Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

28 квітня\~2025\~року Товариство\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «КЕШ ТУ ГОУ»\~(далі\~ТОВ «ФК\~«КЕШ ТУ\~ГОУ»)\~звернулося до\~суду з\~позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 106972 від 21 січня 2020 року, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 січня 2020 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладений кредитний договір № 106972 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки. Підписуючи договір, відповідачка підтвердила, що вона ознайомилася з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору ТОВ «ЗАЙМЕР» надає [PERSON] фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту 1500 грн, дата надання кредиту 21 січня 2020 року, строк кредиту 24 дні, стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних. Грошові кошти 21 січня 2020 року були перераховані на картковий рахунок [PERSON] . Відповідачка своїх обов`язків належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 7830,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 1500,00 грн; простроченої заборгованості за процентами в розмірі 6330,00 грн. 28 жовтня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» право вимоги за договором позики № 106972 від 21 січня 2020 року. Загальний розмір заборгованості, за яким ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло право вимоги до [PERSON] та згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором № 106972 від 21 січня 2020 року, станом на 13 січня 2025 року становить 7830,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 1500,00 грн; простроченої заборгованості за процентами в розмірі 6330,00 грн. 21 травня 2025 року представником позивача направлено до суду заяву про розподіл судових витрат, в якій він просив стягнути з [PERSON] витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500,00 грн. Таким чином, оскільки станом на день пред`явлення даного позову до суду відповідачкою не виконано взятих на себе зобов`язань згідно з кредитним договором № 106972 від 21 січня 2020 року, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 7830,00 грн за вищевказаним кредитним договором, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у поданій до суду письмовій заяві просив розглянути справу без виклику сторін. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена у встановленому законом порядку. Представник відповідачки адвокат Кучма Л. В. у судовому засіданні проти обставин справи не заперечувала, однак наполягає на застосуванні строків давності, про що подала відповідну письмову заяву 23 червня 2025 року. Вислухавши позицію представника відповідачки, дослідивши подані докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно із частинами 1, 2\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частина 1\~статті 638 ЦК України\~визначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики кредитор має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Судом встановлено, що 21 січня 2020 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладений кредитний договір № 106972 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, що підтверджується довідкою про ідентифікацію ТОВ «ЗАЙМЕР». На виконання умов вказаного кредитного договору № 106972, ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» було спрямовано на банківський рахунок відповідачки за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] грошові кошти в розмірі 1500,00 грн, що підтверджується інформаційною довідкою вих. № 1459/02 від 25 лютого 2025 року. З наведеного вбачається, що ТОВ «ЗАЙМЕР» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачці кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами вищевказаного кредитного договору. Разом з тим, у порушення умов кредитного договору відповідачка [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконала та допустила прострочення повернення кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість за вищевказаним кредитним договором № 106972 від 21 січня 2020 року. Так, згідно виписки з особового рахунку [PERSON] за кредитним договором № 106972 від 21 січня 2020 року, вбачається, що заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором становить 7830,00 грн, з яких: 1500,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 6330,00 грн прострочена заборгованість за процентами. 28 жовтня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» був укладений Договір факторингу № 01-28/10/2021, у відповідності до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», а ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло право вимоги за договорами кредиту, в тому числі за Договором про надання коштів на умовах фінансового кредиту № 106972 від 21 січня 2020 року. Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 106972 від 21 січня 2020 року у розмірі 7830,00 грн, з яких: 1500,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 6330,00 грн прострочена заборгованість за процентами, що підтверджується також даними виписки з особового рахунка за кредитним договором № 106972 про заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за період з 21 січня 2020 року по 13 січня 2025 року. 13 січня 2025 року ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» направило на адресу відповідачки вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором № 106972 від 21 січня 2020 року, в якій зазначено, що між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладений договір факторингу, за яким відбулось відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором, а також інформацію про те, що у відповідачки існує заборгованість за кредитним договором, яку необхідно сплатити на вказані у повідомленні реквізити. Проте відомості щодо погашення в добровільному порядку вказаної суми заборгованості матеріали справи не містять. Згідно з ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Представник відповідачки адвокат Кучма Л. В. звернулась до суду з заявою про застосування строків позовної давності, оскільки терміном по виконанню обов`язків по кредитному договору № 106972\~зазначено 13\~лютого 2020\~року,\~крайнім строком\~звернення позивачем\~до суду\~є 13\~лютого 2023\~року,\~тоді як\~позивач звернувся\~до суду\~28\~квітня 2025\~року з\~порушенням строків\~позовної давності. Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За вимогами ч. 1 ст.\~257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України. Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку. Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного. Отже, Цивільний кодекс України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-786цс17 та Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2019 року в справі № 362/6630/17. Зважаючи на викладене, зокрема, на наявність заяви представника відповідачки про застосування строків позовної давності, відсутності жодних заяв чи клопотань позивача щодо строків позовної давності, звернення позивачем до суду з порушенням строків позовної давності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Статтею 133\~ЦПК України\~визначено,\~що судові\~витрати складаються\~з судового\~збору та\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. Розмір\~судового збору,\~порядок його\~сплати,\~повернення і\~звільнення від\~сплати встановлюються\~законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Вимоги статті 141 ЦПК України пов`язують розподіл судових витрат з розміром задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, відсутні підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат.

Outcome: dismissed