Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

Позивач, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в інтересах малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] звернувся до Корабельного районного суду міста Миколаєва з цивільним позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] , сина - [PERSON] , [INFO] , доньки - [PERSON] , [INFO] , доньки - [PERSON] , [INFO] , сина - [PERSON] , [INFO] , доньки - [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів на їх утримання. В обґрунтування заявленого позову позивачем зазначено, що на території Корабельного району м. Миколаєва зареєстрована та проживає громадянка [PERSON] , яка є одинокою матір`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Згідно повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження на всіх дітей державна реєстрація народження проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (батько записаний за вказівкою матері). У грудні 2023 року до служби у справах дітей Корабельного району м. Миколаєва надійшло повідомлення про неналежне виконання матір`ю [PERSON] батьківських обов`язків. У квартирі по [ADDRESS] діти були не доглянуті, часто збиралися сумнівні особи. Під час перевірки встановлено, що двоє дітей шкільного віку не навчалися, мати попереджена про відповідальність за ст. 184 КУпАП. У червні 2024 року під час повторного візиту виявлено антисанітарію, відсутність води, світла, їжі. Мати агресивно відреагувала на зауваження, пояснюючи все вагітністю. Діти поставлені на облік, родині надано термін для покращення умов. Через відсутність реєстрації та декларацій у дітей мати не могла оформити соціальні виплати. За результатами інспекції 26.06.2024 року змін не виявлено, поставлено вимогу знайти житло або дітей буде вилучено. Чоловік матері пообіцяв переїзд, і 02.07.2024 року родина оселилась у новій орендованій квартирі. Незважаючи на це, мати залишала дітей без нагляду, знову складено протокол за ст. 184 КУпАП. Вона не йшла на контакт, не виконувала рекомендацій, через що втратила орендоване житло. Родина самовільно заселилась у комунальну квартиру, де виявлені пацюки, сміття, антисанітарія. Пропозицію тимчасово переселитися до центру допомоги мати відхилила. У подальшому родина оселилася у знайомих. У січні 2025 року знову зафіксовано залишення дітей без нагляду та антисанітарію - складено протокол повторно. Під час перевірки 14.02.2025 року знову виявлено сморід, сміття та бруд. 17.02.2025 року, через відсутність їжі, належних умов та виявлення предметів для вживання наркотиків, прийнято рішення про вилучення шістьох дітей, яких влаштовано до дитячої лікарні. 19.02.2025 року комісією затверджено рішення про негайне відібрання дітей у матері. Медики повідомили, що щеплення у дітей були частково проведені, мати не реагувала на запрошення, діти та мати - неохайні. Двоє дітей були влаштовані до школи-інтернату, але не приступили до навчання. З моменту вилучення дітей мати жодного разу до служби у справах дітей не прийшла та не поцікавилася долею своїх дітей, що можна розцінювати як байдужість та безвідповідальність з її боку. Враховуючи вищезазначене, позивач звернувся до суду з даним позовом в інтересах малолітніх дітей. Ухвалою суду від 05.03.2025 року провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. Крім того, ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі було відразу розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення відповідачам. Одночасно запропоновано відповідачам у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. Відповідач не скористалася своїм правом на надання відзиву до суду проти задоволення позовних вимог. Судове засідання, призначене на 16.07.2025 року було проведено за участю: представника позивача Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради - Кравченко Ю.В., відповідача - [PERSON] , представника третьої особи Служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради - Мамонтової О.Є., [PERSON] . Представник позивача Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради - Кравченко Ю.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд про задоволення позову враховуючи найвищі інтереси малолітніх дітей, також наголосила про наявний в матеріалах справи Висновку Органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно малолітніх дітей. Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти фактів наведених у позові, позовні вимоги визнала. Представники третьої особи Служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради - Мамонтова О.Є., [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд про задоволення позову враховуючи найвищі інтереси малолітньої дитини. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги вмотивованими та такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Громадянка [PERSON] проживає на території Корабельного району м. Миколаєва разом із шістьма малолітніми дітьми: донькою - [PERSON] , [INFO] , сином - [PERSON] , [INFO] , донькою - [PERSON] , [INFO] , донькою - [PERSON] , [INFO] , сином - [PERSON] , [INFO] , донькою - [PERSON] , [INFO] . Жінка є одинокою матір`ю, а батько всіх дітей зазначений за її вказівкою згідно зі ст. 135 Сімейного кодексу України. У грудні 2023 року до служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради надійшов анонімний телефонний дзвінок про те, що у квартирі [ADDRESS] мати неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, діти не доглянуті, у помешканні часто збираються сумнівні компанії. Службою у справах дітей спільно з інспектором сектору ювенальної превенції ВП МРУП ГУНП в Миколаївській області відвідана адреса, з матір`ю п`яти дітей [PERSON] , проведена профілактично-роз`яснювальна бесіда про недопустимість неналежного виконання батьківських обов`язків. У зв`язку з тим, що діти, [PERSON] та [PERSON] , досягли шкільного віку та ніде не навчалися, мати зобов`язана була вирішити питання щодо влаштування до навчального закладу. Громадянка [PERSON] попереджена по адміністративну відповідальність за ст. 184 КУпАП. Однак у червні 2024 року до служби надійшла повторна інформація про порушення прав дітей на належне проживання. 19.06.2024 року службою у справах дітей адміністрації Корабельного району відвідана адреса поживання багатодітної родини. У помешканні - повна антисанітарія, відсутня постільна білизна, обмаль продуктів харчування. На вікнах відсутні фіранки, по стінах бігали таргани, сперте повітря від бруду. У кімнаті, де утримувалося п`ятеро малолітніх дітей, мати готувала їжу на саморобній газовій плиті, відсутня вода та світло. На всі зауваження спеціалістів служби, [PERSON] відреагувала дуже агресивно, мотивуючи все тим, що вона не встигає все робити вчасно, так як знаходилася на восьмому місяці вагітності. Стало відомо, що на обліку по вагітності не знаходилася, діти не задекларовані у лікаря-педіатра. Того ж дня діти поставлені на облік служби, а матері наданий 10-денний термін для приведення житла в належний вигляд та створення умов для проживання в приміщені малолітніх дітей. Службою направлено клопотання до Миколаївського міського центу соціальних служб по взяття сім`ї під соціальний супровід, у зв`язку з тим, що малолітні: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не мали реєстрації за місцем проживання, були не задекларовані, у зв`язку з чим [PERSON] не могла оформити ніяких соціальних виплат, на обліку, як багатодітна, також не перебувала. З метою перевірки виконання матір`ю своїх зобов`язань, 26.06.2024 року службою здійснене повторне інспектування, однак змін на краще не було. Спеціалістами служби до матері висунута умова: або оренда іншого житла з усіма зручностями та комунікаціями, або вилучення дітей з родини та влаштування їх до державного закладу. Співмешканець матері, [PERSON] , який є біологічним батьком дітей, зобов`язався найближчим часом знайти інше житло та перевести туди родину. [INFO] у сім`ї [PERSON] народилася шоста дитина. Гостро постало питання, куди мати з немовлям буде виписана з пологового відділення КНП «Міська лікарня № 5». 02.07.2024 року до служби зателефонував [PERSON] та повідомив, що орендував трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Службою відвідана вказана адреса, обстежені умови проживання, про що складено відповідний акт. Родині надана гуманітарна допомога продуктами харчування, предметами гігієни та меблями. За час проживання в орендованій квартирі мали місце непоодинокі випадки залишення матір`ю дітей без нагляду, що могло призвести до непоправного. Такий випадок був зафіксований 31.07.2024 року та на матір складено протокол за ч. 1 ст. 184 КУпАП, а саме «Невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей». Під час проведення соціального супроводу родини, мати на контакт не йшла, часто двері не відкривала, нерідко не підіймала слухавку телефону, рекомендацій фахівців не виконувала, що унеможливлювало проведення належної роботи центром. В кінці вересня, із-за постійних скарг сусідів та безладу в квартирі, власники житла попросили [PERSON] звільнити помешкання. Родина з 06.10.2024 року самовільно зайняла квартиру [ADDRESS] , квартиронаймач якої помер, сама житлова площа є комунальною власністю міста. При комісійному відвідуванні місця перебування дітей службою у справах дітей, Миколаївським міським центром соціальних служб та патрульної поліції встановлено, що умови в помешканні незадовільні, бруд безлад, бігали пацюки тощо. Матері разом з дітьми запропоновано поїхати до обласного центру соціально-психологічної допомоги в місті Вознесенськ Миколаївської області на зимовий період, однак вона відмовилася. З листопада 2024 року родина стала проживати у квартирі знайомих по [ADDRESS] . Завдяки волонтерам району та громадській організації «Птахи перемоги», родині надана пральна машина з сушаркою та непоодинокі продуктові набори з дитячими речами та іграшками. 06.01.2025 року під час комісійного інспектування відносно [PERSON] знову було складено протокол за ч.2 ст.184 КУпАП, а саме «Невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей», вчинене повторно. Причиною стали антисанітарні умови проживання, залишення дітей без нагляду, відсутність продуктів харчування та ведення матір`ю асоціального способу життя. 14.02.2024 року, в черговий раз, з метою зняття з соціального супроводу з негативом за невиконання законним представником дітей зобов`язань, службою у справах дітей спільно з Миколаївським міським центром соціальних служб та патрульною поліцією відвідана родина за місцем проживання. На момент інспектування в помешканні брудно, ванна кімната захаращена брудними речами, у всіх кімнатах пакети зі сміттям, сморід, зелені мухи тощо. 17.02.2025 року комісією у складі служб у справах дітей Миколаївської міської ради та адміністрації Корабельного району, патрульної поліції, центру соціальних служб та виїзної бригади швидкої допомоги, під час чергового інспектування сім`ї, прийняте рішення про вилучення малолітніх із сім`ї у зв`язку з тим, що у помешканні, крім антисанітарних умов, відсутності продуктів харчування були знайдені засоби для вживання та виготовлення наркотичних речовин. Цього ж дня малолітні вилучені з родини та влаштовані до КПП ММР «Міська дитяча лікарня № 2». 