Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-03 00:00:00

Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» звернулася з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 4651,53 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.11.2021 року близько 12 год 00 хв в м. Рівне по вул. Дворецька, 93 водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz» Actros 2544, д.н.з. [NUMBER] (з напівпричіпом Hangler25PZL18), здійснив зіткнення з автомобілем «Citroen» С5, д.н.з. [NUMBER] , та залишив на порушення встановлених правил місце ДТП, до якої він причетний. Постановою Рівненського міського суду Рівненської області № 569/24771/21 [PERSON] визнано винним у скоєнні даної ДТП за ст.124, ст.122-4 КУпАП. 18.10.2021 Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Перша» було застраховано цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу Mercedes - Benz, д.н. [NUMBER] , про що видано поліс № EP206361111 з встановленими у ньому франшизою у сумі 2600,00 грн та лімітом відповідальності за шкоду, спричинену майну у розмірі 130000,00 грн. Страхувальником за даним полісом виступає [PERSON] . 26.11.2021 року ПрАТ «СК «Перша» отримано повідомлення про ДТП та заяву про виплату страхового відшкодування потерпілого [PERSON] за дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 25.11.2021 року з вини [PERSON] ПрАТ «СК «Перша» визнано випадок страховим та виплачено потерпілій особі страхове відшкодування у розмірі 4651,53 грн, на підставі розрахунку страхового відшкодування, страхового акту ЦВ3022524 та ремонтної калькуляції. З урахуванням викладеного, позивач звернувся до суду для стягнення суми в порядку регресу у розмірі 4651,53 грн, з винуватця ДТП відповідача по справі [PERSON] . Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 28.04.2025 провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, просила розгляд справи провести без її участі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи був сповіщений належним чином, у тому числі через публікацію оголошень на офіційному веб-порталі Судової влади України, причини неявки суду не відомі, заява про розгляд справи у його відсутність до суду не надходила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 282-284 ЦПК України. Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників, розгляд справи здійснюється судом за їх відсутності та, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] не надав суду заперечень на позов та будь-яких доказів на їх підтвердження. Суд, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступних висновків. 25.11.2021 року близько 12 год 00 хв в м. Рівне по вул. Дворецька, 93 водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz» Actros 2544, д.н.з. [NUMBER] (з напівпричіпом Hangler25PZL18), здійснив зіткнення з автомобілем «Citroen» С5, д.н.з. [NUMBER] , та залишив на порушення встановлених правил місце ДТП, до якої він причетний. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 2.10а Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Рівненського міського суду Рівненської області № 569/24771/21 [PERSON] визнано винним у скоєнні даної ДТП за ст.124, ст.122-4 КУпАП. 18.10.2021 Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Перша» було застраховано цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу Mercedes - Benz, д.н. [NUMBER] , про що видано поліс № EP206361111 з встановленими у ньому франшизою у сумі 2600,00 грн та лімітом відповідальності за шкоду, спричинену майну у розмірі 130000,00 грн. Страхувальником за даним полісом виступає [PERSON] . 26.11.2021 ПрАТ «СК «Перша» отримано повідомлення про ДТП та заяву про виплату страхового відшкодування потерпілого [PERSON] за дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 25.11.2021 року з вини [PERSON] ПрАТ «СК «Перша» визнано випадок страховим та виплачено потерпілій особі страхове відшкодування у розмірі 4651,53 грн, на підставі розрахунку страхового відшкодування, страхового акту ЦВ3022524 та ремонтної калькуляції. 03.06.2022 року за вих. №146 на адресу відповідача було направлено листа з проханням у добровільному порядку сплатити суму сплаченого страхового відшкодування, але по теперішній час сума боргу відповідачем не сплачена. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Нормою ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до п.п. в, п. 1, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після здійснення страхової виплати має право зворотної вимоги до особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду (особи, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за заподіяну шкоду), якщо така особа після дорожньо-транспортної пригоди за її участю самовільно залишила місце дорожньо-транспортної пригоди (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 31 цього Закону) чи відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських засобів (лікарських препаратів), що знижують увагу та швидкість реакції, або така особа до проведення зазначеного огляду вжила алкоголь, наркотичні засоби, психотропні речовини, їх аналоги, а також лікарські засоби (лікарські препарати), виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19 зазначено про те, що тлумачення статті 1188 ЦК України свідчить про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. При цьому суд зазначає, що позивачем підтверджений наявними доказами у справі дійсний розмір понесених витрат, які складаються з страхового відшкодування у розмірі 4651,53 грн, на підставі розрахунку страхового відшкодування, страхового акту ЦВ3022524 та ремонтної калькуляції. Вказані витрати є реальними, взаємопов`язаними та їх розмір не містить ознак штучного завищення чи іншої невідповідності наявним обставинам і фактам та зумовлені винними діями саме відповідача. Отже, позивач набув право зворотньої вимоги до відповідача у розмірі виплаченого страхового відшкодування у загальному розмірі 4651,53 грн, у зв`язку з чим його позовні вимоги до відповідача підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 гривень. На підставі ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд

Outcome: approved