьком) є для дитини стабільними та важливими. Батько виступає основною фігурою прихильності та джерелом психологічної підтримки. На думку, психолога, [PERSON] демонструє задовільний рівень емоційного розвитку та соціальної адаптації. Виявлено чітко виражену емоційну прив`язаність до батька, з яким він постійно проживає та від якого отримує належну турботу, підтримку та відчуття безпеки. Контакт із матір`ю відсутній протягом тривалого часу, що призвело до втрати емоційного зв`язку із нею. На даний момент саме батько повністю виконує роль основного вихователя та джерела психологічної підтримки для дитини. За результатами проведення розмов із батьками дитини, вивчення документів щодо сімейного стану [PERSON] та проведеного обстеження умов проживання дитини у м.Коломиї орган опіки та піклування встановив, що разом із сином проживає батько у квартирі, в якій дитина має власну кімнату, де створені належні умови для сну, навчання та дозвілля; хлопчик навчається у Коломийському ліцеї №8. Натомість мати дитини з березня 2022 року проживає у місті Новодністровську, де працює; планує виїзд за межі України. Працівниками Служби у справах дітей Управління соціальної політики міської ради також проведено бесіду із малолітнім [PERSON] , в ході якої дитина повідомила, що має хороші взаємостосунки із батьком, а із матір`ю періодично бачиться. Виходячи із інтересів малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , Орган опіки та піклування при Управлінні соціальної політики Коломийської міської ради Івано-Франківської області надав висновок вважати за доцільне визначити місце проживання дитини із батьком. Вище загаданий висновок затверджений наказом Органу опіки та піклування при Управлінні соціальної політики Коломийської міської ради Івано-Франківської області № 20 о/п від 19.06.2025р. «Про затвердження висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини» (а.с. 71-74). Інформації про доходи сторін по справі суду отримати не вдалося, що підтверджується відповідями на запити № 1523364 та № 1523375 від 27.06.2025р. з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих само зайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2025 рік (а.с. 76-77). У ст. 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їхніх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р. (надалі Конвенція), зокрема, із аналізу ст. 3, 6 Конвенції вбачається, що при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися. При цьому, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини). Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції на держави-учасниці покладається обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У ч. 1 ст. 18 Конвенції серед іншого зазначено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21.05.2020р. у справі № 587/2134/17, від 01.03.2023р. у справі № 643/16285/20 та від 10.04.2024р. у справі № 484/1402/20. Відповідно до ч. 1-3 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно із ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160, ч. 1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема, наведені у постановах Верховного Суду від 14.02.2019р. у справі № 377/128/18,\~ від 23.09.2021р. у справі № 491/1292/16 та від 13.03.2024р. у справі № 753/17344/19: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки щодо дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і для дотримання такої рівноваги особливу увагу необхідно приділити найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07.12.2006р. у справі "Хант проти України", заява № 31111/04). Також у рішенні від 11.07.2017р. у справі "М.С. проти України", заява № 2091/13, ЄСПЛ зазначав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним . Аналогічно у постановах Верховного Суду від 30.10.2019р. у справі № 352/2324/17, від 16.06.2021р. у справі № 623/349/19 та від 21.07.2021р. у справі № 404/3499/17 зазначено, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім - права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. При цьому, Верховний Суд зазначає, що міжнародні та національні законодавчі акти не містять норм, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Згідно з ч. 1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. У постановах Верховного Суду від 21.07.2021р. у справі № 404/3499/17 та від 16.02.2025р. у справі № 465/6496/19 зазначено, що думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції. Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому, згідно з ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У даній справі судом встановлено, що з березня 2022 року малолітній син сторін фактично проживає із батьком у м. Коломия, Івано-Франківської області, де навчається та відвідує гуртки. Дитина має міцну емоційну прив`язаність із батьком, а також соціальні зв`язки за місцем проживання та навчання (друзі по школі і позашкільних гуртках). Батько дитини [PERSON] , якому на праві власності у м. Коломиї, Івано-Франківської області, належить квартира, забезпечив дитині постійне місце проживання, створив умови для гармонійного розвитку, проживання, навчання і виховання сина. Натомість під час розгляду справи судом не встановлено обставин, які б давала підстави для висновку, що визначення місця проживання [PERSON] із матір`ю буде мати більш позитивний вплив на нього, оскільки на даному етапі остання не зможе забезпечити гармонійний і спокійний розвиток дитини у стійкому та знайомому для нього середовищі. На думку суду, залишення дитини із матір`ю призведе до зміни усталених соціальних/родинних зв`язків та до порушення усталеного тривалого побуту, способу життя, навчання,\~ що не сприятиме позитивному психоемоційному стану дитини, може мати невиправдане та надмірне негативне психоемоційне навантаження на дитину з важкопрогнозованими негативними наслідками та суперечитиме її найкращим інтересам. Встановлені судом обставини справи узгоджуються із висновком органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком. Отже, на цьому етапі розвитку дитини визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком не порушить його права, а навпаки сприятиме забезпеченню його інтересів, адже за місцем проживання батька дитина має усталений тривалий побут, сталі соціальні/родинні зв`язки, належний рівень життя, задовільні умови для проживання, що у сукупності є необхідним для його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. У постанові Верховного Суду від 15.01.2020р. у справі № 200/952/18 зазначено, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Як вбачається із описово-мотивувальної частини рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.09.2018р. по справі № 346/2789/18, яке набрало законної сили 05 жовтня 2018 року, залишаючи дитину проживати із матір`ю, суд фактично не вирішував спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини сторін, оскільки на той час такий між сторонами був відсутній. У згаданому рішенні від 04.09.2018р. суд лише констатував, з ким залишається проживати дитина сторін після розірвання шлюбу з огляду на домовленість між батьками. За таких обставин, зважаючи на найкращі інтереси дитини та її прихильність до батька, особу матері, з якою у цей період часу дитина тривалий час спільно не проживає, суд приходить до висновку, що позовна вимога про зміну місця проживання дитини підлягає частковому задоволенню та слід визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , із батьком [PERSON] , який самостійно виховує та утримує дитину. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ст. 141 СК України зазначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд зобов`язаний у відповідності до ст. 182 СК України враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин, зважаючи, що обов`язок утримувати дитину є обов`язком як матері, так і батька, а відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку, виходячи з розумності та достатності розміру аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, а також з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи при цьому її прав, враховуючи матеріальне становище сторін, а також те, що вибір способу стягнення аліментів належить виключно позивачу, суд приходить до висновку, що відповідно до ст.ст. 180, 183 СК України позов в цій частині слід задоволити повністю та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їхньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з\~ 09 травня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.\~\~ Згідно з ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Відтак, оскільки при зверненні із позовом про стягнення аліментів та зміну місця проживання дитини [PERSON] сплатив судовий збір за одну позовну вимогу, то з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн., а також з відповідача [PERSON] слід стягнути судовий збір в розмірі 1211, 20 грн. на користь державного бюджету. На підставі ст. 141, 160-161, 180-183, 191 СК України,

Outcome: approved