Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-03 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: представник позивача ТОВ «ФК «Ейс» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість за кредитним договором №144140 від 20.06.2024, у розмірі 16\~100,40 грн., 2\~422,40 грн сплаченого судового збору та 7\~000 грн витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20.06.2024 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №144140, який підписаний відповідачем електронним підписом, на таких умовах: сума кредиту 15\~295 грн., з яких 12\~992,72 грн надаються для погашення заборгованості за договором про споживчий кредит №137673 від 21.04.2024, 8,03 грн на банківську картку відповідача; 2\~294,25 грн на погашення заборгованості за комісією. 10.10.2024 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та позивачем ТОВ «ФК «Ейс» було укладено договір факторингу №10102024, відповідно до якого, право грошової вимоги перейшло від ТОВ «ФК «Кредіплюс» до позивача. Зазначає, що позивачем жодних нарахувань після відступлення права вимоги за даним договором про споживчий кредит не здійснювалось. Представник позивача ТОВ «ФК «Ейс» - Поляков О.В. у судове засідання не з`явився. Безпосередньо у позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі, зазначивши про відсутність заперечень щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про місце, дату і час проведення такого був повідомленим належним чином, що підтверджується власноручно написаною ним розпискою (а.с. 92). ІІ. Процесуальні дії у справі: 29 квітня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 04.07.2025 постановлено провести заочний розгляд даної справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Беручи до уваги предмет спору, його значення для сторін, враховуючи, що відповідач був повідомленим у встановленому законом порядку про місце, дату і час судового засідання, однак в таке повторно не з`явився, представник позивача щодо ухвалення заочного рішення не заперечив, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України та ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: матеріалами справи встановлено, що 20.06.2024 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №144140 від 20.06.2024, на таких умовах: сума кредиту 15\~295 грн., з яких 12\~992,72 грн надаються для погашення заборгованості за договором про споживчий кредит №137673 від 21.04.2024, 8,03 грн на банківську картку відповідача; 2\~294,25 грн на погашення заборгованості за комісією. Денна процентна ставка становить 0,0823%. Комісія за надання кредиту становить 2\~294,25 грн. (а.с. 10-13). Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором №144140 (а.с. 41), заборгованість відповідача [PERSON] становить 16\~100,40 грн., з яких: 15\~295 грн заборгованість за тілом кредиту; 801 грн заборгованість за комісією; 4,40 грн заборгованість за відсотками. Згідно із договором факторингу №10122024 від 10.10.2024 (а.с. 42-44), ТОВ «ФК «Кредіплюс» відступило право вимоги за даним кредитним договором позивачу ТОВ «ФК «Ейс». Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. ІV. Оцінка суду: дослідивши письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що пред`явлений позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Як встановлено з матеріалів справи, 20.06.2024 ТОВ «ФК «Кредіплюс» та відповідач [PERSON] уклали договір про споживчий кредит №144140 від 20.06.2024. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. З урахуванням вказаних вище вимог законодавства, суд дійшов висновку, що між ТОВ ФК «Кредіплюс» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір у електронному вигляді, що підтверджує існування між ними кредитних правовідносин, а відтак до цих правовідносин суд застосовує вимоги ст. 509, 626, 628, 1054 ЦК України. Так, у ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. ТОВ «ФК «Кредіплюс» свої зобов`язання за договором про споживчий кредит виконало у повному обсязі, перерахувавши відповідачу на вказаний ним рахунок кредитні кошти. З урахуванням положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за якими позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо іншого не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержавння процентів встановлюються договором, банк нараховував позичальнику відсотки, що передбачені умовами кредитного договору, з розміром яких відповідачка погодилася. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за вказаним кредитним договором. При цьому заперечень від останнього з даного приводу до суду не надходило. Відповідач не підтвердив факту належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту, як і не подав будь-яких доказів на спростування користування наданими йому кредитними коштами. Факт переходу права вимоги до за даним кредитним договором від ТОВ «ФК «Кредіплюс» до позивача ТОВ «ФК «Ейс» підтверджується описаним вище договором факторингу, що відповідає вимогам ст. 1077, 1078 ЦК України, відповідно до яких за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Тобто, позивач належним чином підтвердив своє право вимоги до відповідача за спірним кредитним договором. Після отримання права вимоги до відповідача [PERSON] позивач не здійснював будь - яких інших нарахувань. Таким чином, з врахуванням викладеного вище, суд приходить висновку про необхідність задоволення даного позову. V. Розподіл судових витрат між сторонами: відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №10532 від 24.04.2025 (а.с. 9), а тому, беручи до уваги, що суд дійшов висновку про задоволення позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений останнім судовий збір. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Позивач на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 7 000 грн надав: договір про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04.02.2025, додаткову угоду № 31 до договору про надання правничої допомоги №04/02/25-01 від 04.02.2025; акт прийому-передачі наданих послуг, на загальну суму 7 000 грн.; довіреність та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я адвоката Тараненка А.І. Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. При цьому, відповідач не заявляв клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, як і не вказував на обставини, за яких, як на його думку, заява не підлягала б задоволенню. Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, тобто на оплату адвокатських послуг, є доведеним, обґрунтованим та співмірним, зокрема, зі складністю та категорією даної справи, її значенням для сторін, обсягом наданих послуг адвокатом, часом, витраченим адвокатом на їх надання. Тому, зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. На підставі викладеного, ст. 509, 526, 536, 554, 610, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved