Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

короткий зміст позовних вимог. 11.03.2025 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Козлівської селищної ради Тернопільської області про визнання права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину [PERSON] є спадкоємцем за заповітом майна померлої [INFO] [PERSON] , а саме: житлового будинку з господарським будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Даний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,2354 га з кадастровим номером 6123055400:03:001:0345, власником якої є [PERSON] . Позивач звернувся в Козівську державну нотаріальну контору із заявою, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку, оскільки відповідне розпорядження спадкодавця не зазначено в заповіті. З метою отримання у власність земельної ділянки позивач подав клопотання до Козлівської селищної ради Тернопільської області. Проте органом місцевого самоврядування йому відмовлено у задоволенні такого й зазначено, що згідно з ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину на якій вони розміщені без зміни її цільового призначення. Позивач вважає, що у зв`язку із набуттям права власності на житловий будинок, до нього перейшло й право власності на земельну ділянку під ним. Тож згідно з статтями 377, 381, 1216, 1217, 1225 ЦК України, статтями 120, 121 ЗК України просить визнати за ним право власності на земельну ділянку загальною площею 0,2354 га з кадастровим номером 6123055400:03:001:0345 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлій [INFO] [PERSON] . Процесуальні дії у справі. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа № 951/160/25 передана 11.03.2025 судді Гриновець О. Б. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області Гриновець О. Б. від 17.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду й відкрито провадження у справі. Серед іншого, постановлено витребувати у Козівської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 84/2024, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] . Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 09.04.2025 закрито підготовче провадження й справу призначено до судового розгляду по суті. Позиція учасників справи. В судове засідання [PERSON] чи його представник [PERSON] не з`явилися, однак останній подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Представник Козлівської селищної ради Тернопільської області Колісник В. М. в судове засідання не з`явилася, однак 08.05.2025 подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги [PERSON] визнає. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Чим і скористалися сторони. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Визнання позову відповідачем - це одностороннє вільне волевиявлення, спрямоване на припинення спору з позивачем. Право відповідача на визнання позову повністю або частково є виявом принципу диспозитивності й змагальності. Тож дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.03.2024 [PERSON] померла [INFO] /а. с. 12/. Із змісту заповіту від 22.03.2022, посвідченого секретарем виконкому Козлівської селищної ради й зареєстрованого в реєстрі за № 4 видно, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, за яким житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] заповіла [PERSON] /а. с. 13/. Як видно з матеріалів спадкової справи № 84/2024 [PERSON] 11.11.2024 звернувся до Козівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] /а. с. 47/. 11.11.2024 [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] й зареєстровано право власності на такий /а. с. 14, 15/. Крім того [PERSON] за життя була власницею земельної ділянки загальною площею 0,2354 га з кадастровим номером 6123055400:03:001:0345 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 126791120 від 07.06.2018, рішенням Козлівської селищної ради «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки [PERSON] та передачу даної земельної ділянки у власність» № 543 від 26.04.2018 /а. с. 16-18/. 18.12.2024 Козівською державною нотаріальною конторою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке неохоплене ним /а. с. 19, 20/. Кінаш Михайло Михайлович, який діє в інтересах [PERSON] на підставі статті 14 Конституції України, статей 116, 118, 121 ЗК України звернувся до Козлівської селищної ради Тернопільської області з клопотанням про передачу у власність останнього земельної ділянки загальною площею 0,2354 га, на якій розміщений житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] /а. с. 21-23/. Згідно з відповіді Козлівської селищної ради Тернопільської області № 01-92/309 від 27.01.2025 у задоволенні такого клопотання відмолено. У відповіді зазначено, що рішенням органу місцевого самоврядування № 543 від 26.04.2018 було затверджено технічну документацію та передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2354 га з кадастровим номером 6123055400:03:001:0345 громадянці [PERSON] . Рішення про передачу у приватну власність не може прийматися двічі на одну і ту ж земельну ділянку. Тож для вирішення цього питання рекомендовано звернутися до суду /а. с. 24, 25/. Вартість вищевказаної земельної ділянки згідно з витягу № НВ-9950178632025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок становить 209 003, 81 грн /а. с. 26/. Вказані вище обставини учасниками справи не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до статей 12, 229 ЦПК України такі докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Застосоване судом законодавство та висновки суду. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно з ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. У ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Звертаючись з даним позовом до суду, [PERSON] просить визнати за ним право власності на земельну ділянку загальною площею 0,2354 га з кадастровим номером 6123055400:03:001:0345 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлій [INFO] [PERSON] . Позивач вважає, що у зв`язку із набуттям права власності на житловий будинок, до нього перейшло й право власності на земельну ділянку під ним. Так судом встановлено, що [PERSON] була власницею житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами на [ADDRESS] й земельної ділянки загальною площею 0,2354 га з кадастровим номером 6123055400:03:001:0345 для будівництва та обслуговування даного житлового будинку, господарських будівель і споруд. За життя [PERSON] розпорядилася своїм майном й склала заповіт, за яким згаданий вище житловий будинок заповіла [PERSON] . Водночас відповідне розпорядження спадкодавця щодо належної їй земельної ділянки у заповіті не зазначене. 11.11.2024 [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на даний житловий будинок й він зареєстрував право власності на такий. Водночас 18.12.2024 Козівською державною нотаріальною конторою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке неохоплене таким. Згідно з частин 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Згідно з ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. Вказані норми встановлюють єдність юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд. Власник, визначаючи юридичну долю збудованих будівель та споруд, одночасно визначає і долю земельної ділянки, на якій вони розташовані. Статтею 381 ЦК України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір присадибної ділянки (для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд), на отримання якої в селах із земель державної або комунальної власності мають право громадяни України, складає не більше 0,25 гектара (п. «г» ч. 1 ст. 121 ЗК України). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Пленум Верховного Суду України у пункті 10 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що положення статті 1225 ЦК України про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Виходячи зі змісту вищевказаних норм, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка, з урахуванням нормативів, була виділена спадкодавцю для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. У зв`язку із набуттям позивачем права власності на житловий будинок, враховуючи загальний принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд та обов`язковість переходу права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду, до нього перейшло й право власності на земельну ділянку, надану для будівництва та обслуговування цього будинку. Тож суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на земельну ділянку загальною площею 0,2354 га з кадастровим номером 6123055400:03:001:0345 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] є законними, обгрунтованими, а тому такі необхідно задовольнити. Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 ЦК України). Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати необхідно покласти на позивача за його заявою.

Outcome: approved