Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

Позивач звернувся\~до Ленінського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська із\~позовомдо [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.01.2025р. вищезазначену позовну заяву передано за підсудністю до Соборного районного суду міста Дніпра для розгляду по суті. В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що 11.02.2021р. між АТ «Правекс-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №522RPUA210420001, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 110\~000 грн. строком до 10.02.2026р. Відповідно до п. 2 особливої частини Кредитного договору, цільове призначення (мета) кредиту на споживчі цілі. Відповідно до п. 5 особливої частини Кредитного Договору, Кредит видається Позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок, а саме: № [NUMBER] . Пунктом 3.1 Особливої частини Кредитного договору, дата щомісячних платежів за Кредитним договором, втому числі сплати процентів до «11» числа кожного місяця. Відповідно до п. 4.2 загальної частини Кредитного договору, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом щомісяця в строки, вказані в п. 3.1. особливої частини Кредитного Договору, шляхом внесення грошових коштів, вказаних у колонці «Погашення основної суми кредиту» Графіку платежів за Договором, що вказаний у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, а також в дату повернення Кредиту, зазначену в п. З особливої частини першого кредитного Договору, на поточний рахунок Позичальника, зазначений в п. 5 особливої частини першого кредитного Договору, та доручає Банку здійснювати договірне списання відповідної суми грошових коштів, вказаних у колонці «Погашення основної суми кредиту» Графіку платежів за Договором, що вказаний у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, з зазначеного поточного рахунку Позичальника в рахунок погашення заборгованості За Кредитом (договірне списання). На виконання умов Кредитного договору № 522RPUA210420001 від 11.02.2021 р. Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. За заявою позичальника від 11.02.2021р. до АТ «Правекс Банк» надав грошові кошти на рахунок № [NUMBER] . Оскільки позичальник порушив умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 10.10.2024р. за відповідачем [PERSON] наявна кредитна заборгованість у розмірі 140 965,92 грн. з яких: 93 646,11 грн. заборгованість за тілом кредиту; 47 319,81 грн. заборгованість за відсотками. З огляду на те, що відповідачами не виконано взятих зобов`язань та заборгованість не погашена, позивач просив задовольнити позов у повному обсязі, а також стягнути з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з даним позовом у розмірі 2\~422,40 грн. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала. 26.03.2025р. від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка зазначила, що позивач безпідставно вважає можливим стягнення з неї заборгованості на підставі того, що вона є дружиною [PERSON] . На думку відповідачки позивач заявляє про заборгованість у розмірі 140 965,92 грн, проте не надає належних доказів розрахунку даної суми, зокрема підтвердження нарахування відсотків відповідно до умов договору. Позивач намагається стягнути проценти, що значно перевищують суму тіла кредиту. Також відповідачка заперечує проти позову в частині механізму нарахування кредитором відсотків за користування кредитними коштами в рамках укладеного кредитного договору. В судові засідання представник позивача не з`явився, про дату та час розгляду справи позивач повідомлявся належним чином. Представник позивача [PERSON] в заяві від 02.07.2025р. просив справу розглядати за відсутності представника позивача. В судові засідання відповідачі не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті «Судової влади». Відправлення поштової кореспонденції за останньою відомою адресою зареєстрованого місця проживання відповідачів (м. Маріуполь Донецької області а.с. № 62, 63) є неможливим у зв`язку з тим, що м. Маріуполь Донецької області наразі є тимчасово окупованою територією України. Отже, належним чином повідомлені про розгляд справи судом відповідачі в судові засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надавали, а також не скористалися правом ознайомлення з матеріалами справи та подачі відзиву на позов. Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомленого про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, установив такі обставини справи і відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 11.02.2021р. між АТ «Правекс-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №522RPUA210420001, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 110 000 грн. строком до 10.02.2026р. (а.с. 33 - 39). 11.02.2021р. між АТ «Правекс - Банк» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №522RPUA210420001 від 11.02.2021р., котрий стосується відсоткової ставки за зазначеної у п. 1.8. розділу 1 «Предмет договору». Відповідно до п.п. 4.1 кредитного договору, кредит видається позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок, зазначений у п. 5 особливої частини договору, після виконання позичальником усіх умов, визначених в п. 2.1. договору. Відповідно до додатку №1 до договору кредиту №522RPUA210420001 від 11.02.2021р. таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, згідно якого зазначено детально строк погашення кредиту 60 місяців, загальна вартість кредиту 185 205,80 грн., щомісячний платіж Позичальника становить 2 796,38 грн., крім перших трьох місяців платіж за якими складає 1 833,33 грн. та останнього місяця платіж за яким складає 2 919,52 грн. (а.