19.02.2025 року, за клопотанням служби у справах дітей, скликане позачергове засідання комісії з захисту прав дитини, де затверджене рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради про негайне відібрання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] . За інформацією КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 7» мати неналежним чином виконувала свої обов`язки, а саме: планові щеплення у дітей проведені частково, так як діти задекларовані нещодавно, у присутності фахівця із соціальної роботи. На запрошення з`явитись на прийом до лікаря для вирішення питання зі щепленнями мати не реагувала. Всього до лікаря мати зверталася три рази (жовтень-листопад). Зовнішній вигляд у матері та дітей був у неприйнятний, всі були неохайні, брудні та не за сезоном одягнені. За сприянням Миколаївського міського центру соціальних служб [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , влаштовані до Миколаївської спеціальної школи-інтернату № 3, однак діти до навчання не приступили, що є порушенням прав дітей на отримання освіти. З моменту вилучення дітей мати жодного разу до служби у справах дітей не прийшла та не поцікавилася долею своїх дітей, що можна розцінювати як байдужість та безвідповідальність з її боку. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення [PERSON] від виховання своєї малолітньої дитини. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачів [PERSON] відносно малолітніх дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] , сина - [PERSON] , [INFO] , доньки - [PERSON] , [INFO] , доньки - [PERSON] , [INFO] , сина - [PERSON] , [INFO] , доньки - [PERSON] , [INFO] , розглянуте на засіданні комісії з питань захисту прав дітей 21.02.2025 року. На підставі Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради наданого до суду, вбачається доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] , сина - [PERSON] , [INFO] , доньки - [PERSON] , [INFO] , доньки - [PERSON] , [INFO] , сина - [PERSON] , [INFO] , доньки - [PERSON] , [INFO] , розглянуте на засіданні комісії з питань захисту прав дітей 21.02.2025 року. Як роз`яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як передбачено у статті 245 СК України, якщо дитина постійно проживає у дитячому закладі або закладі охорони здоров`я, функції опікуна та піклувальника щодо неї покладаються на адміністрацію закладу. Згідно з ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 15 вказаного Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановленою, що відповідачі свідомо не виконує своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ст. 150 СК України батьки зобов`язані утримувати, виховувати, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, здобуття нею повної загальної середньої освіти. Статтею 164 СК України встановлені підстави позбавлення батьківських прав, а саме ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Верховний Суд України у своїй Постанові "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" № 3 від 30.03.2007 року зазначає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Верховний Суд України, узагальнюючи практику розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми від 11.12.2008 року, звернув увагу на те, що позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. У ч 1. ст. З Конвенції "Про права дитини" зазначається, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З вимог ч. 2 ст. 166 СК України та ч. 3 ст. 13 Закону України "Про охорону дитинства" вбачається, що особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку по утриманню дитини. При задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Порядок стягнення аліментів та інших коштів на дитину, яка перебуває у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, регулюється положеннями ст. 193 СК України. Виходячи з положень ч.2 та ч.3 ст. 193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Виходячи з вищевикладеного, діючи в першу чергу в найвищих інтересах дитини, суд вважає доцільним задовольнити позовні вимоги Органу опіки та піклування ВК ММР та позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей та стягнути аліменти на їх утримання. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Оцінюючи надані докази та враховуючи, що особи позбавлені батьківських прав, не звільняються від обов`язку по утриманню дитини, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/2 частки від її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи моменту звернення до суду, тобто з 28.02.2025 року, і до досягнення ними повноліття. Суд також роз`яснює відповідачам, що відповідно до ст. 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір за позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судових витрат при зверненні до суду з позовними вимогами на підставі Закону України "Про судовий збір". Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Outcome: approved