Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

ТОВ «Коллект Центр», в особі директора Ткаченко М.М., через систему «Електронний суд» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути із останньої на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит №\~5125957 від 15.10.2021 в розмірі 18 304 грн 50 коп. та судові витрати, які складаються з суми судового збору в розмірі 2 422 грн 40 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 15.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладений договір про споживчий кредит №\~5125957, на підставі якого відповідач отримала грошові кошти в розмірі 3 000 грн. На підставі договору факторингу №\~13-01/2022-79 від 13.01.2022, укладеного між ТОВ «Мілоан» (клієнтом) та ТОВ «ФК «Вердикт Капітал» (фактором), останньому перейшло відповідне право вимоги до відповідача. В подальшому, на підставі договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №\~10-01/2023 від 10.01.2023, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» (первісним кредитором) та ТОВ «Коллект Центр» (новим кредитором), право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «Коллект Центр». Відповідач всупереч умов кредитного договору не здійснювла погашення заборгованості ані перед первісним кредитором, ані перед наступниками первісного кредитора, внаслідок чого розмір заборгованості відповідача складає 18 304 грн 50 коп., з яких 3 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 15 304 грн 50 коп. - заборгованість за відсотками. Оскільки відповідач не виконує свого зобов`язання з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути із відповідача заборгованість в загальній сумі 18 304 грн 50 коп., а також витрати на правничу допомогу та судовий збір по справі. Від відповідача заперечень проти позову не надходило. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.05.2025 відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, у прохальній частині позовної заяви вказавши, що просить проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явилась, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлений в установленому законом порядку - шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, натомість, судові повістки-повідомлення на ім`я [PERSON] повернулись до суду без вручення відповідачу з причин відсутності останньої за вказаною адресою та за закінченням встановленого терміну зберігання, що в контексті положень п. 3, 4 ч. 8 ст. 128, ч. 10 ст. 130 ЦПК України суд вважає належним повідомленням. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача шляхом направлення смс-повідомлення (доставлено 16.06.2025). Отже, на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.07.2025 справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст.\~ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача [PERSON] , повідомленої у встановленому законом порядку про день, час та місце судового засідання, яка не з`явилась в судове засідання без повідомлення причин та не подала відзиву проти позову, та зі згоди представника позивача щодо такого порядку розгляду справи. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно із договором про споживчий кредит №\~5125957 від 15.10.2021, укладеного в електронній формі між ТОВ «Мілоан» (кредитодавець або товариство) та [PERSON] (позичальник), кредитодавець зобов`язувався на умовах визначених цим договором строком на 15 днів з 15.10.2021 надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 3\~000 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити проценти за користування кредитом (плату) у термін до 30.10.2021 (п. 1.1-1.4 договору) Проценти за користування кредитом складають 4 грн 50 коп., які нараховуються за ставкою 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування ним (п. 1.5.2, 1.6 договору). Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування ним за стандартною (базовою) ставкою, яка є незмінною протягом всього строку кредитування (п. 2.2.2-2.2.3 договору). У свою чергу, відповідно до п. 1.1, 2.4.1, 3.3.2 договору позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у строки та терміни, передбачені п.1.1-1.6, 2.4 цього договору. Відповідно до п. 6.1 кредитного договору, цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний, зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмові формі (п.6.5 кредитного договору) та підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором R20958. Як передбачено п. 6.3 договору, приймаючи пропозицію товариства про укладення цього договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. правилами, паспортом споживчого кредиту та графіком розрахунку договору) договору у цілому та підтверджує, що він ознайомлений і погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватися умов кредитного договору та правил, що розміщені на сайті кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору. На виконання умов договору про споживчий кредит №\~5125957 від 15.10.2021 ТОВ «Мілоан» 15.10.2021 здійснило надання кредитних коштів в сумі 3 000 грн шляхом банківського переказу грошових коштів на банківську картку відповідача №\~ [NUMBER] , що підтверджується квитанцією №\~1793691882 від 15.10.2021 платіжної системи LiqPay. Таким чином, ТОВ «Мілоан» виконало свої зобов`язання у повному обсязі за договором про споживчий кредит №\~5125957 від 15.10.2021, здійснивши переказ коштів відповідачу, однак свої зобов`язання щодо їх повернення та сплати процентів за користування кредитними коштами остання не виконала у повному обсязі. 13.01.2022 ТОВ «Мілоан» (клієнт) на підставі договору факторингу №\~13-01/2022-79 відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» (фактора) шляхом відступлення права вимоги, в тому числі і вимоги права кредитора до відповідача за договором про споживчий кредит №\~5125957 від 15.10.2021, сума заборгованості за яким відповідно до витягу з додатку № 3 до договору факторингу №\~13-01/2022-79 від 31.01.2022 складає 12\~004 грн 50 коп., з яких 3\~000 грн заборгованість за тілом кредиту, 9\~004 грн 50 коп. заборгованість за процентами. У зв`язку із набуттям фактором права вимоги до відповідача за вказаним договором, ним було нараховано відсотки за користування кредитом за період з 13.01.2022 до 23.02.2022 у сумі 6\~300 грн. В подальшому, 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» (первісний кредитор) на підставі договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №\~10-01/2023 відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» (нового кредитора) шляхом продажу права грошової вимоги, в тому числі і права кредитора до відповідача за договором про споживчий кредит №\~5125957 від 15.10.2021. Згідно витягу з додатку № 3 до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №\~10-01/2023 від 10.01.2023 розмір заборгованості за договором про споживчий кредит №\~5125957 від 15.10.2021 складає 18\~304 грн 50 коп., з яких 3\~000 грн заборгованість за тілом кредиту, 15\~304 грн 50 коп. заборгованість за відсотками. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за договором про споживчий кредит №\~5125957 від 15.10.2021, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами\~Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК) та\~Закону України №1734-VIII від 15.11.2016 «Про споживче кредитування»\~у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1734). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст.\~202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст.\~203\~ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст.\~205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК\~України). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Пунктом 1 ч. 5 ст.\~3\~Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до абзацу 3 ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України). Згідно із ч. 2 ст.\~1054\~ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За матеріалами справи судом встановлено, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено договір про споживчий кредит № 5125957 від 15.10.2021,\~який підписаний\~відповідачем з\~використанням електронного\~підпису одноразовим\~ідентифікатором R20958.\~На підставі\~такого договору\~відповідачем 15.10.2021\~отримані кредитні\~кошти в\~розмірі 3\~000\~грн,\~які вона\~зобов`язувалась\~повернути зі\~сплатою процентів\~за кожен\~день користування\~кредитом,\~однак в\~порушення умов\~договору не\~зробила цього.\~В такому\~кредитному договорі,\~зокрема у\~п.\~10\~містятьсявсі ідентифікуючі дані відповідача. Статтею 509 ЦК\~України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно\~ст.\~1049\~ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем були отримані кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначених у договорі про споживчий кредит № 5125957 від 15.10.2021 і вона користувався такими коштами. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущене порушення її зобов`язання в частині повернення кредиту та сплати процентів за користування ним. Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення із відповідача відсотків за користування кредитом в розмірі 15 304 грн 50 коп., то слід зазначити наступне. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктами 2.2.2-2.2.3 договору сторони погодили, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту (16.10.2021) по дату завершення строку кредитування (30.10.2021) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування ним за стандартною (базовою) ставкою, яка є незмінною протягом всього строку кредитування. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що строк дії договору складає 15 днів, тобто з 15.10.2021 до 30.10.2021, а отже аналіз змісту позовних вимог та підстав позову свідчить, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми процентів, обчислених за період з 16.10.2021 до 30.10.2021, ґрунтуються на положеннямх та п. 2.2.2-2.2.3 договору. Згідно з наданим позивачем розрахунку станом з дати, наступної за дату видачі кредиту (з 16.10.2021) до закінчення строку, на який він виданий (до 30.10.2021) загальний розмір нарахованих процентів за користування кредитними коштами складає 4 грн 50 коп., а тому правомірними є вимоги лише щодо стягнення суми процентів саме у такому розмірі. Роблячи такі висновки, суд враховує те, шо право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.\~2 ст. 1050 ЦК України (постанова Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №\~444/9519/12). Тому на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, та достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також, враховуючи, що відповідач грошові кошти від позивача отримала та користувалась ними, однак, свої зобов`язання за договором про споживчий кредит № 5125957 від 15.10.2021 належним чином та у визначені сторонами строки не виконала, порушивши умови договору, у зв`язку з чим має прострочену заборгованість перед позивачем в розмірі 3\~004 грн 50\~коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 3\~000 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом за період фактичного користування кредитом з 16.10.2021 до 30.10.2021 4 грн 50 коп. У зв`язку з цим, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення на суму 3\~004 грн 50\~коп. При цьому, варто звернути увагу, що, відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.\~12,\~81 ЦПК України\~відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що судові витрати у справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2 422 грн 40 коп., а також з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9 000 грн. Оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то на підставі ч. 1, 2\~ст.\~141 ЦПК України\~до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 397 грн 52 коп. (пропорційно до задоволених позовних вимог із розрахунку: 2 422 грн 40\~коп. /сума плаченого судового збору/ х 16,41\~% /відсоток на який задоволено позовні вимоги/ = 397 грн 52 коп.) Стосовно заявлених до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктом 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Частиною 8\~ст. 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано договір № 02-09/2024-6 про надання правової допомоги від 02.09.2024, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та ФОП [PERSON] , тариф на послуги ФОП [PERSON] , заяву про надання юридичної допомоги № 26 від 01.02.2025 та витяг з акту № 2 про надання юридичної допомоги від 01.03.2025 ФОП [PERSON] . Верховний Суд у постанові від 28.09.2023 у справі №\~686/31892/19 зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 15.11.2023 по справі № 519/24/20 (провадження № 61-7804св23), від 08.11.2023 по справі № 539/2673/21 (провадження № 61-9750св 23), від 01.11.2023 по справі № 202/3681/16 (провадження № 61-10719 св 23). Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані\~у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), на яку посилається заявник. Відповідно до\~статті 131-2 Конституції України\~для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Поняття «надання професійної правничої допомоги» не тотожне поняттю «представництво особи в суді». Надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом (абз. 2 п.п. 2.2.1 п.п. 2.2 п. 2 мотивувальної частини\~висновку Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до\~Конституції України\~(щодо скасування адвокатської монополії) вимогам статей\~157\~і\~158 Конституції України від 31.10.2019 № 4-в/2019). Таким чином, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку ч. 4 ст.\~137, ч. 7 ст.\~139\~та ч. 3 ст.141 ЦПК України. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у стягненні з відповідача понесених позивачем витрат на правову допомогу, оскільки [PERSON] , з яким позивач уклав договір про надання правової допомоги, є фізичною особою-підприємцем, а тому такі витрати не можуть належати до витрат на професійну правничу допомогу, і, відповідно, не можуть бути відшкодовані за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial