Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

[PERSON] , 04.04.2025 звернувся в суд із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] мотивуючи тим, що їхній шлюб зареєстрований 28.10.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Городоцького районного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 57, у шлюбі мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що сімейні відносини між ними не склалися через різні погляди на сім`ю та шлюб, постійні непорозуміння і безпричинні сварки, як наслідок з січня 2025 року проживають окремо, стосунків як подружжя не підтримують та не ведуть спільного господарства, за таких обставин переконаний, що втратив до [PERSON] почуття поваги і любові, збереження шлюбу та примирення є неможливим та суперечить його інтересам. Просив позов задовольнити. Ухвалою судді від 07.04.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, а ухвалою суду від 06.05.2025 сторонам надано строк для примирення два місяці (а.с. 14, 24). Позивач [PERSON] \~в суді\~вимоги підтримав\~покликаючись на\~мотиви викладені\~у заяві,\~окрім цього\~пояснив,\~що у січні\~2025\~року\~після чергового\~конфлікту,\~відповідачка прогнала\~його з\~дому та\~він повернувся\~проживати до\~батьків,\~з цього\~часу проживають\~окремо,\~сімейні стосунки\~не підтримують\~та не\~ведуть спільного\~господарства,\~їхня сім`я\~існує формально,\~що втрата\~почуттів є\~причиною розпаду\~сім`ї,\~вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити його інтересам, наполягає на розірванні шлюбу, категорично заперечує можливість примирення. Просить позов задовольнити, судові витрати залишити за ним. Відповідачка [PERSON] у суді позов визнала, окрім зазначила, що дійсно з позивачем з січня 2025 року проживають окремо, з того часу стосунків як подружжя не підтримують та не ведуть спільного господарства. Представник відповідачки [PERSON] висловилася на підтримку позиції довірительки. Заслухавши пояснення сторін, представника відповідачки, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. За положеннями ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 24, ч. 3 і ч. 4 ст. 56, ч. 2 ст. 112\~СК\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. У Постанові Пленуму Верховного Суду України №\~11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначено, що суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі. Частиною третьою статті 51\~Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Із пояснень сторін в суді, із матеріалів справи убачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 28.08.2010 шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Городоцького районного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 57, у шлюбі мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , сторони з січня 2025 року проживають окремо, з того часу подружніх стосунків не підтримують та не ведуть спільного господарства, причиною розпаду сім`ї є непорозуміння, різні погляди на сім`ю та шлюб. Строк наданий судом для примирення до позитивного результату не призвів. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивач у суді наполягає на розірванні шлюбу з відповідачкою, покликаючись на те, що не бажає в подальшому підтримувати сімейні стосунки з [PERSON] , шлюбні відносини між ними припинені остаточно, їхня сім`я існує формально. Відповідачка у суді позов визнала. З огляду на вищеозначені обставини та інші фактичні взаємини подружжя [PERSON] , суд дійшов висновку, що подальше вжиття будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам позивача та моральним засадам суспільства, що має важливе значення, шлюб носить формальний характер, подружні відносини між сторонами припинено остаточно, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. Розриваючи шлюб між сторонами, суд також враховує інтереси їх неповнолітніх дітей, повноцінний розвиток та виховання яких у сім`ї, в якій існують постійні непорозуміння, є неможливим.

Outcome: approved