Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» посилалися на те, що 10.09.2019 року між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та\~\~ [PERSON] укладено кредитний договір у виді заяви №010/3177/82/652380, відповідно до умов якого, банк надав позичальнику грошові кошти на умовах, передбачених цим договором, а позичальник зобов`язався повернути позику у строк до 10.09.2023 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 48%. Банк належним чином виконав свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором, надавши кредитні кошти в порядку та у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. 30.11.2021 року укладено договір №114/2-47, відповідно до якого АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №010/3177/82/652380. У подальшому, 10.01.2023 року, було укладено договір №10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за кредитним договором №010/3177/82/652380. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до [PERSON] за договором №010/3177/82/652380. Станом на день звернення до суду заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №010/3177/82/652380 від 10.09.2019 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 187063,02 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 100639,71 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 54262,72 грн., заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 32160,59 грн. За таких обставин позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договорам у розмірі 187063,02 грн., а також судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 25000 грн. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 03 березня 2025 року вказана позовна заява передана для розгляду судді Куць О.О. (а.с.48). Ухвалою судді від 10 березня 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено справу для розгляду по суті (а.с.51). Представником відповідача адвокатом Зачепіло З.Я. до суду направлено відзив на позовну заяву в якому остання вказувала, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, зокрема через те, що стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами позовних вимог, а надані докази є недостатніми та не дають підстав для висновку про наявність обставин справи, які входять до предмету доказування, тому позов є необґрунтованим. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором складений самим кредитором і не містить жодного підтвердження реальності господарської операції. По ньому не можна вирахувати коли заборгованість була переведена на прострочену, чи були сплати з боку відповідача, який був порядок нарахування відсотків, в якому розмірі та коли вони були нараховані. Крім того, з наданого позивачем розрахунку не можливо перевірити правильність нарахувань відповідних сум, ніяких роз`яснень та доказів щодо принципу складених розрахунків справа не містить. Також, із наданої позивачем виписки з рахунку, як доказ на підтвердження наявності заборгованості відповідача, неможливо встановити наявну суму боргу, його складові, період за який вона утворилась, що унеможливлює проведення об`єктивного розгляду справи та задоволення вимог ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Просила відмовити позиву у задоволенні позовних вимогТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.70-73). Представник позивача [PERSON] надала суду відповідь на відзив в якому з посиланням на практику Верховного Суду вказувала, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, факт видачі кредитних коштів підтверджено виписками по рахунку відповідача в сукупності із розрахунком боргу. Такий борг відповідач визнав, оскільки частково його сплачував. На спростування факту наявності боргу, стороною відповідача не надано суду своїх доказів. Крім того, вказувала, що долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості первісним кредитором є максимально детальним та відображає операції із зняття готівки, безготівкові платежі, суми погашення кредиту, кількість днів користування коштами позичальником, відомості щодо збільшення кредитного ліміту та суму на яку останній було збільшено. Враховуючи вищевикладене та те, що представником відповідача не подано контррозрахунку, не спростовано розмір боргу, підтверджено визнання відповідачем укладеного правочину та користування кредитним лімітом, а позиція відповідача є лише спробою уникнути відповідальності за неналежне виконання обов`язку в частині повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Крім того, звертала увагу суду на пропуск відповідачем процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача адвокат Змієвська Т.П. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином, про причинити неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про необхідність задоволення позову, з огляду на наступне. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи. Основоположними елементами права на справедливий суд є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Право на суд поширюється на здійснення окремих судових процедур. У демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення (Delcourt v. Belgium). Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві (Bellet v. France). Як вбачається із практики Європейського суду з прав людини, яку він викладає у своїх рішеннях, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Суд повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). Суд вважає за необхідне прийняти відзив на позовну заяву, долучити його до матеріалів справи й здійснювати розгляд справи з урахуванням останнього, оскільки втрата процесуальної можливості на подання даної заяви по суті спору внаслідок незначного пропуску строку на її подання є процедурним поняттям, яке може порушити принцип забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Заяви про відкриття Карткового рахунку та надання Кредиту «Кредитна картка» №010/3177/82/652380 від 10.09.2019 року, АТ «Райффайзен Банк Аваль» було відкрито на ім`я [PERSON] картковий рахунок в гривні та видано платіжну картку - тарифна модель Кредитна картка «100 днів», розмір поточного кредитного ліміту 10\~000 грн., строк\~кредиту -\~48\~місяців, що починається з дати встановлення (зміни) поточного ліміту, процентна ставка - 48% річних, що починається з дати встановлення (зміни) Поточного ліміту (дата початку кредитування), дата щомісячного платежу\~до 20 числа, розмір щомісячного платежу\~5% від суми заборгованості, щомісячна плата за обслуговування КР\~100 грн., неустойка\~1,0% від суми простроченого щомісячного платежу (мін. 50 грн.), реальна річна процентна ставка\~60,07%, загальна вартість кредиту\~34315 грн. (а.с.14). Відповідно до паспорту споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредитна картка», строк кредитування\~ - 48 місяців, процентна ставка\~- 48% річних, тип картки\~Mastercard World 100 днів, тип кредиту-кредит (а.с.15-зворот-16). Випискою по особовому рахунку [PERSON] за період з 10.09.2019 року по 30.11.2021 року, підтверджується рух коштів по картковому рахунку відповідача, в тому числі отримання та використання ним кредитних коштів в цей період (а.с.17-зворот-24). З розрахунку заборгованості за договором №010/3177/82/652380 від 10.09.2019 року, складеного АТ «Райффайзен Банк Аваль», вбачається, що станом на 30.11.2021 року, заборгованість відповідача [PERSON] становить 101\~169,10 грн., з яких: 54 286 грн.\~- заборгованість за дозволеним овердрафтом; 46\~353,71 грн.\~- заборгованість за недозволеним овердрафтом; 529,39 грн.\~- заборгованість за відсотками (а.с.25). Відповідно до Договору відступлення права вимоги №114/2-47 від 30.11.2021 року, укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал», первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах боржників (а.с.28-30). Відповідно до платіжного доручення №306770027 від 30.11.2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» оплатив АТ «Райффайзен Банк Аваль» згідно договору №114/2-47 від 30.11.2021 р. суму у розмірі 4774940,58 грн. (а.с.31). Відповідно до витягу з реєстру боржників від 15.12.2021 року до Договору відступлення права вимоги №114/2-47 від 30.11.2021 р., ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до [PERSON] (№833) за кредитним договором №010/3177/82/652380 від 10.09.2019 року, загальна сума заборгованості\~10\~169,10 грн., з яких: 100\~639,71 грн.\~сума заборгованості за основною сумою боргу; 529,39 грн.\~сума заборгованості за відсотками.(а.с.33) ТОВ «Вердикт Капітал» за період з 30.11.2021 року по 09.01.2023 року нарахували відповідачеві заборгованість у сумі 154\~902,43 грн., з яких: 100\~639,71 грн.\~заборгованість по основній сумі кредиту; 529,39 грн.\~- заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 53\~733,33 грн.\~- нараховані відсотки згідно кредитного договору, що вбачається із розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с.26). Відповідно до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках №1 та №3 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за Договорами позики (Кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за Права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором. (а.с.34-36) З акта прийому-передачі Реєстру боржників за договором №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року вбачається, що Первісний кредитор передав, а Новий кредитор прийняв Реєстр Боржників, після цього, з урахуванням умов Договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 р., від Первісного кредитора до Нового кредитора переходять права вимоги заборгованості до Боржників і Новий кредитор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей. (а.с.36-зворот) Відповідно до реєстру боржників до Договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право вимоги до [PERSON] (№1339) за кредитним договором №010/3177/82/652380 від 10.09.2019 року (а.с.38-39). У подальшому, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» нараховує [PERSON] заборгованість у сумі 187063,02 грн., з яких: 100639,71\~ - заборгованість за тілом кредиту; 54\~262,72 грн.\~- заборгованість за відсотками, з них: 53\~733,33 грн.\~заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги (10.01.2023 року), 86\~243,31 грн.\~- заборгованість за відсотками, які нараховані за період (10.01.2023 року по 14.02.2025 року) (а.с.27). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Звертаючись до суду з позовом ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» просили стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 187063,02 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 100639,71 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 54262,72 грн., заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 32160,59 грн. Між тим, за розрахунком первісного кредитора АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» заборгованість відповідача [PERSON] станом на 30.11.2021 року становить 101\~169,10 грн., з яких: 54 286 грн.\~- заборгованість за дозволеним овердрафтом; 46\~353,71 грн.\~- заборгованість за недозволеним овердрафтом; 529,39 грн.\~- заборгованість за відсотками (а.с.25). З матеріалів справи вбачається, що після відступлення права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» нарахувало відповідачеві відсотки за кредитним договором за період з 30.11.2021 року по 09.01.2023 року у сумі 53733,33 грн., а ТОВ «Коллект Центр» додатково нарахувало відсотки за кредитним договором за період з 10.01.2023 по 14.02.2025 у сумі 32160,59 грн. Однак, позивачем при зверненні до суду не було надано виписку по рахунку, крім виписки первинного кредитора АТ «Райфайзен Банк», що позбавляє суд можливості відслідкувати рух коштів на рахунку [PERSON] після відступлення права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр». Крім того, як зазначалось вище сторонами кредитного договору відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є банк або інша фінансова установа (кредитодавець) та позичальник. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»№ 2664-III (в редакції закону станом на 30.11.2021) фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України. Фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2664-III). Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону № 2664-ІІІ надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій (ч. 2 ст. 7 Закону № 2664-ІІІ). Відповідно до п. 8 Розділу І Положення про визначення умов провадження діяльності з надання фінансових послуг, здійснення яких потребує відповідної ліцензії (ліцензійних умов), затвердженого Постанова Правління Національного банку України 30.03.2021 № 27 (в редакції станом на 30.11.2021), надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою, якщо така послуга надана на підставі кредитного договору або іншого договору, який має всі ознаки кредитного договору, визначено статтею 1054 Цивільного кодексу України. Національний банк відповідно до цього Положення видає заявникам ліцензії на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (підп. 3 п. 4 Розділу І Положення № 27). Відповідно до п. 65 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» № 1953-IX (в редакції закону станом на 10.01.2023) фінансова установа - юридична особа, метою створення якої є здійснення діяльності з надання фінансових послуг, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг на підставі відповідної ліцензії, виданої Регулятором. Не є фінансовими установами надавачі супровідних послуг, які одночасно не надають також фінансові послуги, а також інші особи, які отримали ліцензію на здійснення діяльності з надання фінансових послуг без набуття статусу фінансової установи. Фінансова послуга - операція або декілька операцій, пов`язаних однією правовою метою, з фінансовими засобами, що здійснюються в інтересах інших осіб, ніж надавач такої фінансової послуги, а також послуги, прямо визначені спеціальними законами як фінансові послуги (п. 64 ч. 1 ст. 1 Закону № 1953-IX). Ліцензія - право юридичної особи здійснювати діяльність з надання певних видів фінансових послуг, підтверджене записом у Реєстрі (п. 29 ч. 1 ст. 1 Закону № 1953-IX). Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 13 1. Закону № 1953-IX надавати фінансові послуги мають право фінансові установи та інші особи, які отримали відповідну ліцензію (ліцензії), крім випадків, передбачених частинами третьою - п`ятою цієї статті та спеціальними законами. Ліцензія включає право здійснювати діяльність з надання однієї чи декількох фінансових послуг, зазначених у такій ліцензії, можливість надання яких передбачено законом для надавача фінансових послуг певного виду. Спеціальним законом може бути визначена необхідність отримання окремої ліцензії, яка включає право здійснювати діяльність з надання певної фінансової послуги. Виключно фінансові установи на підставі відповідної ліцензії, виданої Регулятором, крім випадків, встановлених спеціальними законами, здійснюють такі види діяльності з надання фінансових послуг - діяльність фінансової компанії відповідно до розділу VI цього Закону. Згідно з підп. 69 п. 5 Розділу Положення про ліцензування та реєстрацію надавачів фінансових послуг та умови провадження ними діяльності з надання фінансових послуг, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 24 грудня 2021 року № 153, надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою, якщо така послуга надана на підставі кредитного договору або іншого договору, який має всі ознаки кредитного договору, визначені статтею 1054 Цивільного кодексу України (в редакції станом на 10.01.2023). Системний аналіз зазначених вище норм свідчить про те, що протягом періоду з переходу до ТОВ «Вердикт Капітал», та в подальшому ТОВ «Коллект Центр» права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №010/3177/82/652380 від 10.09.2019 року і до дня звернення до суду з цим позовом, законодавством України встановлено, стороною (кредитором) кредитного договору може бути виключно банк або фінансова установа, яка має ліцензію на надання фінансових послуг з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Разом з тим позивачем не надано доказів того, що ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» є фінансовими установами та мають відповідну ліцензію на надання фінансових послуг. Відсутність в матеріалах справи доказів отримання ліцензії на надання фінансових послуг виключає набуття останніми прав кредитодавець у зобов`язанні згідно з Кредитним договором №010/3177/82/652380 від 10.09.2019 року у тому обсязі, який існував у АТ «Райффайзен Банк», зокрема в частині права нараховувати проценти за користування кредитом. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів того, що ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» є фінансовими установами та мають ліцензію на надання фінансових послуг, суд дійшов висновку, що останні позбавлені права нараховувати проценти за користування кредитом. За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 3-4 ст. 12 ЦПК України). З урахуванням викладеного, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у нього та у попереднього кредитора (ТОВ «Вердикт Капітал») права нараховувати проценти за кредитним договором, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитом за період з 30.11.2021 року до 10.01.2023 у сумі 53733,33 грн., та за період з 10.01.2023 до 14.02.2025 у сумі 32160,59 грн. У зв`язку з частковим задоволення позовних вимог на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (54, 08%), тобто у сумі 1310,03 грн. Щодо стягнення інших судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25000 грн, суд зазначає таке. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення витрат професійну правничу допомогу, суд зауважує наступне. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Звертаючись із позовною заявою, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» просило стягнути з [PERSON] на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000 грн., надавши при цьому договір про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024 року, укладений з адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» (а.с.9-10), витяг з акту №4 про надання юридичної допомоги від 31.01.2025 року (а.с.13), заявку на надання юридичної допомоги №637 від 01.01.2025 року (а.с.12). Як вбачається з указаних документів, до переліку послуг адвоката входить: надання усної консультації з вивченням документів 4000 грн., надання письмової консультації з вивченням документів 3000 грн., складання позовної заяви 18000 грн. Аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), вважає, що розмір гонорару у сумі 25 000 грн. є не обґрунтованим та завищеним. Надаючи оцінку поданим позивачем доказам на підтвердження обсягів наданої професійної правничої допомоги, суд виходить з того, що частина наданих позивачу послуг, надання усної консультації з вивченням документів 4000 грн., надання письмової консультації з вивченням документів 7000 грн. не є самостійними послугами, а є лише етапами підготовки до складання позовної заяви. Справа відноситься до категорії не складних справ, розгляд проводився в спрощеному провадженні, спір, який виник між сторонами у справі, відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання яких адвокат би витратив значний час. Даний спір є незначної складності, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Крім того, у провадженні адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» перебуває значна кількість аналогічних справ, тобто вони є типовими. За таких обставин, надані адвокатом юридичні послуги щодо підготовки та складання позовної заяви тривалістю 6 годин не відповідають критеріям розумності та необхідності. З урахуванням категорії справи, рівня складності юридичної кваліфікації правовідносин, обсягу наданих позивачу послуг з правничої допомоги, змісту поданих процесуальних документів, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності, дійсності та необхідності витрат на професійну правничу допомогу будуть відповідати витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, суд на підставі п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у сумі 2704 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial