Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

18.02.2025 року, представником позивача адвокатом Мартем`яновою Ю.М., подано до Жовтневого районного суду м. Харкова, в системі «Електронний суд», відповідну позовну заяву про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.02.2025 року цивільна справа була передана за підсудністю до Червонозаводського районного суду м. Харкова, а ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.03.2025 року цивільна справа була передана за підсудністю до Індустріального районного суду м. Харкова. Ухвалою від 23.04.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за цивільною справою. Позивач просить ухвалити рішення, котрим розірвати шлюб між позивачем [PERSON] , [INFO] , та відповідачем [PERSON] , [INFO] , укладений 04 вересня 2024 року, зареєстрований головою канцелярії округу Туела штату Юта Сполучених Штатів Америки 09 вересня 2024 року, про що було складено відповідне свідоцтво [NUMBER] . Судові витрати покласти на позивача. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що між нею та відповідачем було укладено шлюб, спільних дітей вони не мають, спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини. Фактичні стосунки були припинені між ними з жовтня 2024 року, з того часу не проживають спільно та не ведуть спільне господарство. Подальше збереження сім`ї є неможливим, спір щодо майна відсутній, шлюб існує лише формально, примирення не можливо. Представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, розірвати шлюб між сторонами та не заперечували проти заочного розгляду справи. Також, представником позивача надано оригінали свідоцтва про шлюб сторін з апостилем, нотаріальну копію свідоцтва про шлюб сторін з апостилем та нотаріальним перекладом. На адресу відповідача було спрямовано судову повістку та враховуючи повідомлення поштового відділення «про тимчасове не обслуговування відділу зв`язку», відповідач про час та дату розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення на сайті суду, даних про місце роботи відповідача на території України не встановлено за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків. З моменту оприлюднення оголошення відповідачем відзив на позовну заяву не подавався, заяв про визнання позову, відкладення розгляд справи, ознайомлення з матеріалами справи, також не надходило. З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін, заочно. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Таким чином, якщо подружжя є громадянами України, і на час розірвання шлюбу продовжують проживати на її території, то розірвання шлюбу проводиться за законодавством України. Сторони у справі є громадянами України, що мають зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання в Україні. Сторони перебувають у шлюбі, що укладений 04 вересня 2024 року, зареєстрований головою канцелярії округу Туела штату Юта Сполучених Штатів Америки 09 вересня 2024 року, про що було складено відповідне свідоцтво М249419. Відповідно ч. 1 ст. 1 Гаазької Конвенції від 1961 року, що набула чинності для України 22.12.2003 року, для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів. Згідно з ст. 2 Гаазької Конвенції, кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Для цілей цієї Конвенції під легалізацією розуміється тільки формальна процедура, що застосовується дипломатичними або консульськими агентами країни, на території якої документ має бути представлений, для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ. Згідно з ст. 3 Гаазької Конвенції, єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 Конвенції апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Однак дотримання згаданої в попередній частині формальної процедури не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації. Справжність Дозволу на укладення шлюбу 04.09.2024 року, посвідчена апостилем 09.09.2024 року головою канцелярії округу в штаті Юта, округу Туела, [PERSON] , про що складено відповідне Свідоцтво № [NUMBER] , вірність копії якого та переклад з англійської мови на українську виконано відповідно до оригіналу перекладачем [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В., 10.02.2025 року, зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за №1458,1459. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 вищезазначеного Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом частини третьої статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. Згідно ч.1\~ст.110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, згідно ч.2\~ст.112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, оскільки в ході засідання встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що мають істотне значення. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Позивачка зазначала, що сімейно-шлюбні відносини між ними припинились та носять формальний характер, спільне господарство не ведуть, спору про поділ спільного майна немає. Враховуючи наведене, суд вважає, що шлюб між сторонами підлягає розірванню. Позивач просила покласти судові витрати пов`язані із сплатою судового збору на неї.

Outcome: approved