с. 30). Кредитор надав кошти на споживчі цілі на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання у користування позичальнику кредит у розмірі 110 000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 309713842 від 11.02.2021р. (а.с. 24). Відповідно до п. 4 особливої частини Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 18,99%. В разі настання відкладальної обставини передбаченої у п. 1.7 Загальної частини договору 29,99% Пунктом 3.1 Особливої частини першого Кредитного договору, дата щомісячних платежів за Кредитним договором, втому числі сплати процентів до 11 числа кожного місяця. Позичальник зобов`язувався прийняти, використовувати за цільовим призначенням, повернути (погасити) кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом, комісії, неустойки та інші платежі на умовах встановлених в кредитному договорі. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість за кредитним договором №522RPUA210420001 від 11.02.2021р. станом на 10.10.2024р. у [PERSON] перед банком утворилась заборгованість у розмірі 140 965,92 грн. з яких: 93 646,11 грн. заборгованість за тілом кредиту; 47 319,81 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 20). Банк зобов`язання за договором виконав, а саме надав відповідачу кредитні кошти шляхом перерахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача. У свою чергу позичальник зобов`язувався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у визначені договорами терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно з кредитними договорами. Згідно до ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України ). Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України ). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. На момент розгляду справи відомостей про сплату зазначеної суми заборгованості матеріали справи не містять. Відповідач порушив умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконав взяті на себе зобов`язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань. Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, розрахунок розміру заборгованості, суд вважає, що відомості, які вони містять, відповідають дійсним обставинам справи.\~\~\~\~\~\~ Відповідач [PERSON] не скористався своїм правом, передбаченим ст.ст. 76-83, 174,191 ЦПК України та не подав до суду відзиву на вимоги позивача та доказів на їх спростування. З огляду на викладене, суд вважає, що позов в частині позовних вимог до [PERSON] є законним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України та підлягає задоволенню у цій частині. Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості солідарно з [PERSON] суд зазначає наступне. Звертаючись до суду з даним позовом, представник АТ «Правекс-банк» посилався на те, що умови кредитного договору належним чином позичальником не виконуються, а так як відповідачка [PERSON] є дружиною відповідача [PERSON] , кредит був отриманий позичальником на побутові потреби і використаний в інтересах сім`ї, а тому подружжя несе солідарну відповідальність по погашенню вказаного кредиту. Так, обґрунтовуючи свої позовні вимоги до відповідачки [PERSON] , позивач посилався на положення ч. 3 ст. 61, ч. 4 ст. 65 СК України, а також на правову позицію Верховного Суду у справі №205/5882/18 від 07 жовтня 2020 року в якій зазначено, що якщо позичальником виступає фізична особа, яка на момент укладення кредитного договору перебувала в шлюбі - солідарним відповідачем виступає інший з подружжя навіть у випадку відсутності окремого договору поруки. Відповідно до вимог ч.ч. 1-3 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно вимог ч.ч. 1, 2, 4 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У пункті 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з того, що положення статті 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, яке є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. З умов кредитного договору №522RPUA210420001 від 11.02.2021р., укладеного між банком та [PERSON] , вбачається, що наданий АТ «Правекс-банк» кредит в сумі 110 000,00 грн. є споживчим, так як взятий на особисті цілі споживача. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). В кредитному договорі № 522RPUA210420001 від 11.02.2021р. зазначено, що кредит надається на споживчі цілі (п. 2 особливої частини договору а.с. 33), без конкретизації на які саме. Тобто, з наявних документів неможливо встановити мету отримання кредиту та потреб, на які кредитні кошти були використані. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивачем не доведено належними доказами, що отримані в кредит кошти були використані [PERSON] в інтересах сім`ї. З умов укладеного кредитного договору, паспорту споживчого кредиту вбачається, що кредит є споживчим, взятий на поточні потреби споживача - позичальника. Відповідачка [PERSON] згоди на отримання кредитних коштів [PERSON] не надавала, поручителем не виступала. Інші наявні у матеріалах справи докази, висновків суду не спростовують. Відтак, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 61, ч. 4 ст. 65 СК України, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивача про те, що отримані відповідачем [PERSON] грошові кошти за кредитним договором були використані в інтересах сім`ї, а тому вказаний договір не створює будь-яких обов`язків для другого з подружжя. Виходячи з наведеного, суд не вбачає визначених законом підстав для солідарного стягнення заборгованості з відповідачки [PERSON] . Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з\~ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2\~422,40 грн. (а.с. 19). На підставі викладеного,

Outcome: partial