Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-03 00:00:00

У квітні 2025 року до суду звернулося ТОВ «Санфорд Капітал» із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором банківських послуг. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 13 січня 2020 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено договір про встановлення кредитного ліміту № 26204000456549, який складається з публічної частини договору та є універсальним договором банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» зі змінами та доповненнями, затверджений банком і розміщений на офіційному сайті банку www.creditdnepr.com.ua, та індивідуальної частини, якою є вказаний кредитний договір. Відповідно до умов договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт в розмірі 5000,00 грн., який може бути змінений банком, при цьому максимальний ліміт кредитної лінії не може перевищувати 200\~000,00 грн. Строк кредитного ліміту 12 місяців з дати встановлення кредитного ліміту. Процентна ставка за користування кредитом фіксована, за строкову заборгованість 48% річних та прострочену заборгованість - 56% річних, зі сплатою щомісячної комісії за користування лімітом кредитної лінії 2% від фактичної заборгованості за кредитом. Після укладеним кредитного договору банк свої зобов`язання виконав та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами. У подальшому відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував. 11 квітня 2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Санфорд Капітал» було укладено договір факторингу № 11/04/24, відповідно до умов договору АТ «Банк Кредит Дніпро» відступило ТОВ «Санфорд Капітал» права вимоги за договорами вказаними в реєстрі боржників, в тому числі за договором, укладеним з [PERSON] . Таким чином, ТОВ «Санфорд Капітал» набуло право вимоги до відповідача. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем кредитних зобов`язань, позивач просив стягнути з останнього заборгованість за договором в розмірі 11\~866,18 грн., з яких: 4422,49 грн. заборгованість за кредитом, 5712,89 грн. заборгованість за процентами, 1730,80 грн. заборгованість за комісією, а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7200,00 грн. Ухвалою судді від 07 травня 2025 року відкрито провадження у справі, залучено сторін, третю особу, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в межах робочого часу суду. Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Станом на день розгляду справи та ухвалення судом рішення, учасники справи не подавали будь-які заяви, клопотання про відкладення розгляду справи та/або про розгляд справи з викликом учасників справи у судове засідання. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. З огляду на те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступне. 13 січня 2020 року [PERSON] підписав Заяву-згоду № 1140465 про приєднання до універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб АТ «Банк Кредит Дніпро», якою акцептував публічну пропозицію банку на укладання Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» із змінами та доповненнями (далі УДБО), яка розміщена на веб-сайті банку www.creditdnepr.com.ua та підтвердив, що беззастережно приєднується до умов УДБО та в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при акцептуванні КДБО, так і послуг, що можуть бути надані клієнту в процесі обслуговування і погоджується з тим, що він може обрати будь-які послуги, які передбачені УДБО, в тому числі через дистанційні канали обслуговування. 13 січня 2020 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено договір про встановлення кредитного ліміту № 26204000456549, який складається з публічної частини договору та яким є універсальним договором банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» зі змінами та доповненнями, затверджений банком та розміщений на офіційному сайті банку www.creditdnepr.com.ua, та індивідуальної частини, якою є даний кредитний договір. За п. 1.1 договору, банк здійснює кредитне обслуговування поточного рахунку клієнта відкритого в банку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу, шляхом встановлення ліміту Кредитної лінії у вигляді відкличної відновлюваної кредитної лінії без забезпечення з метою проведення платежів за товари та послуги понад суми власних коштів клієнта на рахунку. За п. 1.2.1. ліміт кредитної лінії на дату укладання договору становить 5 000 грн. та протягом дії цього договору може бути змінений банком в порядку визначеному в УДБО, при цьому максимальний ліміт Кредитної лінії не може перевищувати - 200 000, 00 грн. Відповідно п. 1.2.2. договору, строк дії кредитного ліміту 12 місяців з дати встановлення кредитного ліміту. Якщо не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії кредитного ліміту жодна із сторін в установленому в УДБО порядку не заявить про припинення строку дії кредитного ліміту, строк дії кредитного ліміту продовжується на той же строк і на тих же умовах, що визначені в цьому договорі. Подовження строку дії кредитної лінії може здійснюватися необмежену кількість разів. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою, нараховується на строкову заборгованість за кредитом - 48% річних; на прострочену заборгованість за кредитом - 56% річних (п. 1.2.3.). Щомісячна комісія за користування лімітом кредитної лінії 2,0% від фактичної заборгованості за кредитом станом на останній банківський день поточного місяця. Вартість інших послуг банку пов`язаних з користуванням Платіжною карткою визначені в Тарифах Банку (п. 1.3.). Реальна річна процентна ставка за Кредитом становить 89,88 % (п. 1.4.) [PERSON] ознайомився та підписав Паспорт споживчого кредиту «Кредит картки без пільг «Вільна готівка», що містить інформацію, яка надається споживачу до укладення договору, зокрема, про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інші важливі правові аспекти. 11 квітня 2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» (клієнт) та ТОВ «Санфорд Капітал Фактор» (фактор) було укладено договір факторингу № 11/04/24, відповідно до умов якого клієнт передає (відступає) фактору права вимоги до боржників, які виникли у клієнта внаслідок невиконання боржниками умов кредитних договорів, та які входять до портфелю заборгованості. Права вимоги переходять до фактора з моменту набрання чинності даним договором та підписання акту приймання-передачі прав вимоги, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Відповідно Акту приймання-передачі прав вимоги за договором факторингу № 11/04/24 від 11.04.2024 року, АТ «Банк Кредит Дніпро» передало, а ТОВ «Санфорд Капітал» прийняло права грошових вимог станом на дату підписання сторонами договору згідно з реєстром боржників та додатком 1 до цього акту. Сторони підтверджують, що права грошових вимог передані у повному обсязі. Сторони підтверджують відсутність будь-яких взаємних вимог та претензій щодо/чи внаслідок передачі чи прийняття прав грошових вимог. У переліку прав грошових вимог, переданих відповідно до договору факторингу № 11/04/24 від 11.04.2024 року, який є додатком № 1 до акту приймання-передачі грошових вимог за договором факторингу № 11/04/24 від 11.04.2024 року, під № 1300 значиться [PERSON] , кредитний договір № 26204000456549, сума грошових вимог 11\~866,18 грн. Відповідно до витягу з реєстру боржників, що є додатком № 1 до договору факторингу № 11/04/24 від 11.04.2024 року, ТОВ «Санфорд Капітал» набуло права грошової вимоги до боржника [PERSON] у загальному розмірі 11 866,18 грн., з яких: 4422,49 грн. заборгованість за кредитом, 5712,89 грн. заборгованість за процентами, 1730,80 грн. заборгованість за комісією. Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Позивачем доведено перехід до нього права вимоги за кредитним договором № 26204000456549 від 13.01.2020 року. Таким чином, відповідач несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вказаними договорами перед новим кредитором ТОВ «Санфорд Капітал» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором за вищевказаним договором АТ «Банк Кредит Дніпро». З виписки по особовому рахунку за період з 13.01.2020 року по 10.04.2024 року суд вбачає, що відповідач [PERSON] користувався кредитними коштами, здійснював часткове погашення заборгованості. З розрахунку заборгованості за кредитним договором наявна заборгованість відповідача у загальному розмірі 11 866,18 грн., з яких: 4422,49 грн. заборгованість за кредитом, 5712,89 грн. заборгованість за процентами, 1730,80 грн. заборгованість за комісією. Судом встановлено, що АТ «Банк Кредит Дніпро» свої зобов`язання за договором про встановлення кредитного ліміту виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Встановивши, що позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 26204000456549 від 13.01.2020 року, який отримавши кредитні кошти їх не повернув їх у встановлений договором строк, та не сплатив проценти за користування кредитними коштами, суд дійшов до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог в цій частині. Щодо вимог про стягнення комісії суд виходить з наступного. Підпунктом 1.2.4 пункту 1.2 розділу 1 договору визначено, що щомісячна комісія за користування лімітом кредитної лінії становить 2% від фактичної заборгованості за кредитом станом на останній банківський день поточного місяця. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Законом України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11, ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 року у справі № 202/5330/19 вказано, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів існування, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». У договорі від 13.01.2020 року не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення п. п. 1.2.4 п. 1.2 розділу 1 кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за користування лімітом є нікчемними, відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11, ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Визнання судом нікчемного правочину (чи окремих його умов) недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. До вказаного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29.11.2023 року у справі № 181/384/21 при розгляд справи за аналогічних правовідносин. Таким чином, позивачу необхідно відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 1730,80 грн. Отже, слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором в розмірі 10\~135,38 грн., з яких: 4422,49 грн. заборгованість за кредитом, 5712,89 грн. заборгованість за процентами. Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат. Згідно з ч. 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Судом позов було задоволено у загальному розмірі 10\~135,38 грн., що становить 85,41% від заявлених до стягнення 11\~866,18 грн. Тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 2068,97 грн. (85,41% від 2422,40 грн.), відмовивши у стягненні коштів у повернення сплаченого судового збору у розмірі 353,43 грн. (2422,40 2068,97). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктами 1,4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем суду подано: копію договору про надання правничої допомоги № 1/04 від 01.04.2024 року, укладений між ТОВ «Санфорд Капітал» та адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС», копію Акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги від 16.12.2024 року на суму 7200,00 грн., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Маслюженка М.П., ордер адвоката. Згідно Акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги від 16.12.2024 року суд вбачає наступні надані адвокатським об`єднанням послуги: проведення юридичного та фінансового аналізу 1 боржника 1200,00 грн., складання, підписання та подання до суду позовної заяви до Новака Є.Ю. 6000,00 грн. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 490/7096/21 та від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. У постанові від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При вирішенні питання стягнення витрати на правову допомогу, суд бере до уваги зазначений в заяві обсяг виконаних адвокатським об`єднанням робіт. Так справа відноситься до категорії не складних справ, розгляд проводився в спрощеному провадженні без виклику сторін, спір, який виник між сторонами у справі, відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання. Матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження та на збирання яких, адвокат би витратив значний час. Судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Враховуючи вищевикладене та зважаючи на складність справи, обсяг виконаних адвокатським об`єднанням робіт, а також того, що представник позивача участі у розгляді справи не приймав, слід дійти висновку про не співмірність розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7200,00 грн., який є очевидно завищеним, а тому суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог та стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. Сторони у справі не заявляли про понесення ними інших судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів.

Outcome: partial