Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

18.03.2025 [PERSON] звернувся з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Будівельник-19», третя особа: Хортицький відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про скасування арешту та визнання права власності в порядку спадкування. В обгрунтування позову позивач зазначив, що [INFO] у віці 67 років помер його батько, [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, зокрема, однокімнатна квартира [ADDRESS] . За життя батько залишив заповіт, відповідно до умов якого все майно заповідав позивачу. На інше спадкове майно (земельна ділянка, грошові кошти) приватним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину, водночас, у видачі відповідного свідоцтва на квартиру було відмовлено через накладений на неї 18.12.2002 арешт. З`ясувати підстави накладення арешту на квартиру позивач самостійно не зміг. Оскільки арешт було накладено постановою державного виконавця, було відшукано рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 92.11.2001 у справі № 2-2891/2001, яким стягнуто з [PERSON] на користь ЖБК «Будівельник-19» заборгованості по оплаті комунальних послуг та мито на загальну суму 1419 гривень. Оскільки інших підстав для накладення арешту на нерухоме майно позивачем не було встановлено, а обтяження квартири перешкоджає оформленню права на спадщину, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача (ОСББ «Будівельник-19») про скасування арешту та визнання за позивачем права власності на квартиру. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02.04.2025 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. В підготовчому судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, подав клопотання про витребування копії спадкової справи. Представник відповідача відзив у встановлений строк не подав, в підготовчому засіданні 06.06.2025 в усному порядку поставив питання щодо визначення належного відповідача в позові. Зазначив, що він не заперечує щодо можливої обгрунтованості позовних вимог в частині накладення арешту на квартиру, оскільки рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя у 2001 році накладався арешт за позовом кооперативу «Будівельник-19» про стягнення заборгованості з оплати комунальних послуг. Водночас, зауважив, що ОСББ «Будівельник-19» як юридична особа жодним чином ніколи не оспорювало і не заперечувало право власності на квартиру, яку позивач бажає набути в порядку спадкування, не було учасником спадкового спору, а відтак, не є належним відповідачем за позовною вимогою про визнання права власності на нерухоме майно. Крім того, представник відповідача порушив питання розподілу судових витрат у разі задоволення позову, зокрема щодо обгрунтованості стягнення судового збору з ОСББ «Будівельник-19», яке ніколи не оспорювало право власності на квартиру. Ухвалою суду від 08.05.2025 у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чернявського Владислава Вікторовича витребувано копію спадкової справи. В судове засідання 17.07.2025 представник відповідача не з`явився, був повідомлений належним чином. Позивач та його представник в судовому засіданні наполягали на задоволенні обох позовних вимог (про скасування арешту та визнання права власності) до вказаного відповідача. Клопотань про уточнення позовних вимог або кола учасників справи до суду не надходило. Третя особа (Хортицький відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про розгляд справи повідомлялася належним чином. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про смерть. Відповідно до свідоцтва про народження від 23.01.2007 [PERSON] (позивач) доводиться сином [PERSON] . Згідно з заповітом від 19.09.2016 [PERSON] заповідав все своє майно [PERSON] (позивачу). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.08.1998 квартира за адресою: [ADDRESS] , належала [PERSON] . Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 12.02.2025 приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чернявського Владислава Вікторовича позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки на спадкове майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] , накладено арешт. Номер запису про обтяження № 213937743, дата державної реєстрації: 10.05.2005. Згідно з відповіддю Хортицького відділу ДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 10.02.2025 арешт на квартиру накладено постановою б/н від 18.12.2002 ВДВС Хортицького РУЮ. Встановити виконавче провадження, у якому було винесено постанову про арешт майна, неможливо через закінчення строку зберігання виконавчих проваджень в архіві. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2001 у справі № 2-2891/2001 з [PERSON] стягнуто на користь ЖБК «Будівельник-19» заборгованість з оплати комунальних послуг у розмірі 1 368,14 грн та державне мито. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач (ОСББ «Будівельник-19») є правонаступником ЖБК «Будівельник-19». Відповідно до ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до п. 4.18, 4.20 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони, обтяження іпотекою або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт, видача свідоцтва про право на спадщину зупиняється до зняття арешту. Досліджуючи питання підстав для накладення арешту та вирішуючи спір в частині позовних вимог для скасування арешту, суд вважає за необхідне звернутися до принципу належного урядування. Зокрема, у п. 74 рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia) ЄСПЛ зазначив, що принцип належного урядування встановлює, що на фізичну особу, яка діє добросовісно, не повинна перекладатися відповідальність за допущену органами держави помилку, якщо така помилка стала наслідком недотримання державними органами своїх внутрішніх правил і процедур крім випадків, якщо такі правила не випливають з публічно доступних актів, або якщо така особа була іншим чином обізнана або повинна була бути обізнаною про те, що державний орган не мав повноважень вчиняти відповідні дії. Суд виснував, що особа не має нести відповідальність за недотримання державними органами своїх власних внутрішніх правил та процедур, недоступних для громадськості та які, в першу чергу, призначені для забезпечення підзвітності та ефективності всередині державного органу (див. також рішення ЄСПЛ у справах: «Максименко та Герасименко проти України», заява № 49317/07, п. 64, «Кривенький проти України», заява № 43768/07, п. п. 45, 71 та ін.). Як правило, непропорційність покладення на добросовісного набувача тягаря за виправлення помилок, допущених державним органом, має місце у справах, пов`язаних з поверненням безпідставно набутого майна або помилково нарахованої державної допомоги особі. Крім того, ЄСПЛ наголосив, що ризик будь-якої помилки, допущеної державною владою, повинна нести сама держава; помилки не повинні бути усунені за рахунок зацікавлених осіб. У цій справі суд виходить з того, що єдиною доведеною підставою для накладення арешту на квартиру була постанова виконавця районного відділу ДВС Хортицького районного управління юстиції від 18.12.2002. Інших обставин, які б вказували на додаткові підстави накладення обтяження на нерухоме майно, жодною стороною надано не було. Крім того, у якій саме справі було здійснено накладення вказаного арешту і чи було усунуто підстави для арешту протягом останніх двох десятків років, наразі встановити неможливо. Суд бере до уваги, що третя особа (Хортицький відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі) не змогла встановити, у зв`язку з чим на квартиру було накладено арешт, через відсутність необхідних документів, строк зберігання яких закінчився. Представник правонаступника можливого стягувача (ЖБК «Будівельник-19») в судовому засіданні повідомив про відсутність заборгованості за комунальними послугами за вказаною квартирою та відсутність претензій до позивача. Відтак, враховуючи, що наявність арешту на нерухоме майно перешкоджає позивачу реалізувати в повній мірі своє право на спадщину, а також беручи до уваги, що під час судового розгляду суду не було надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили обгрунтованість накладення арешту на квартиру або наявність невиконаних зобов`язань у власника арештованого майна, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині скасування арешту, накладеного на квартиру, яка належала [PERSON] . Щодо позовних вимог в частині визнання права власності на спадкове майно, пред`явлених до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Будівельник-19», суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вирішуючи спір в частині визнання права власності, суд бере до уваги, що позивачем не надано жодних доказів щодо того, що саме відповідач ОСББ «Будівельник-19» у будь-який спосіб порушує, не визнає або оспорює його право на спадщину за заповітом. Під час підготовчого провадження суд ставив питання щодо додаткового обгрунтування визначення відповідачем саме ОСББ «Будівельник-19» (в частині визнання права власності), оскільки представник відповідача в підготовчому судовому засіданні підтвердив відсутність будь-яких претензій в частині спадкового спору. Під час дослідження спадкової справи суд встановив наявність тітки позивача (сестри спадкодавця) [PERSON] , на права, обов`язки та законні інтереси якої могло вплинути рішення у цій справі. Водночас, позивачем вказану особу до участі у розгляді справи залучено не було. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21). Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Суд встановив, що єдиною перешкодою, яка заважала позивачу реалізувати право на спадщину, був арешт, накладений на квартиру, та який скасовано цим рішенням суду. Будь-яких інших обставин, які вказували б на порушення, невизнання права позивача на квартиру, зокрема з боку відповідача, визначеного позивачем, під час судового розгляду встановлено не було. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування арешту, накладеного на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . В частині позовних вимог про визнання права власності суд дійшов висновку про відсутність підстав для їхнього задоволення. Ураховуючи положення ст. 141 ЦПК України, а також беручи до уваги, що позивача як особу з інвалідністю 2 групи звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру (щодо скасування арешту) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial