Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. Сторони перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.10.2019. Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21.07.2020 в справі № 761/23931/19 про поділ спільної сумісної власності, визначено в порядку поділу спільного майна за позивачем право власності на частину квартири [ADDRESS] . З липня 2022 позивач неодноразово пропонував відповідачу визначити порядок користування квартирою, а також варіанту її продажу, здачі в оренду тощо. Разом з тим, всі запропоновані варіанти [PERSON] не влаштовували. В 2022 відповідач змінила замки в квартирі , встановила охоронну сигналізацію, що унеможливило користування позивачем квартирою. 10.02.2023 Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено рішення про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення, надання ключів від нових замків. Проте відповідач добровільно не надала доступу до квартири. Таким чином, від 02.11.2022 по час подання позову позивач позбавлений права користування квартирою. Позивач вказує, що таких обставин йому спричинено матеріальну та моральну шкоду. В квартирі площею 352,6 кв. м. знаходиться особистий кабінет позивача, перебувають його особисті речі, меблі. Дії відповідача позбавили [PERSON] ведення його професійної діяльності - виконувати архітектурні та дизайнерські креслення і розробки, зустрічатися з клієнтами тощо. Зазначене негативно вплинуло на матеріальне положення позивача. В квартирі проводиться комерційна діяльність - помешкання використовується під торгівельний склад магазину одягу та взуття. Оскільки використання квартири проводиться для отримання вигоди, позивач вважає за єдине її справедливе нарахування матеріальної шкоди, виходячи з орендних ставок за оренду житла в м. Києві З огляду на рієлторські показники вартість оренди становить від 15 до 23 доларів США за кв. м. та з урахуванням індексу інфляції, 3% річних матеріальна шкоди становить 2 510 105,00 грн. Протиправними діями відповідача позивачу спричинено і моральну шкоду, яка полягає у нервових, фізіологічних розладах та душевних стражданнях. Внаслідок поведінки відповідача порушено звичайний уклад життя [PERSON] , який у 2023 став інвалідом ІІІ групи. За таких обставин [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на його користь на відшкодування матеріальної та моральної шкоди суму у розмірі 2 626 440,00 грн. Провадження у справі відкрито 17.02.2025, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. В подальшому позивачем збільшено розмір позовних вимог. Остаточно [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди (з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України) та моральної шкоди суму у розмірі 3 541 500,00 грн. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Відповідач не скористався правом надати відзив на позов. Разом з тим, представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову. Зазначив, що рішення суду щодо усунення перешкод виконано [PERSON] . Також зазначив, що позивачем не доведено наявність підстав для стягнення як матеріальної так і моральної шкоди. Також вказав, що подане клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору не потребує розгляду у зв`язку із позицією позивача. Вислухавши доводи представників сторін, дослідивши наявні докази та надавши їм відповідну оцінку, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, і не заперечується сторонами, що 21 липня 2020 року Шевченківським районним судом м. Києва частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя (справа № 761/23931/1). Здійснено поділ майна подружжя [PERSON] та [PERSON] , і визнано зокрема, спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнано, в порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] - право власності на частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнано, в порядку поділу спільного майна подружжя, за [PERSON] право власності на частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з ЄДРСР рішення не оскаржувалось і набрало законної сили. Також Шевченківським районним судом м. Києва 10.02.2023 розглянуто в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власним житлом (справа № 761/25043/22). Позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власним житлом задоволено частково. Усунуто перешкоди у користуванні [PERSON] 1/2 частиною квартири [ADDRESS] шляхом вселення до квартири [PERSON] та зобов`язання [PERSON] передати дублікат ключа від додаткового замка квартири [ADDRESS] [PERSON] . Як вбачається з Акту державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 24.06.2025 при примусовому виконанні виконавчого листа від 15.07.2024 № 761/25043/22 про усунення перешкод у користуванні [PERSON] частинною квартири [ADDRESS] шляхом вселення та зобов`язання [PERSON] передати дублікат ключа від додаткового замка квартири, боржником рішення суду виконано, дублікат ключа від додаткового замка від квартири передано [PERSON] . Позивач вказує, що перешкоди в користуванні належним йому на праві власності майном, що їх чинила відповідач спричинили як матеріальну так і матеріальну шкоду. Так, відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. [PERSON] вказує, що матеріальна шкода має бути пов`язана з орендною ставкою за оренду житла в центрі м. Києва, оскільки використання квартири, частина якої належить позивачу, використовується під торговельні зали та складські приміщення та будь - якої вигоди позивач не отримує. За приписами ч.ч. 1,2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Зважаючи на доводи позивача, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків, 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. Позивач має довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідачів стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, вимоги про відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання потерпілою стороною відповідних доходів. Упущена вигода це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. При визначенні упущеної вигоди (неодержаних доходів) враховуються вжиті кредитором заходи для їх одержання. При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином. Нічим не підтверджені розрахунки кредитора про можливі доходи до уваги братися не повинні. Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які кредитор поніс би, якби не відбулося порушення права. Обґрунтування і доказування розміру збитків здійснюється кредитором. Така вимога обумовлена основною спрямованістю інститутів цивільно-правової відповідальності саме на відшкодування збитків. Нездатність кредитора обґрунтувати вимоги про відшкодування упущеної вигоди може бути для суду підставою для відмови в задоволенні таких вимог. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій. За приписами ч.ч. 1,3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України. В свою чергу ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, під час розгляду справи не було встановлено обставин та не отримано доказів, які б свідчили про наявність підстав вважати, що позивачу з боку відповідача було спричинено збитки, які мають бути відшкодовані в розумінні положень ст. 22 ЦК України. Відсутність доказів, що за умови не порушення прав у вигляді чинення перешкод в користуванні власністю, [PERSON] отримав би реальний дохід у розмірі зазначений в позові, не дає суду підстав для задоволення позову в частині стягнення матеріальної шкоди. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за можливе зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України. Позивач вказує, що неправомірними діями [PERSON] , які полягали у чинені перешкод у користуванні власністю, йому вчинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях пов`язаних з неможливістю користуватись власністю. Було порушено звичайний уклад життя [PERSON] , викликало необхідність боротися за своє право. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що "виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства". Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Зазначене викладене у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20. Оскільки право позивача на користування власністю було порушено [PERSON] та відновлено рішенням суду 10.02.2023, з огляду на положення ст.ст. 23, 1167 ЦК України, наявні підстави вважати, що [PERSON] сприченено моральну шкоду неправомірними діями відповідача. Разом з тим, пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано роз`яснення, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Такий висновок зроблено Верховним Судом у складі суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19.12.2018 р. у справі № 640/14909/16-ц Отже з урахуванням тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах позивача, часу та зусиль, що знадобились позивачеві для відновлення для відновлення попереднього стану, суд приходить до висновку , що на користь позивача з метою компенсацію моральної шкоди з відповідача необхідно стягнути суму у розмірі 5 000,00 грн. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial