Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

10 січня 2025 року представник позивача [PERSON] - адвокат Мотуз О.В., через систему «Електронний суд» подав матеріали позовної заяви до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди завданою смертю. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02 травня 2024 року, який затверджений начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, [PERSON] більше 12 років працював на різних посадах у різних структурних підрозділах Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське». Згідно пункту 7 вищевказаного акту, за час роботи на підприємстві Відповідача [PERSON] отримав хронічні професійні захворювання, а саме: -Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступеням зниження слуху (ІІІ ст.); -Пневмоконіоз (А/А, q/r, 3/3, pi,hi,ax), ускладнений хронічним бронхітом ІІ ст., фаза затихаючого загострення, ЛН ІІ ст. (другого ст.) П.17 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії, генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо) недостатньо забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та недосконалістю технологічного процесу (зокрема, неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт через складні гірничо-геологічні умови. [PERSON] виконував роботи в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, в умовах вимушеної робочої пози і значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимими. Важливо зазначити, що згідно п. 20 вказаного акту, було встановлено осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, а саме: [PERSON] начальник дільниці «Ремонт забійного обладнання» ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», порушив п. 1.12, п.1.8, п. 3.9, п. 5.3.2, п.8.1, п. 8.2, п. 8.3, п. 8.4 Державних санітарних правил та норм «Підприємства вугільної промисловості» ДСП 3.3.1.095-2002. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 09 жовтня 2024 року серія 12 ААА №146806 [PERSON] первинно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 60% (40% пневмоконіоз, 20% хронічна приглухуватість). Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 09 жовтня 2024 року серія 12 ААГ №866518 [PERSON] первинно встановлено третю групу інвалідності. [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до довідки про причину смерті від 10 грудня 2024 року причиною смерті [PERSON] є пневмоконіоз вугільника. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] на підставі акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02 травня 2024 року було встановлено професійне захворювання: пневмоконіоз (А/А, q/r, 3/3, pi,hi,ax), ускладнений хронічним бронхітом ІІ ст., фаза затихаючого загострення, ЛН ІІ ст. (другого ст.), яке через короткий проміжок часу спричинило його смерть. У зв`язку з протиправними діями відповідача по відношенню до [PERSON] , наслідком чого стала його смерть, позивач зазнає порушень душевної рівноваги, втрачає соціальні зв`язки, має постійну апатію до всіх важливих процесів, які відбуваються навколо неї. Померлий її син завжди був для неї опорою в організації життя, побуту. Він завжди допомагав їй з вирішення всіх побутових питань, за необхідності надавав додаткове утримання. Вона мала з ним чудові стосунки, побудовані на довірі та взаємоповазі, були справжньою міцною сім`єю, яка була взірцем для всіх, хто з ними знайомий. Свого єдиного сина позивач виховувала від народження у найкращих традиціях їхньої родини, він виріс справжнім чоловіком, став еталоном честі, порядності, доброти, поваги до суспільства і кожного громадянина. Позивач отримувала від свого сина як матеріальну користь (фінансова допомога, допомога у побуті та ін.), так і нематеріальну, оскільки вона дуже пишалась людськими якостями свого сина та щоразу тішилась від спільного проживання з ним та від самого факту того, що така гарна людина являється її сином. У зв`язку з тим, що через протиправні дії відповідача син позивача помер, вона позбавилась можливості отримувати ті позитивні емоції від життя, ту турботу та допомогу в організації життя і побуту, у тому числі матеріальне забезпечення, які отримувала до смерті сина. Дані почуття радості замінили почуття розпачу, розчарування життям, скорботи. Всі ці негативні почуття не проходять, а навпаки посилюються усвідомленням того, що позивач має зустрічати старість без рідного сина, який загинув при виконанні роботи на підприємстві відповідача і цього могло не статись, якби відповідач забезпечив дотримання норм з охорони праці. Син позивачки помер у віці 33-х років, смерть його була несподіваною та викликала тривалий шок у позивачки. Вона не могла повірити в те, що втратила назавжди свого рідного сина. Душевні страждання також збільшуються у зв`язку з тим, що в кожній частині квартири є предмети, які навіюють спогади позивачці про померлого сина. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь [PERSON] в якості відшкодування моральної шкоди завданої смертю сина внаслідок професійного захворювання суму грошових коштів у розмірі 500 000,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2025 року, цивільну справу №208/416/25 передано до провадження судді Гречаній В.Г. Ухвалою суду від 13.01.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 06.03.2025 року від представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» - Львова А.Л. надійшов відзив на позовну заяву. Зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки вони незаконні та необґрунтовані. Причинно - наслідковий зв`язок між смертю [PERSON] та його хронічним професійним захворюванням не підтверджено належними та допустимими доказами. Позивачка повинна довести належними та допустимими засобами доказування наявність причинного-наслідкового зв`язку між смертю її сина [PERSON] та професійним захворюванням, яке було встановлено йому за життя. Єдиним належним і допустимим доказом наявності причинного зв`язку смерті [PERSON] з професійним захворюванням, встановленим йому за життя, може бути довідка спеціалізованої МСЕК про встановлення такого зв`язку, видана в порядку, визначеному діючим законодавством. Між тим, Позивачкою такої довідки МСЕК не надано. Інші надані Позивачкою докази безумовно не свідчать про причинно - наслідковий зв`язок між професійним захворюванням та посмертним діагнозом. Зазвичай, шахтарі, хворі на пневомоконіоз, живуть до 62-65 років (за загальновідомими статистичними даними). [PERSON] помер у віці 33 роки, тобто наявна у нього хвороба загострилась внаслідок інших чинників, за які ПРАТ «ШУ «ПОКРОВСЬКЕ» не може нести відповідальність (зараження вірусами, простуда, супутні захворювання тощо). Відповідно до акту П-4 [PERSON] хворів також на гіпертонічну хворобу ІІ ст. Позивачка навіть не звертався до відповідної медичної установи (спеціалізованої МСЕК) із заявою про встановлення причинного зв`язку смерті сина з професійним захворюванням і не зверталась до Відповідача, як до роботодавця, з питання видачі направлення до відповідної спеціалізованої МСЕК, яке є підставою для розгляду питання про встановлення причинного зв`язку. За таких обставин Відповідач вважає, що надані Позивачкою докази є недостатніми, а обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, не є доведеними та ґрунтуються на припущеннях, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають в повному обсязі. Також представник відповідача зазначив, що заявлений розмір відшкодування не відповідає глибині моральних страждань Позивачки, не підтверджений доказами та визначений без урахування вимог розумності та справедливості, а також інших обставин, що мають істотне значення. Звісно, втрата сина завдає Позивачці моральних страждань. Але при визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Позивачкою в даній справі не зазначено якихось особливих фактів та доказів на їх підтвердження, які б свідчили, що її фізичні та душевні страждання відрізняються від аналогічних страждань та варті 500 тис. грн. В матеріалах справи відсутні висновки експертизи, спеціалістів, розрахункові документи, інші докази, які б свідчили про відновлення психологічного стану. Адвокат Львов А.Л. також вказав, що дохід у вигляді відшкодування моральної шкоди є об`єктом оподаткування. Разом з відзивом на позовну заяву адвокат Львов А.Л. подав до суду заяву про витребування доказів. Також адвокат Львов А.Л. подав заяву про зупинення провадження до закінчення перегляду цивільної справи №212/5202/23 судом касаційної інстанції. 07.03.2025 року адвокат Мотуз О.В. подав до суду заяву, у якій просить відмовити у клопотанні представника відповідача адвоката Львова А.Л. про зупинення провадження. 10.03.2025 року адвокат Мотуз О.В. подав до суду відповідь на відзив. Зазначив, що з відзивом на позовну заяву та не погоджуючись із викладеними у відзиві аргументами відповідача. Відповідач вважає, що позивачем не доведено належним чином наявність причинного-наслідкового зв`язку між смертю [PERSON] , та професійним захворюванням, яке було встановлено йому за життя, а саме, актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02 травня 2024 року, який затверджений начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці. Однак, ми з позивачем з наведеними відповідачем доводами не погоджуємось з огляду на наступне. Наявність висновку МСЕК/експертної команди для встановлення причинного зв`язку між смертю потрібен для проведення страхових виплат Фондом соціального страхування України. Відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок смерті сина від професійного захворювання, не є страховою виплатою та здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. З цього можемо зробити висновок, що з метою відшкодування моральної шкоди членам сім`ї померлої особи, для встановлення причинно наслідкового зв`язку між смертю такої особи та професійним захворюванням, необхідно надати підтверджуючий висновок відповідного закладу охорони здоров`я. У даному випадку Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02 травня 2024 року, який затверджений начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, копію якого було додано до позовної заяви, встановлює наявність у померлого [PERSON] професійних захворювань. Законом не встановлено спеціального порядку доказування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог. А тому в даному випадку слід застосовувати загальні стандарти доказування, тобто позивач має надати належні та допустимі докази того, що [PERSON] помер внаслідок хронічного професійного захворювання, набутого ним під час роботи на підприємстві відповідача. Подані позивачем копії документів належним чином доказують обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, а відповідачем не подано доказів, які б це спростовували. У зв`язку з протиправними діями відповідача по відношенню до [PERSON] , наслідком чого стала його смерть, позивач зазнає порушень душевної рівноваги, втрачає соціальні зв`язки, має постійну апатію до всіх важливих процесів, які відбуваються навколо неї. У зв`язку з тим, що через протиправні дії відповідача син позивача помер, вона позбавилась можливості отримувати ті позитивні емоції від життя, ту турботу та допомогу в організації життя і побуту, у тому числі матеріальне забезпечення, які отримувала до смерті сина. Дані почуття радості замінили почуття розпачу, розчарування життям, скорботи. Всі ці негативні почуття не проходять, а навпаки посилюються усвідомленням того, що позивач має зустрічати старість без рідного сина, який загинув при виконанні роботи на підприємстві відповідача і цього могло не статись, якби відповідач забезпечив дотримання норм з охорони праці. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, вважає, що позовна заява [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди завданою смертю сина внаслідок професійного захворювання підлягає задоволенню у повному обсязі. 11.03.2025 року адвокат Мотуз О.В. надав до суду додаткові пояснення у справі. Зазначив, що відповідно до «Інструкції про встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 15.11.2005 року № 606, причинний зв`язок смерті із професійним захворюванням - є зв`язок, який можна встановити між перебігом професійних захворювань з урахуванням форми, стадії, тяжкості функціональних порушень, розвитку ускладнень за життя, патоморфологічними та гістологічними змінами в органах та системах організму, що виявлені під час розтину, та настанням смерті. Також за відповідною Інструкцією безпосередня причина смерті - це головні клініко морфологічні прояви основного захворювання або його ускладнення, що стали безпосередньою причиною смерті. На підставі ст. 36 ч. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» причинний зв`язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я підтверджується висновком відповідного закладу охорони здоров`я. Отже, з метою відшкодування моральної шкоди членам сім`ї померлої особи, для встановлення причинно наслідкового зв`язку між смертю такої особи та професійним захворюванням, необхідно надати підтверджуючий висновок відповідного закладу охорони здоров`я. 12.03.2025 року адвокат Мотуз О.В. подав до суду заперечення проти зупинення провадження у справі та зазначив додаткові доводи та міркування. Ухвалою суду від 20.03.2025 року в задоволенні заяви представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» адвоката Львова А.Л. про зупинення провадження у справі - відмовлено. Ухвалою суду від 20.03.2025 року заяву представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» адвоката Львова А.Л. про витребування доказів - задоволено частково. 12.06.2025 року адвокат Мотуз О.В. подав до суду клопотання про долучення доказів. 09.07.2025 року в судовому засіданні адвокат Мотуз О.В. зазначив, що лікарським свідоцтвом про смерть та іншими медичними документами доказується, що [PERSON] тяжко хворів. Підтримує позовні вимоги в повному обсязі. 09.07.2025 року в судовому засіданні адвокат Львов А.Л. зазначив, що смерть настала не в наслідок професійного захворювання, наголосив щодо оподаткування стягуваної суми. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. На підставі ст. 244 ЦПК України в судовому засіданні 09.07.2025 року судом після судових дебатів було оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відкладено судове засідання для ухвалення та проголошення судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , який виданий Красноармійським міською радою, про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис №718, батьками якого зазначено [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис 15114. Відповідно до свідоцтва про хворобу №106/730, [PERSON] непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02 травня 2024 року, який затверджений начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, [PERSON] к Приватному акціонерному товаристві «Шахтоуправління «Покровське». Згідно пункту 7 вищевказаного акту, за час роботи на підприємстві Відповідача [PERSON] отримав хронічні професійні захворювання, а саме: -Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступеням зниження слуху (ІІІ ст.); -Пневмоконіоз (А/А, q/r, 3/3, pi,hi,ax), ускладнений хронічним бронхітом ІІ ст., фаза затихаючого загострення, ЛН ІІ ст. П. 17 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії, генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо) недостатньо забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та недосконалістю технологічного процесу (зокрема, неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт через складні гірничо-геологічні умови. С.С. Плеханов виконував роботи в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, в умовах вимушеної робочої пози і значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимими. Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого №СК-003446-2023, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні хірургічного лікування туберкульозу та НЗЛ, складнених гнійно-септичними інфекціями з 15.06.2023 по 22.06.2023 року з діагнозом пневмоконіоз вугільника. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 09 жовтня 2024 року серія 12 ААА №146806 [PERSON] первинно встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 60% (40% пневмоконіоз, 20% хронічна приглухуватість). Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 09 жовтня 2024 року серія 12 ААГ №866518 [PERSON] первинно встановлено третю групу інвалідності. Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №13» Харківської міської ради [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 22 листопада 2024 року по 08 грудня 2024 року з діагнозом пневмоконіоз вугільника, негоспітальна двобічна пневмонія IV кл.гр. ЛН IV ст. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №1295 від 10.12.2024 року, смерть [PERSON] настала у стаціонарі МКЛ № 13. Відповідно до довідки про причину смерті, [PERSON] померу віці 33 років [INFO] через пневмоконіоз вугільника. З`ясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі за наступних підстав. Згідно з нормами Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України). Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Відповідно ч. 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, серед іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно з ч. 3, 4 зазначеної статті, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з ч. 3 ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці; забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, роботодавець повинен забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань у працівників. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується на принципах, серед яких - принцип пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці. З наведених норм суд робить висновок про те, що створення і забезпечення нешкідливих умов праці - це зона відповідальності працедавця. Якщо виникає потреба у застосуванні індивідуальних засобів захисту, пропонованих роботодавцем, працівником, то таке використання забезпечується контролем з боку першого та його правом і можливістю притягнення до дисциплінарної відповідальності другого. Про це свідчать норми статей КЗпП України: 139 («Працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці»), 159 («Обов`язок працівника виконувати вимоги нормативних актів про охорону праці») та 160 («Постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на роботодавця»). Додержання вимог про охорону праці є частиною трудової дисципліни (стаття 139 КЗпП України розміщена у главі Х з відповідною назвою). За порушення трудової дисципліни до працівника можуть бути застосовані стягнення; процедура притягнення до дисциплінарної відповідальності, врегульована ст. 147-152 КЗпП України, є формалізованою, а накладення дисциплінарного стягнення оформлюється рішенням/розпорядженням власника/адміністрації (ст. 149 КЗпП України: «стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку»). Відповідно до «Інструкції про встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 15.11.2005 року № 606 (далі - Інструкція), вона була розроблена на виконання вимог Законів України «Про охорону праці», «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», за якими передбачено відшкодування шкоди утриманцям працівника (годувальника) у разі його смерті, якщо визначено причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом. Так за ст. 9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування України відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», за ч. 3 ст. 30 якого підставою для оплати потерпілому витрат на проведення професійної реабілітації, оплати соціальних послуг, а також для здійснення страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. При цьому за ч. 8 ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» вказано, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. За Інструкцією причинний зв`язок смерті із професійним захворюванням - є зв`язок, який можна встановити між перебігом професійних захворювань з урахуванням форми, стадії, тяжкості функціональних порушень, розвитку ускладнень за життя, патоморфологічними та гістологічними змінами в органах та системах організму, що виявлені під час розтину, та настанням смерті. Також за відповідною Інструкцією безпосередня причина смерті - це головні клініко-морфологічні прояви основного захворювання або його ускладнення, що стали безпосередньою причиною смерті. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4 від 02.05.2024 року, професійне захворювання виникло за таких обставин: у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії, генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо) недостатньо забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та недосконалістю технологічного процесу (зокрема, неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт через складні гірничо-геологічні умови. С.С. Плеханов виконував роботи в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, в умовах вимушеної робочої пози і значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимими. Відповідачем даний акт не спростовано та не оскаржено. З наведеного, а також враховуючи надані позивачем та медичні довідки, причину смерті, суд дійшов висновку про причинно-наслідковий зв`язок між роботою на підприємстві (у відповідача) та встановленими у [PERSON] хронічними професійними захворюваннями, і його смертю. Заподіяння моральної шкоди позивачу, як матері, пов`язує зі своїми особистими моральними стражданнями, відчуттям душевного болю, розпачу, від обставини самої втрати сина, отже - втрати назавжди того тепла, розуміння, моральної підтримки, порад, які давав їй син. Враховуючи встановлені обставини та зазначені норми права, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу смертю сина, яка була спричинена професійним захворюванням сина, набутим внаслідок роботи у відповідача. Відповідно до ч. 2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Частинами 3 та 4 статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Факт моральних страждань у зв`язку зі смертю близької людини є очевидним та не потрібно доводити за допомогою якихось спеціальних засобів доказування. Доведення наявності цих страждань, саме по собі, полягає у засадничих поняттях людяності та розумінні основ людського життя, яке державою Україна визнається найвищою соціальною цінністю. В данному випадку моральної шкоди зазнала матір померлого. Так, після смерті свого сина позивачка зазнає порушень душевної рівноваги, втрачає соціальні зв`язки, має постійну апатію до всіх важливих процесів, які відбуваються навколо неї. Померлий її син завжди був для неї опорою в організації життя, побуту. Він завжди допомагав їй з вирішення всіх побутових питань, за необхідності надавав додаткове утримання. Вона мала з ним чудові стосунки, побудовані на довірі та взаємоповазі, були справжньою міцною сім`єю, яка була взірцем для всіх, хто з ними знайомий. Свого єдиного сина позивач виховувала від народження у найкращих традиціях їхньої родини, він виріс справжнім чоловіком, став еталоном честі, порядності, доброти, поваги до суспільства і кожного громадянина. Позивач отримувала від свого сина як матеріальну користь (фінансова допомога, допомога у побуті та ін.), так і нематеріальну, оскільки вона дуже пишалась людськими якостями свого сина та щоразу тішилась від спільного проживання з ним та від самого факту того, що така гарна людина являється її сином. У зв`язку з тим, що через протиправні дії відповідача син позивача помер, вона позбавилась можливості отримувати ті позитивні емоції від життя, ту турботу та допомогу в організації життя і побуту, у тому числі матеріальне забезпечення, які отримувала до смерті сина. Дані почуття радості замінили почуття розпачу, розчарування життям, скорботи. Всі ці негативні почуття не проходять, а навпаки посилюються усвідомленням того, що позивач має зустрічати старість без рідного сина, який загинув при виконанні роботи на підприємстві відповідача і цього могло не статись, якби відповідач забезпечив дотримання норм з охорони праці. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи порівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постановах від 23 листопада 2022 року по справі № 686/13188/21 та від 25 травня 2022 року по справі № 487/6970/20. Суд також звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань [PERSON] внаслідок смерті сина, як наслідок отриманого ним професійного захворювання, зважаючи на провину підприємства відповідача через незабезпечення безпечних умов праці такого працівника, а також те, що життя людини є найвищою цінністю, втрата якої для позивачки є невідновлюваною втратою. Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, шляхом стягнення з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю, пов`язаною із виконанням трудових обов`язків, виходячи з глибини перенесених страждань, у розмірі 500 000 грн., що думку суду відповідатиме принципу справедливості та розумності за встановленими обставинами справи. У пункті163.1 статті 163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України. Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК Українита підпункт 164.1.1 цього пункту). Відповідно до пункту «а» підпункту164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК Українизі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Чинним податковим законодавством передбачається, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20 (провадження № 61-1св21). Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі №598/438/21 (провадження №61-283св22). Крім того, у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21 (провадження № 61-18490св21) викладено висновок про застосування нової редакції підпункту «а» підпункту164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК Українив частині оподаткування сум відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, що компенсується, зокрема її батькам, згідно з яким такі суми не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платників податку. Отже, враховуючи викладене, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 500 000,00 гривень. У зв`язку із зазначеним, моральна шкода на користь позивача підлягає стягненню без утримання податку та обов`язкових платежів. Згідно ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 5000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved