Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Представник [PERSON] адвокат Сивуля Т. А. звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони з 06.09.2007 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.10.2010 розірвано. За час перебування у шлюбі у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідач більше 10 років проживає у російській федерації та ніяким чином не піклується про дитину, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дочки, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Рішення суду від 28.01.2019 про збільшення розміру аліментів відповідач не виконує, у зв`язку із чим у нього станом на 25.04.2024 наявна заборгованість в розмірі 65994,84 грн. Тому, у зв`язку з тим, що відповідач впродовж останніх кількох років фактично усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, позивач вважає, що існують підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 24.09.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12.12.2024 матеріали цивільної справи надіслано до Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради для надання суду висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Протокольною ухвалою суду від 03.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання 24.06.2025 не з`явились, представник подала заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. У попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримували з підстав наведених у позовній заяві. Відповідно до ч. 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] в жодне із судових засідань не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позов не подав, про поважність причин неприбуття в судове засідання не повідомив. А тому, відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Третя особа [PERSON] в судове засідання 24.06.2025 не з`явилась. Подала заяву про розгляд справи без її участі. У попередніх судових засіданнях позовні вимоги своєї матері підтримувала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради в судове засідання 24.06.2025 не з`явився, подав заяву у якій просить розглянути справу без участі уповноваженого представника за наявними матеріалами справи. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст.\~247 ЦПК України, здійснює розгляд справи без участі сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 11.00 год. 03.07.2025, в яке учасники справи не з`явились. Дослідивши докази по справі, суд встановив такі обставини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.09.2007, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.10.2010 у справі №2-9326/2010 розірвано. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане 23.01.2008). [PERSON] поживає разом із дочкою [PERSON] , чоловіком [PERSON] , сином чоловіка [PERSON] , мамою [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить довідка №09/09/24 видана 27.01.2023 Збаразькою міською радою. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.01.2019 у справі № 607/24898/18, збільшено розмір аліментів, встановлений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.11.2015 та ухвалено стягувати із [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн., однак не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №55383995 з примусового виконання виконавчого листа №607/15734/15-ц виданого 12.01.2016 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття, станом на 25.04.2024 за [PERSON] числиться заборгованість зі сплати аліментів в сумі 65994,84 грн. Відповідно до довідки №09/09-137 виданої 19.04.2024 Збаразькою міською радою Тернопільської області, [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON] утримує та виховує свою дочку [PERSON] , [INFO] 26.08.2024 Тернопільським фаховим коледжем харчових технологій і торгівлі видано довідку №896 про те, що [PERSON] навчається у даному навчальному закладі на 2 курсі за спеціальністю 075 Маркетинг. Біологічний батько [PERSON] не підтримує зв`язків із класним керівником та адміністрацією коледжу. Батьківські збори відвідує мама, постійно контактує з класним керівником щодо виховання дитини. Згідно з інформацією наданою Центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (лист №19/84459/18/24-Вих від 04.12.2024), [PERSON] , [INFO] , перетнув кордон України у пункті пропуску Бачівськ в напрямку виїзду 25.11.2020. Відповідно до висновку органу опіки і піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №215 від 19.02.2025, орган опіки і піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В ході судового розгляду заслухано пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , які є подругами позивачки. Останні підтвердили, що позивачка [PERSON] спільно зі своїм чоловіком [PERSON] утримують та виховують неповнолітню [PERSON] . При цьому біологічний батько дитини [PERSON] життям дочки не цікавиться та тривалий час проживає у російській федерації. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7\~СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної\~Ради України\~від 27\~лютого 1991\~року №\~789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150\~СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155\~СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164\~СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до статті 165\~СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~березня 2007\~року №\~3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав\~\~(тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини,\~\~яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Підставою для позбавлення батьківських прав позивачем зазначено, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться та не спілкується з нею. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Таким чином, суд констатує безумовне право батьків на виховання дитини, однак, вважає, що у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дитини, які мають першочергове значення при вирішенні справи. Оцінивши докази в їх сукупності, а саме те, що відповідач у 2020 році покинув територію України та більше не повертався, проживає на території російської федерації, не бере жодної участі у вихованні дитини, не спілкується з нею, матеріально не допомагає, аліменти не сплачує, а також те , що дочка сторін [PERSON] позов підтримує, суд дійшов висновку про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тому, відповідача слід позбавити батьківських прав стосовно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Суд вважає, що рішення про позбавлення батьківських прав відповідає якнайкращим інтересам дитини, не позбавляє можливості піклуватися про неї її батьком за його бажанням. За правилами статті 169\~СК України позбавлені батьківських прав батьки вправі звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав за умови зміни своєї поведінки, якщо це буде відповідати інтересам дитини. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1211 грн. 20 коп. судового збору, який сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved