Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

[PERSON] \~звернувся до\~суду з\~вищевказаним позовом,\~в обґрунтування\~якого зазначив,\~що з\~08.11.2024\~року він був прийнятий на роботу до ФОП [PERSON] на посаду сторожа. Під час у трудових правовідносинах з відповідачкою, з боку останнього була нарахована і виплачена заробітна плата за листопад та грудень 2024 року, однак, у подальшому, попри продовження трудових правовідносин та виконання працівником своєї роботи заробітна плата [PERSON] не виплачувалась, внаслідок чого утворилась заборгованість з заробітної плати у розмірі 18409,05 грн., яку складає заборгованість: за січень 2025 року- 8000,00 грн., за лютий 2025 року- 8000,00 грн. за березень 2025 року- 542,36 грн. (сумарна заробітна плата за січень-лютий 2025р.- 16000 грн/ суму робочих днів за січень-лютий 2025р.- 59\~робочих днів=271,19 грн./день х 2 робочі дні), а також компенсація за невикористану відпустку 7 календарних днів- 1866,69 грн. (сукупний заробіток за розрахунковий період 24000,00 грн., розрахунковий період з 01.12.2024р. до 28.02.2025р.- 90 календарних днів, кількість днів, що підлягають компенсації - 7). Враховуючи вищенаведене, просить стягнути з відповідача нараховану, але невиплачену заробітну плату в розмірі 18409,05 грн. Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 05.05.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, причини неявки не повідомив. Відповідач- ФОП [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіслала відзив на позов, у якому просила слухати справу у її відсутність та зазначила, що заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 9023,70 грн. [PERSON] виплачена 26.05.2025 року. Також надала заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримує доводи, викладені у відзиві. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст.\~13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Статтею 43\~Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче визначеної законом. Право на своєчасне отримання винагороди за працю захищається законом. Судом встановлено, що з 08.11.2024 року [PERSON] був працевлаштований на посаду сторожа до ФОП Дмитренко- [PERSON] (а.с. 14). 04.03.2025 року позивача звільнено з займаної посади за ст. 38 КЗпП України за угодою сторін, за наказом № 1 від 04.03.2025 року з виплатою компенсації за невикористану відпустку за 7 календарних днів за період роботи з 11.11.2024р. по 04.03.2005р. (а.с. 17). Згідно зі ст.\~94\~КЗпП та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1ст. 115 КЗпП, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За змістом ст. 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати (ч. 1). У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму (ч. 2). Як зазначає позивач, на день його звільнення існувала заборгованість з заробітної плати у загальному розмірі 18409,05 грн., яку складає заборгованість: за січень 2025 року- 8000,00 грн., за лютий 2025 року- 8000,00 грн. за березень 2025 року- 542,36 грн. (сумарна заробітна плата за січень-лютий 2025р.- 16000 грн/ суму робочих днів за січень-лютий 2025р.- 59 робочих днів=271,19 грн./день х 2 робочі дні), а також компенсація за невикористану відпустку 7 календарних днів- 1866,69 грн. (сукупний заробіток за розрахунковий період 24000,00 грн., розрахунковий період з 01.12.2024р. до 28.02.2025р.- 90 календарних днів, кількість днів, що підлягають компенсації - 7). Відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні,- у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні Як вбачається з наданої позивачем відповіді Північно-Східного міжрегіонального управління служби з питань праці № ПНС/3.1/568-ЗВ-25 від 12.05.2025 року у ході позапланової перевірки ФОП [PERSON] було встановлено, що згідно розрахункової відомості за березень 2025 року при звільненні [PERSON] нарахована заробітна плата за фактично відпрацьовані 16 години в сумі 761,90 грн. та грошова компенсація за 7 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки- 1866,67 грн. (до виплати- 2024,00 грн). З врахуванням боргу на початок березня 2025 року в сумі 6999,70 грн., заборгованість із виплати заробітної плати перед на день звільнення становить 9023,70 грн. На момент проведення позапланового заходу, документи, які б підтверджували виплату всіх сум, що належать при звільненні від ФОП [PERSON] не надано (відсутні) (а.с. 40). Тобто, згідно перевірки було встановлено, що загальна заборгованість з заробітної плати, яка підлягає виплаті [PERSON] складає 9023,70 грн., а не 18409,05 грн., як зазначає позивач. Розмір заборгованості з заробітної плати в сумі 9023,70 грн. також підтверджується наданою стороною відповідача відомістю з заробітної плати (а.с. 50). Факт існування даної заборгованості на дату перевірки сторона відповідача не заперечувала, проте 26.05.2024 року ФОП [PERSON] грошові кошти в сумі 9069,05 грн. перерахувала повивачу (а.с. 59) . Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості з заробітної плати в сумі 18409,05 грн. не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: dismissed