Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

30.12.2024р. [PERSON] звернулася до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на грошові вклади (депозитні рахунки), які залишилися після смерті її чоловіка [PERSON] , відкриті в АТ КБ «Приватбанк». Ухвалою від 07.02.2025р. у справі за позовом [PERSON] було відкрито загальне провадження та призначено підготовче засідання на 14 березня 2025 року, з викликом учасників справи. Витребувано у приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Базюк Т.В. копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 03 березня 2025р. представник позивача адвокат Дикун І.В. подав до суду заяву про зміну підстав позову в якій просив в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину грошових коштів, які розміщені на депозитному рахунку [NUMBER] згідно договору №SAMDNWFD0071883387001 в сумі 7193,83 Євро з відповідними відсотками та на депозитному рахунку [NUMBER] згідно договору №SAMDNWFD0071883375600 в сумі 7166,61 Євро з відповідними відсотками, відкритих в АТ КБ «Приватбанк» 13.03.2018р. на ім`я [PERSON] РНОКПП [NUMBER] . В обґрунтування змінених підстав позову [PERSON] вказав, що ознайомившись з матеріалами спадкової справи, яка була заведена після смерті [PERSON] та надана приватним нотаріусом Базюк Т.В. на виконання ухвали суду, було виявлено факт відмови [PERSON] від спадщини на користь сина [PERSON] . Відтак, подавши нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця першої черги та не відкликавши дану заяву протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, [PERSON] своїми безумовними та беззастережними діями позбавила себе права на спадкування майна, яке залишилось після смерті її чоловіка [PERSON] , а тому задоволення її позовних вимог з первісних підстав, а саме в порядку спадкування, не вбачається вірогідним. Проте, позивач не має наміру відмовлятися від своєї частки у вкладах, оскільки являється особою похилого віку та має певні матеріальні потреби. Зазначив, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 1957 року і за час шлюбних відносин спільними коштами ними були сформовані два депозитні вклади у відділенні АТ КБ "Приватбанк", відкриті на ім`я чоловіка, загальна сума коштів на яких на теперішній час становить 14360,44 євро. Вказані договори хоч і були оформлені на ім`я [PERSON] , проте кошти які вносилися на рахунок належали подружжю, а тому згідно положень ст. 368, 372 ЦК України та ст. 60, 63, 69, 70 СК України половина з них належить [PERSON] . За вказаних обставин та виходячи з презумції спільності майна подружжя, представник позивача просив поділити спільні грошові кошти визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 їхню частину. Відзив на позовну заяву та заяву про зміну підстав позову до суду не надходив. Ухвалою суду від 14.03.2025р. підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання [PERSON] не з`явилася, її представник 31.03.2025р. подав до суду письмове клопотання в якому просив розглянути справу за відсутності його та позивачки. Позовні вимоги підтримує на змінених підставах та просить суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 177, 178). Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідачів і ухвалює заочне рішення проти чого представник позивача в своєму клопотанні не заперечував. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, суд дійшов до наступного висновку. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~III. Фактичні обставини справи. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виконкомом Саджавської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області 20 вересня 1985 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис № 21. Прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». Згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 259. Прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». Таким чином, встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] і [PERSON] перебувають в родинних відносинах між собою, як мати та діти. Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , переклад якого з російської мови на українську виконаний перекладачем [PERSON] та засвідчений приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Базюк Т.В. вбачається, що [PERSON] помер [INFO] . Місце смерті: російська федерація, Ямало-Ненецький автономний округ, Тазовський район, с. Газ-Сале, про що 13.11.2021р. був складений актовий запис про смерть №170219890001100124008. Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі підтверджується реєстрація приватним нотаріусом Базюк Т.В. спадкової справи №59/2021 після смерті [PERSON] . В листі Управління ЦНАП Коломийської міської ради від 01.12.2021р. № 2689/02.13/4 зазначено, що останнє місце реєстрації [PERSON] , який помер [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Разом з померлим на момент його смерті за вказаною адресою зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З матеріалів спадкової справи також вбачається, що 10.07.2024р. приватний нотаріус Базюк Т.В. звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з запитом про надання інформації щодо наявності грошових заощаджень чи заповітних розпоряджень на вклади [PERSON] РНОКПП [NUMBER] , який на момент смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . Листом від 17.07.2024р. № 20.1.0.0.0/7-240717/29616 АТ КБ «Приватбанк» повідомив, що на ім`я померлого [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у даному банку відкриті два депозитні рахунки: 1)[NUMBER] згідно договору №SAMDNWFD0071883387001 дата відкриття 13.03.2018р., залишок 7193,83 Євро (заповідальне розпорядження відсутнє); 2)[NUMBER] згідно договору №SAMDNWFD0071883375600 дата відкриття 13.03.2018р., залишок 7166,61 Євро (заповідальне розпорядження відсутнє). Рахунки приватного підприємця та сейфові ячейки відсутні. Судом встановлено, що 15.12.2021р. [PERSON] та [PERSON] , будучи дружиною та донькою спадкодавця, тобто являючись спадкоємцями першої черги за законом в силу ст. 1261 ЦК України, подали нотаріусу заяви в яких відмовились від прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] на користь іншого спадкоємця першої черги сина померлого, [PERSON] , [INFO] . Листом від 13.11.2024р. № 01-16/257 приватний нотаріус Коломийського районного нотаріального округу Базюк Т.В. відмовила спадкоємцю [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті померлого [INFO] [PERSON] . Отже, з представлених у справі доказів вбачається, що грошові кошти, розміщені на депозитах, які увійшли до спадкової маси після смерті спадкодавця [PERSON] фактично залишаються на рахунках банку, оскільки нотаріусом було відмовлено у видачі правовстановлюючого документу, який би давав спадкоємцю право на їх зняття та розпорядження. Звертаючись до суду зі зміненими підставами позову, представник позивача, посилаючись на віднесення грошових коштів до спільного майна подружжя, просив поділити дане майно в рівних частинах та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 їх частку. ІV. Норми права, якими регулюються правовідносини сторін та оцінка суду. Відповідно до частини\~першої\~статті\~355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно із статтею\~60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом\~статті 61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі\~статтею 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя (частини перша, друга\~статті 65 СК України). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,\~69 СК,\~ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до\~частин 2,\~3 ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. В п. 21 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №11\~від 21.12.2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» вказано, що при вирішенні питання щодо можливості розгляду у процесі про розірвання шлюбу вимоги про поділ спільного майна подружжя судам слід мати на увазі, що у випадках, коли такий поділ зачіпає інтереси третіх осіб (наприклад, коли майно є власністю селянського (фермерського) господарства, іншого суб`єкта підприємницької діяльності - юридичної особи, до складу співзасновників яких, крім подружжя та їхніх неповнолітніх дітей, входять і інші особи, або власністю житлово-будівельного чи іншого кооперативу, член якого ще не повністю вніс свій пайовий внесок, у зв`язку з чим не набув права власності на відповідне майно, виділене йому кооперативом у користування), суду належить обговорити питання про виділення цієї вимоги у самостійне провадження в порядку\~ст. 126 ЦПК. Зазначений підхід не застосовується у випадках поділу грошових сум (вкладів), внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, оскільки при поділі таких коштів права зазначених установ не зачіпаються. Ці вклади, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім`я з подружжя вони внесені, відповідно до\~ст. 61 СК\~є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Законом України "Про банки і банківську діяльність"\~передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Пунктами 6.3., 7.1.4\~Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"\~передбачено, що порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків визначаються нормативно-правовими актами НБУ та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками. Відповідно до пункту 10.20. Постанови НБУ від 12 листопада 2003 року N 492 "Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах" з вкладного (депозитного) рахунку фізичної особи-резидента в іноземній валюті за розпорядженням вкладника або за його дорученням кошти повертаються шляхом виплати готівкою; перерахування на власний поточний або власний вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті. Відповідно до частини першої\~статті 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша\~статті 70 СК України). Аналогічні норми містить частина друга\~статті 372 ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] з 1985 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . В 2018 році на ім`я [PERSON] було відкрито два депозитні рахунки в іноземній валюті Євро. [PERSON] помер в 2021 році. За життя кошти з депозитних рахунків вкладнику не поверталися, на інші рахунки не перераховувалися. На теперішній час загальна сума вкладу становить 14\~360,44 Євро з відсотками. Конструкція статті\~60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі № 686/23104/17. В даній справі, відповідачем [PERSON] , як єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , презумпція спільності права власності батьків на грошові кошти не заперечувалась, докази на її спростування не надавались. Таким чином, враховуючи, що грошові кошти на депозитні рахунки були внесені [PERSON] за час зареєстрованого шлюбу з [PERSON] та обліковуються на рахунках, відкритих на ім`я чоловіка, суд вважає, що вказані кошти є спільним майном подружжя, а тому підлягають поділу в рівних частинах. За вказаних обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частину грошових коштів, які розміщені на депозитному рахунку [NUMBER] та на депозитному рахунку [NUMBER] , відкритих в АТ КБ «Приватбанк» 13.03.2018р. на ім`я [PERSON] , є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Задовольняючи позовні вимоги, суд, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 20.06.2018р. по справі № 756/14404/15-ц. \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного,

Outcome: approved