Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом, в якому після залучення співвідповідача, просить зобов`язати повернути частину земельної ділянки з кадастровим номером 3522584600:02:000:0021, яка розташована за межами населеного пункту території Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, у стан придатний для використання за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, звільнивши її, за його рахунок, від шести рядів лісових насаджень відповідно до схеми обстеження земельної ділянки, складеної 10 травня 2022 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником вищевказаної земельної ділянки площею 7,0854 га. Під час проведення у 2021 році топографо-геодезичних робіт з перенесення в натурі (на місцевості) поворотних точок земельної ділянки встановлено, що на частині земельної ділянки позивача знаходиться до шести рядів лісових насаджень ДП «Долинське лісове господарство», загальною площею 1,37 га, яка межує із земельною ділянкою позивача. Після звернення позивача до ДП «Долинське лісове господарство» із письмовою вимогою прибрати з його земельної ділянки лісові насадження, відповіді він не отримав. Звернення до Кіровоградського обласного лісового господарства щодо комісійного обстеження земельної ділянки до відновлення порушених прав позивача не призвели. Захист його інтересів прокурором неможливий через відсутність у останнього функції представництва інтересів громадян в суді. Наявність лісових насаджень, що перебувають на балансі держлісгоспу, які знаходяться на його земельній ділянці, позбавляють позивача можливості у повній мірі використовувати 1,37 га сільськогосподарських угідь за цільовим призначенням, тому він звернувся до суду. В судовому засіданні позивач позов підтримав, пояснив, що земельна ділянка з кадастровим номером 3522584600:02:000:0021 була виділена його батькові при реорганізації СТОВ Фрунзе. Під час виділення та формування земельної ділянки вона потрапила до зони залуження. Розпаювання земель відбувалося у 1999-2000 рока і з того часу на його земельній ділянці ростуть дерева. Після спадкування цієї земельної ділянки позивач передав її в оренду. Після завершення строку ореди він виявив, що земельна ділянка частково зайнята лісовими насадженнями. Квартальні стовпчики він на своїй земельній ділянці не бачив. В кадастровому центрі позивачу пояснили, що лісові насадження здійснило лісництво. Наявність дерев перешкоджає здійснити необхідні дії для реєстрації його земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та користуватися всією площею земельної ділянки. Представник позивача адвокат Антонов А.А. позов підтримав, пояснив, що право власності позивача на земельну ділянку порушено відповідачами, оскільки земельна ділянка має використовуватися в повній мірі в рамках меж визначених топографо-геодезичних робіт, за цільовим призначенням цієї земельної ділянки. ДП «Долинське лісове господарство» користується частиною земельної ділянки позивача безпідставно. Лісові насадження перешкоджають використанню позивача належною йому земельною ділянкою. Вжиті заходи досудового врегулювання спору відповідач ДП «Долинське лісове господарство» залишив без реагування. Представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача Державного спеціалізованого\~господарського підприємства\~«Ліси України» - адвокат Чуприна С.П. зазначив, що позивач не довів факту засадження відповідачами лісовими насадженнями земельної ділянки позивача або попереднього власника. Тим самим не доведено факту самовільного зайняття земельної ділянки відповідачами. Позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджуються доказами, зокрема показами допитаним судом свідка. Сукупність доказів не дають підстав для переконливого висновку про порушення прав позивача діями відповідачів, тому представник співвідповідача просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача\~ДСГП«Ліси\~України» - Шишка В.Ю. пояснив суду, що підприємство користується земельною ділянкою суміжною до ділянки позивача. Підставою такого користування є наявні матеріали лісовпорядкування. Земельна ділянка з лісовими насадженнями знаходиться поза межами земельної ділянки позивача. У справі відсутні докази того, що дерева, які знаходяться на земельній діянці позивача, належать ДСГП "Ліси України". Земельно-технічна експертиза у справі на підтвердження накладення земельних ділянок не проводилася. Лісогосподарські стовпи, пікетні кілки чи інші позначки щодо наявності лісових насаджень на земельній ділянці позивача відсутні, тому відсутні докази порушення прав позивача зазначеним відповідачем. Представник відповідача ДП «Долинське лісове господарство» подав до суду письмове пояснення, в якому зазначив, що позивач не довів, що ДП «Долинське лісове господарство» здійснило самовільне зайняття земельної ділянки відповідача. Крім того, просив врахувати, що ДП ДП «Долинське лісове господарство» не є належним відповідачем в даній справі, оскільки зазначене підприємство припинилося шляхом приєднання до державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», яке є правонаступником. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Допитаний судом свідок [PERSON] пояснив, що він є сертифікованим інженером землевпорядником. У 2021 році на замовлення позивача він здійснював визначення меж земельної ділянки в натурі на місцевості. Кожна земельна ділянка, яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі, має свої координати - поворотні точки. Під час винесення меж земельної ділянки на місцевості встановлюється дійсне розташування таких поворотних точок. Під час визначення меж земельної ділянки позивача встановлено, що крайні праві поворотні точки знаходяться в лісових насадженнях, про що була складена схема. Представник третьої особи сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Фрунзе подав письмові пояснення, в яких зазначив, що до 1999 земельна ділянка, щодо якої виник спір належала СТОВ ім.Фрунзе, а після 25.06.1999 передана в приватну власність членам зазначеного товариства. Земельні ділянки надавались не за рахунок земель лісогосподарського призначення, зокрема [PERSON] земельна ділянка надана без жодних лісових насаджень. СТОВ ім.Фрунзе повністю визнає позовні вимоги і не заперечує проти їх задоволення та просить розглядати справу без його участі. Представник третьої особи Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку згідно довідки про доставку електронного документу. В матеріалах справи міститься заява, в якій сільський голова просить розглянути справу без участі цієї третьої особи. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, представника співвідповідача, допитавши свідка, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Суд установив, що згідно із державним актом на право приватної власності на землю серії КР 200682, виданого 29.06.1999 [PERSON] належала земельна ділянка цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,09 га, що знаходиться на території Оситнязької сільської ради (т.1 а.с.14). Відповідно до рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26.08.2004 за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку розміром 7,09 га, розташовану на території Оситнязької сільської ради Кіровоградського району та області, згідно державного акту на право приватної власності на землю КР № 200682, виданого 29.06.1999, в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Зазначене рішення не оскаржувалося та набрало законної сили (т.1 а.с.15). З державного акта на право власності на земельну ділянку серії КР № 118263 від 25.02.2005, вбачається, що за рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26.09.2004 [PERSON] належить земельна ділянка із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,09 га, яка розташована на території Оситнязької сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області (т.1 а.с.16). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 191199093 від 03.12.2019 вбачається, що 29.11.2019 за [PERSON] на підставі державного акта серії КР118263 від 25.02.2005 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку із кадастровим номером 3522586400:02:000:0021, площею 7,0854 га (т.1 а.с.17). Згідно із Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 273478506 від 06.09.2021 31.08.2021 внесено запис про реєстрацію за ФГ «Вікторія» права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3522586400:02:000:0021 на підставі договору оренди від 10.11.2011, який укладено на 10 років. Право оренди припинено 31.08.2021 (т.1 а.с.18). Відповідно до договору № 240/1 від 01.10.2022 про надання послуг, укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] , та пояснювальної записки останній провів топографо-геодезичну зйомку, щодо винесення меж земельної ділянки з кадастровим номером 3522584600:02:000:0021 в натурі (на місцевості) (т.1 а.с.19-33). Зі схеми обстеження земельної ділянки з кадастровим номером 3522584600:02:000:0021 вбачається її розташування та розташування рядів лісових насаджень (т.1 а.с.74). \~ \~ \~ \~З листа від 15.07.2022 [PERSON] звернувся до ДП «Компаніївське лісове господарство» з приводу того, що за результатами проведених топографо-геодезичних робіт щодо виносу в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки з кадастровим номером 3522586400:02:000:0021, встановлено факт наявності в межах цієї земельної ділянки шести рядів лісових насаджень загальною площею 1,37 га. Лісові насадження на його земельній ділянці перешкоджають її використанню за цільовим призначенням (т.1 а.с.35). \~ \~ \~ \~У відповіді № 02-60/361 від 29.01.2021, яку надав директор ДП «Компаніївське лісове господарство», [PERSON] повідомлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 3522586400:02:000:0021 згідно з матеріалами лісовпорядкування 2010, 2020 років знаходиться ДП «Компаніївський лісгосп» квартал 4 виділ 1. Культури були посаджені в 1998 році. До одержання лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані земле, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. З опису кварталу 4 вбачається наявність лісових насаджень та їх вік (т.1 а.с.36-40). \~ \~ \~ \~З технічного звіту по передачі земельних ділянок (паїв) в натурі та виготовленню державних актів на праві приватної власності на землю членам СТОВ ім.Фрунзе Оситнязької сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, вбачається, що зборами членів СТОФ ім. Фрунзе 12.05.1999 [PERSON] згідно сертифіката серії КР № 115870, передано земельну частку (пай) площею 8,46 умовних кадастрових гектарів в с.Оситяжка. Після погодження розробки схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) СТОВ ім.Фрунзе площа земельної ділянки, яку25.06.1999 отримав [PERSON] внаслідок виділення йому паю на місцевості становила 7,09 га (а.с.44-60). \~ \~ \~ \~З листа від 26.01.2022 вбачається, що [PERSON] звернувся до голови Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області з проханням провести комісійне обстеження земельної ділянки з кадастровим номером 3522584600:02:000:0021 та прийняти рішення в межах земельного спору, яким зобов`язати ДП «Компаніївський лісгосп» усунути порушення його прав (а.с.61). Відповідно до листа від 07.02.2022 [PERSON] звернувся до Кіровоградського обласного лісового господарства та повідомив, що на його земельній ділянці розташовані лісові насадження, які займають площу 1,37 га. Наявність лісових насаджень перешкоджає використанню земельної ділянки за цільовим призначенням, тому він просив припинити порушення його прав та прибрати лісові насадження (а.с.63). З відповіді начальника відділу № 2 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області №29-22-0.555.2-1346/290-25 від 16.06.2025 вбачається, що відомості про видачу державного акту на право постійного користування земельною ділянкою (або її частиною), що межує із земельною ділянкою з кадастровим номером 3522586400:02:000:0021, будь-якому державному лісогосподарському підприємству до 1999 та/або після цього періоду у відділі не виявлено. Відомості про існування інших документів, що підтверджують право користування земельною ділянкою, що межує із земельною ділянкою з кадастровим номером суміжною 3522586400:02:000:0021 у відділі також не виявлено (т.2 а.с.41-42). \~ \~ \~ \~З відповіді № 07-37/216 від 09.02.2022 вбачається, що начальник Кіровоградського обласного управління лісового господарства Державного агентства лісових ресурсів України повідомив [PERSON] , що земельна ділянка з кадастровим номером 3522586400:02:000:0021 розташована у виділі 1 кварталу 4 Кропивницького лісництва, що підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування. З опису кварталу 4 вбачається, що лісове насадження на даній земельній лісовій ділянці складається з акації білої віком 24 роки, тобто висадженої у 1997 році. Державний акт серії КР № 118263 виданий через 8 років після створення лісових насаджень, отже межі земельної ділянки не виносились в натуру (не встановлювались на місцевості), а лісова ділянка площею 1,37 га з лісовими насадженнями безпідставно включена до складу земельної ділянки площею 7,09 га (т.1 а.с.64-65). В листі від 06.06.2022, адресованого ДП «Долинське лісове господарство», [PERSON] просив підписати та скріпити печаткою примірники схеми обстеження земельної ділянки з кадастровим номером 3522584600:02:000:0021, яку він долучив до цього листа (а.с.78-81). У відповіді № 05-08/324 від 17.06.2022 директор ДП «Долинське лісове господарство» повідомив [PERSON] , що при виділення земельної ділянки з кадастровим номером 3522584600:02:000:0021 було неправильно встановлені межі, тому зазначене державне підприємство не має права підписувати межі його земельної ділянки, яка накладається на землі сільськогосподарського призначення державної власності (т.1 а.с.82). В судовому засіданні оглянуто схему поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) та організації території ТОВ ім.Фрунзе Оситнязької сільської ради. Відповідно до витягу з ЄДРПОУ ДП «Компаніївський лісгосп» 20.06.2022 внесено запис про припинення цієї юридичної особи. Правонаступником ДП «Компаніївський лісгосп» зазначено ДП «Долинське лісове господарство». З наказу № 838 від 28.10.2022 вбачається, що розпочато процедуру припинення ДП «Долинське лісове господарство», утворено відповідну комісію. Правонаступником ДП «Долинське лісове господарство» визначено ДСГП «Ліси України» (т.1 а.с.118-126). \~ \~ \~ \~Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. За змістом статті 3 ЗК України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Згідно з чч.1-3, 5 ст.319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України). Відповідно до ст. 19 ЗК України до категорії земель України за основним цільовим призначенням відносяться зокрема землі сільськогосподарського призначення та землі лісогосподарського призначення. Відповідно до\~приписів ч.1,\~ч.2\~ст.79-1\~ЗК України\~формування земельної\~ділянки полягає\~у визначенні\~земельної ділянки\~як об`єкта\~цивільних прав.\~Формування земельної\~ділянки передбачає\~визначення її\~площі,\~меж та\~внесення інформації\~про неї\~до Державного\~земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється у тому числі шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій. Приписами ч.4\~ст.79-1\~ЗК України\~земельна ділянка\~вважається сформованою\~з моменту\~присвоєння їй\~кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Згідно із\~абз.3\~ч.1\~ст.1\~Закону України\~«Про Державний\~земельний кадастр» №\~3613-VI від 7 липня 2011 року державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка\~може бути\~об`єктом\~цивільних прав\~виключно з\~моменту її\~формування (крім\~випадків суборенди,\~сервітуту щодо\~частин земельних\~ділянок)\~та державної\~реєстрації права\~власності на\~неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі (ч.9, ч.10 ст. 79-1 ЗК України). Письмові докази, які дослідив суд свідчать, що земельна ділянка з кадастровим номером 3522584600:02:000:0021 сформована в червні 1999 під час паювання земель КСП ім.Фрунзе. Станом на червень 1999 року діяла Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, що затверджена наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.99. Згідно п.1.12 Інструкції № 43 від 04.05.1999 складання державного акта на право приватної власності на землю, право власності на землю або право постійного користування землею при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та товариствам громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим проектом відведення цієї ділянки. Докази виконання вищенаведених вимог щодо перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками під час формування земельної ділянки у 1999 в матеріалах справи відсутні. В той же час суміжна земельна ділянка до земельної ділянки позивача належить до земельних лісових ділянок, правовідносини щодо якої регулюються нормами Лісового кодексу України. При цьому за\~статтею 3 ЗК\~України земельні відносини, що виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать\~ЗК. За\~статтею 48 ЛК\~України в матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Згідно із п.5 розділу VIII Лісового кодексу України до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 1 січня 2027 року, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування. Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування. Отже, системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5\~Прикінцевих положень\~ЛК України. З досліджених судом письмових доказів вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 3522584600:02:000:0021 обліковується та пов`язана з лісовпорядкуванням, оскільки знаходиться на території реорганізованого Компаніївського лісництва (квартал 4 виділ 1). Опис кварталу свідчить, що лісові насадження посаджені в 1998 році, отже наявність планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування підтверджує право постійного користування відповідного державного підприємства. Згідно із імперативних приписів ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідь ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області щодо відсутності державного акта на право постійного користування земельної ділянки під лісовими насадженнями не спростовує правомірність такого використання відповідним лісництвом та віднесення такої земельної ділянки до категорії лісових ділянок та узгоджується з приписами п.5 розділу VIII Лісового кодексу України. З відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що земельна ділянка позивача з 10.11.2011 по 31.08.2021 перебувала в оренді. Відомості про обмеження у використанні земельної ділянки не зареєстровані. Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж. Одним із\~базових принципів\~Державного земельного\~кадастру є об`єктивність, достовірність та повнота відомостей, внесених до кадастру. Ч. 1 ст. 6, ч.2 ст. 7 Закону № 3613-VI ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Крім того, зазначений орган розробляє форми витягів, інформаційних довідок із Державного земельного кадастру. Стаття 10\~Закону № 3613-VI визначає, що об`єктами\~Державного земельного\~кадастру є: землі\~в межах\~державного кордону\~України, обмеження у використанні земель, меліоративні мережі, складові частини меліоративних мереж, земельні ділянки. Стаття 15 Закону № 3613-VI, яка визначає відомості про земельні ділянки, зазначає, що до Державного земельного кадастру включаються, зокрема такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер, опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки. Стаття 33 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає взаємодію інформаційних систем Державного реєстру прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру. Пунктом 29 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМ України № 1141 від 26 жовтня 2011 р. відомості про земельну ділянку, меліоративну мережу, складову частину меліоративної мережі вносяться автоматично на підставі відомостей, отриманих з Державного земельного кадастру в порядку відповідної інформаційної взаємодії. Отже, відомості про земельну ділянку, що відображені в Державному реєстрі речових прав, відповідають відомостям в Державному земельному кадастрі. Таким чином, аналіз ст.ст.10, 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Пунктом 29 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дає підстави стверджувати, що земельна ділянка з кадастровим номером 3522584600:02:000:0021 після дати формування, присвоєння їй кадастрового номера та перебування в оренді за договором від 10.11.2011 - не змінювалась. На підтвердження чого також свідчать відомості, які містяться у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 273478506 від 06.09.2021, де зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером 3522584600:02:000:0021 передавалась в користування всією площею, яка зазначена в державному акті (7,0854 га). Відомості про будь-які обтяження інших осіб щодо цієї земельної ділянки у відповідних державних реєстрах відсутні. Отже, за встановлених обставин суд дійшов до висновку, що станом на дату набуття права власності позивача на земельну ділянку були відсутні перешкоди, які перешкоджали користуватися земельною ділянкою за її цільовим призначенням. Висновок ґрунтується\~на добросовісності\~сторін під\~час оформлення\~права власності\~на земельну\~ділянку та\~укладання договору\~оренди,\~а також\~того,\~що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак земельної ділянки позивач, проявивши розумну обачність, міг і повинен знати про те, що земельна ділянка містила лісові насадження в значній кількості, що є значною перешкодою у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням. \~ \~ \~ \~Стаття 54 ЛК України визначає, що облік лісів\~включає збір\~та узагальнення\~відомостей,\~які характеризують\~кожну лісову\~ділянку за\~площею,\~кількісними та\~якісними показниками. Основою\~ведення обліку\~лісів є\~матеріали лісовпорядкування. Ведення\~обліку лісів\~забезпечується постійним\~підтриманням в\~актуалізованому стані\~характеристик кожної\~лісової ділянки,\~їх змін,\~спричинених господарською\~діяльністю,\~стихійним лихом\~або іншими\~причинами. Громадяни\~та юридичні\~особи мають\~право на\~отримання у\~встановленому законодавством\~порядку інформації\~про облік\~лісів. Порядок ведення\~обліку лісів встановлюється Кабінетом Міністрів України. \~ \~ \~ \~Відповідно до статей 53 і 54 Лісового кодексу України Кабінет Міністрів України постановою № 848 від 20 червня 2007 р. затвердив Порядок ведення державного лісового кадастру та обліку лісів. \~ \~ \~ \~Згідно з п.4, п.5 Порядку № 848 документація кадастру ведеться на основі даних державного земельного кадастру, матеріалів лісовпорядкування, інвентаризації, обстежень та первинного обліку лісів окремо за власниками лісів і постійними лісокористувачами на підставі документів, визначених статтею 52 Лісового кодексу України. Дані про розподіл лісового фонду між власниками лісів і постійними лісокористувачами, його кількісний склад погоджуються з територіальними органами Держгеокадастру. Пунктом 8 передбачено, що документація кадастру поновлюється один раз на п`ять років. Державний лісовий кадастр та облік лісів ведеться Держлісагентством за єдиною для усіх лісів системою за рахунок коштів державного бюджету з метою забезпечення ефективної організації охорони і захисту лісів, їх раціонального використання та відтворення, здійснення постійного контролю за якісними і кількісними змінами в лісовому фонді України. \~ \~ \~ \~Позивач в обґрунтуванні позовних вимог зазначив, що ДП «Долинське лісове господарство» самовільно зайняло частину його земельної ділянки та користується нею, оскільки на останній містяться до шести рядів лісових насаджень. \~ \~ \~ \~Згідно із п.6 ч.1 ст.3 ЦК України однією із загальних засади цивільного законодавства є \~добросовісність. Добросовісність\~- це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 02.10.2018 року по справі № 917/1307/18, в постанові від 23.10.2019 по справі № 910/18036/17, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Стандарт доказування це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину доведеною, отже стандарт доведення - це достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним. У рішенні Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява N 7460/03, § 26) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. У рішенні ЄСПЛ по справі "J.K. AND OTHERS v. SWEDEN" заява № 59166/12 судом зазначено, що договірна держава зобов`язана брати до уваги не лише докази, подані заявником, але й усі інші факти, які мають значення у справі, яка розглядається. У цивільних позовах закон не вимагає такого високого стандарту, як "доведення поза розумним сумнівом" скоріше суддя має вирішити справу на основі "балансу ймовірностей".\~Термін «перевага сумнівів» використовується в контексті стандарту доказів, що стосується фактичних тверджень, зроблених заявником. Отже, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 14.08.2018 року у справі № 905/2382/17, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18. В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бендерський проти України», заява № 22750/02, суд зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи, про що зазначено в рішенні по справі "Руїз Торійа проти Іспанії", заява від 09.12.1994. Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних, про що зазначено в рішенні по справі "Артіко проти Італії", заява від 13.05.1980. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (справи, "Дюлоранс проти Франції" заява № 34553/97, "Донадзе проти Грузії" заява №74644/01). У даній справі позивачем суду не надано доказів на підтвердження того, що відповідач ДП «Долинське лісове господарство», або його правонаступник ДСГП «Ліси України» або ДП «Компаніївський лісгосп» здійснювали дії по зайняттю земельної ділянки з кадастровим номером 3522584600:02:000:0021 шляхом розміщення на цій земельній ділянці до шести рядів лісових насаджень після того, як її отримав позивач. З огляду на викладене, позивач не надав суду належних доказів того, що саме ДП «Долинське лісове господарство» або його правонаступником ДСГП «Ліси України» вчинялися фактичні дії щодо використання належної позивачу частини земельної ділянки. Таким чином, зважаючи, що позивач не довів позовних вимог, у задоволенні позову слід відмовити повністю. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує згідно вимог ст.141 ЦПК України. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами п. 5 розділу VII ЛК України, ст.ст.19, 79-1 ЗК України, ст.ст.1, 7, 10, 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр», ст. 33 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.29 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Outcome: dismissed