Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію за відчуження земельних ділянок для ведення ОСГ в загальній сумі 350\~000 грн. Обґрунтовані позовні вимоги тим, що у 2019 році відповідач перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з позивачем набула у власність на підставі 20 договорів купівлі-продажу земельні ділянки площами по 2 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, з кадастровими номерами 3521981300:02:000:5907, 3521981300:02:000:5910, 3521981300:02:000:5909, 3521981300:02:000:5928, 3521981300:02:000:5319, 3521981300:02:000:5300, 3521981300:02:000:5930, 3521981300:02:000:5904, 3521981300:02:000:5933, 3521981300:02:000:5911, 3521981300:02:000:5906, 3521981300:02:000:5934, 3521981300:02:000:5927, 3521981300:02:000:5908. Та, з урахуванням того факту, що відповідач набула у власність вказані земельні ділянки перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, вважав, що дані земельні ділянки у відповідності до ст. 60 СК України є їхньою спільною сумісною власністю подружжя. Позивач дізнався, що відповідач у серпні 2019 подарувала 8 земельних ділянок [PERSON] і 6 земельних ділянок [PERSON] , уклавши при цьому відповідні договори дарування земельних ділянок, без отримання на вчинення даних правочинів його, як співвласника земельних ділянок, згоди на дарування земельних ділянок саме [PERSON] та [PERSON] з оцінкою дарунку (кожної окремої земельної ділянки) у сумі 40000 грн (п.1.6 Договору дарування). В той час, як відповідач набула у власність визначені земельні ділянки за суму розміром 50000 грн за кожну окрему земельну ділянку. У зв`язку з чим вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених майнових прав на вищевказані земельні ділянки. З посиланням на ст.ст. 60, 70 СК України зазначав, що вказані норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ним в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована одним із подружжя в судовому порядку, при цьому, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності майна, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Посилався на положення ч.3 ст. 65 СК України, ч.ч.1, 2 ст. 369 ЦК України. Зазначав, що розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Наводив положення ст. 717, 719, 182 ЦК України. Посилаючись на п.п.3.2, 3.3 оспорюваних договорів дарування зазначав, що нотаріусом вірно визначено, що земельні ділянки є спільною сумісною власністю подружжя позивача та відповідача, в той же час п.3.3 договору встановлено, що позивач подав заяву про згоду дружині [PERSON] на дарування майна, яке є предметом договору. Проте, звертав увагу суду, що ним згоди на укладення відповідачем оспорюваних договорів дарування саме [PERSON] та [PERSON] , з оцінкою дарунку (кожної окремої земельної ділянки) у сумі 40000 грн не надавалася, ні в усній, ні в письмовій формі. Таким чином, зазначав, що він при укладенні оспорюваних договорів не надавав своєї згоди на відчуження спірного майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, як того вимагає ч.3 ст. 65 СК України. А тому, оскільки земельні ділянки відчужені поза волею іншого співвласника, вважав що він не позбавлений на відповідну грошову компенсацію вартості відчуженого майна, виходячи з рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, грошова компенсація повинна складати 50% вартості відчужених відповідачем земельних ділянок, які придбавалися за 50000 грн кожна. Ухвалою суду від 22.04.2025 позов залишено буз руху. Ухвалою суду від 07.05.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Встановлено строк для подачі відзиву. 20.05.2025 від відповідача надійшов відзив в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з тих підстав, що дійсно у 2019 відповідач набула у власність наведені у позові договори. В подальшому відповідач розпорядилася вказаними земельними ділянками шляхом їх дарування своїм дітям [PERSON] та [PERSON] . Вказані земельні ділянки набуті за час перебування із позивачем у шлюбі. Проте, починаючи з 2016 між ними фактично припинено шлюбні відносини, що зумовило їхнє окреме проживання і як наслідок перестали вести з ним спільне господарство. Шлюб розірвано відповідно до рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 06.07.2023. Відповідач зазначала, що з позовної заяви видно, що позивач не визнає факт того, що земельні ділянки набуті відповідачем в особисту приватну власність на яку не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя. Наводячи відповідні положення ЦК України та СК України відповідач зазначала, що у разі придбання майна, хоча й у період шлюбу, але не за рахунок спільних сумісних коштів подружжя. Це майно не може вважатись об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Крім того, вважала, що суттєвим є дослідження обставини чи не були фактично припинені шлюбні відносини сторін на час набуття спірного майна, у зв`язку з чим посилалася на відповідну практику ВС. Та, зазначала, що з 2016 між нею та відповідачем фактично припинені шлюбні відносини, проживають окремо один від одного. Відповідач стверджувала, що джерелом походження грошових коштів, за які було придбано спірне нерухоме майно є її особистий дохід від зайняття господарською діяльністю та дохід від надання в оренду житлового приміщення. Зазначала, що вона є засновником та єдиними членом ТОВ «Вогник» та у період з 01.07.2010-31.12.2019 отримала дохід у вигляді зарплати в сумі 656900 грн та інші виплати в сумі 343900 грн, загальна сума доходів за період з 01.07.2010-31.12.2019 становить 1000800 грн. У період з 30.03.2012 по 30.03.2018 отримувала орендну плату в розмірі 550 доларів США щомісячно за договором найму (оренди) квартири, укладеного між нею та [PERSON] . Та, зазначала, що виходячи з середнього курсу валют долара США до гривні у період з квітня 2012 по березень 2018 нею отримано дохід від надання в оренду квартири у розмірі 703840 грн. Купівля земельних ділянок, що зазначені у позові вчинялася за договірною ціною між сторонами у розмірі 50000 грн. А тому, вважала, що факт придбання спірних земельних ділянок за її особисті кошти є підтвердженим, зазначене у повій мірі спростовує доводи позовної заяви щодо наявності підстав для стягнення з неї частини суми вартості за визначені земельні ділянки, тобто вважала, що презумпція набуття земельних ділянок у спільну сумісну власність подружжя позивача та відповідача спростована з її боку поданим відзивом та доданими до нього документами. Ухвалою суду від 03.06.2025 встановлено строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою суду від 01.07.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити з підстав, що зазначені у позовній заяві. Додала, що зі слів довірителя укладаючи договори дарування, у т.ч., де він є представником обдаровуваної особи, він вважав, що укладає договори оренди та на той час між ними були нормальні стосунки. Також зазначила, що відповідач надала докази доходу від підприємницької діяльності та того, що сторони не проживали разом. Вказані обставини позивач не заперечує і визнає цей факт, але вони все ж далі залишалися у зареєстрованому шлюбі, оскільки не було режиму окремого проживання, то спірні земельні ділянки є спільною сумісною власністю подружжя. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, що зазначені у відзиві, просив відмовити у позові. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, врахувавши, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Із копії рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 06.07.2023 (справа №941/56/23) (а.с.83) судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12.10.1985 Петрівським РВЗАГС Кіровоградської області, розірвано. Рішення набрало законної сили 22.08.2023. Із копій договорів купівлі-продажу від 13.05.2019 (один договір), 14.05.2019 (три договори), 16.05.2019 (шість договорів), 24.05.2019 (чотири договори) (а.с.8-35, 84-85) судом встановлено, що [PERSON] придбала земельні ділянки за кадастровими номерами: 3521981300:02:000:5907, 3521981300:02:000:5910, 3521981300:02:000:5909, 3521981300:02:000:5928, 3521981300:02:000:5319, 3521981300:02:000:5300, 3521981300:02:000:5930, 3521981300:02:000:5904, 3521981300:02:000:5933, 3521981300:02:000:5911, 3521981300:02:000:5906, 3521981300:02:000:5934, 3521981300:02:000:5927, 3521981300:02:000:5908, кожна площею 2,0000 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства. Продаж земельних ділянок вчинено за домовленістю сторін за 50000 грн. Чоловік покупця [PERSON] подав заяву про згоду дружині [PERSON] на купівлю майна, яке є предметом наведених договорів (п.3.7 договорів). Із копій договорів дарування від 05.08.2019 (чотири договори), 06.08.2019 (три договори), 14.08.2019 (три договори), 15.08.2019 (чотири договори) (а.с.36-63) судом встановлено, що [PERSON] подарувала своїй дочці [PERSON] , від імені та в інтересах якої діяв [PERSON] , [INFO] , на підставі довіреності, та своєму синові [PERSON] земельні ділянки за кадастровими номерами: 3521981300:02:000:5907, 3521981300:02:000:5910, 3521981300:02:000:5909, 3521981300:02:000:5928, 3521981300:02:000:5319, 3521981300:02:000:5300, 3521981300:02:000:5930, 3521981300:02:000:5904, 3521981300:02:000:5933, 3521981300:02:000:5911, 3521981300:02:000:5906, 3521981300:02:000:5934, 3521981300:02:000:5927, 3521981300:02:000:5908, кожна площею 2,0000 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства. Дарунок сторони оцінили в сумі 40000 грн за кожним із договорів (п.1.6 договорів). Чоловік дарувальника [PERSON] подав заяву\~про згоду дружині [PERSON] на дарування майна, яке є предметом вказаних договорів, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом (п.3.3 договорів). Відповідно до п.4.10 договорів сторони зазначили, що підписання цих договорів свідчить про те, що ці договори дарувальником та обдаровуваними, у т.ч. представником обдаровуваної за довіреністю, прочитано особисто, зміст документу їм зрозумілий і відповідає їхній волі, а предмет дарування земельні ділянки площею 2 га за відповідними кадастровими договорами фактично прийняті обдаровуваними. В підготовчому судовому засіданні судом в порядку п.5 ч.2 ст. 197 ЦПК України роз`яснено стороні позивача про необхідність подання, на підтвердження підстав позову, належним чином засвідченої копії згоди на укладення договорів дарування, про яку зазначено вище. Проте, сторона позивача не скористалася таким правом та не надала до позову копії зазначеної згоди. Викладені у відзиві заперечення відповідач підтверджувала доданими до нього доказами (а.с.96-98) з яких судом встановлено, що [PERSON] є директором ТОВ «Вогник» та отримала за період з 01.07.2010-31.12.2019 дохід у вигляді заробітної плати в сумі 656900,00 грн та інші виплати в сумі 343900,00 грн., загальна сума доходів за вказаний період становить 1000800,00 грн. На праві власності у [PERSON] наявні квартира розташована у м. Києві, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 20.04.2007 р., яку відповідач передала в оренду відповідно до договору найму (оренди) квартири від 30.03.2012, орендна плата становить 550 доларів США, щомісячно. Умовами договору передбачена його пролонгація. Відповідач проживає одна без реєстрації з січня 2016 за адресою [ADDRESS] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Позивач не скористався своїм правом та не подав відповідь на відзив. За положеннями\~ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За положеннями ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні представник позивача зазначила, що позивач не заперечує та визнає той факт, що сторони не проживали разом з 2016 року та відповідач мала доходи від здійснення підприємницької діяльності. Відповідно до\~ст.\~60\~СК України\~майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За положеннями ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Із вищезазначеного судом встановлено, що позивач надав нотаріально засвідчену згоду дружині на дарування земельних ділянок, що є предметом спору, усвідомлював предмет договору дарування, знав кому даруються земельні ділянки, згода на дарування земельних ділянок відповідала його волі, чим спростовується його твердження про те, що згоду на укладення відповідачем оспорюваних договорів дарування саме [PERSON] та [PERSON] з оцінкою дарунку у сумі 40000 грн ним не надавалася ні в усній, ні в письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В ході судового розгляду справи, враховуючи усі встановлені обставини справи в сукупності, які зазначені вище, суд доходить висновку, що права позивача не порушені. З огляду на зазначене позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відповідно у їх задоволенні слід відмовити у повному обсязі. В порядку ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed