Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить: - зняти арешт нерухомого майна, накладений на підставі постанови від 01.02.2007 №АА579149 ДВС у Соснівському районі м. Черкаси державним виконавцем Орел В.В., зареєстрований 12.02.2007, реєстраційний номер обтяження 4484434, об`єкт обтяження: квартира за адресою: [ADDRESS] ., власник [PERSON] ; - зняти арешт нерухомого майна, накладений на підставі постанови від 15.03.2010 №АА041400 державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Гончар О.Г. зареєстрований 23.03.2010: 1) реєстраційний номер обтяження 9648020, об`єктом обтяження є 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] ; 2) реєстраційний номер обтяження 9648124, об`єктом обтяження є 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] ; 3) реєстраційний номер обтяження 9648216, об`єктом обтяження є 3/8 квартири за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] . У обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що її батько, [PERSON] є власником 7/8 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.10.2006 №2-2121, виданого Черкаською районною державною нотаріальною конторою (3/4 частки) та свідоцтва про право власності б/н від 02.08.1994, виданого органом приватизації Соснівського районного виконавчого комітету (1/2 частка). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданого 11.07.2024 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №1972. Після смерті батька [PERSON] , відкрилася спадщина, до складу якої увійшли 7/8 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем першої черги за законом, про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 17.10.2000. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину 15.07.2024 за заявою позивача приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Кондаковою Н.В. заведено спадкову справу за №72706562. Згідно листа Приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Кондакової Н.В. №42/02-14 від 20.02.2025, після здійснення перевірки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна під час підготовки до видачі свідоцтва про право на спадщину встановлено, що на майно [PERSON] зареєстровано арешти: 12.02.2007 реєстраційний номер 4484434; 23.03.2010 реєстраційний номер 9648020, 9648216 та 9648124. Підстава: постанова АА579149 від 01.02.2007 ДВС у Соснівському р. м. Черкаси, ДВ Орел В.В.; постанова АА 041400 від 15.03.2010 ДВС у Соснівському р. м. Черкаси, Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, ДВ Гончар О.Г. відповідно. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №16194569 накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Указане обтяження позбавляє приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Кондакову Н.В можливості видати позивачу свідоцтво про право на спадщину на 7/8 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Також вказане обтяження порушує її право на спадкування, володіння, користування та розпорядження належним майном, що закріплено в Конституції України. За даними Автоматизованої системи виконавчого провадження, станом на 05.03.2025 відсутні виконавчі провадження відносно боржника [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] . Стислий виклад заперечень відповідача Першого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Відповідач у відзиві просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб. Частиною 4 статті 59 Закону визначено вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. Станом на теперішній час у Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відсутня жодна з підстав для зняття арешту з майна боржника або його частини. Відповідач зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.05.2020 у справі № 554/8004/16 дійшла наступного правового висновку: «У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. (….) Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна». Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Першим відділом державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснено запит від 10.03.2025 № 36167/26.20-47 до Першої черкаської державної нотаріальної контори, звідки отримано копію постанови АА № 2579149 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. З її змісту арешт нерухомого майна боржника [PERSON] був накладений при примусовому виконанні виконавчого листа № А-171, виданого 18.12.1997 Черкаським районним судом Черкаської області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] в певній частини всіх видів заробітку. Згідно інформації, отриманої з автоматизованої системи виконавчого провадження (АСВП) на підставі зазначеного вище виконавчого листа було відкрито виконавче провадження № 5820873, яке в подальшому передано до Центрального ВДВС міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області. У даній справі предметом спору є вимога [PERSON] , в якій позивач ставить питання про звільнення майна з-під арешту, який був накладений державним виконавцем під час здійснення виконавчих дій щодо стягнення заборгованості з боржника [PERSON] . При цьому позов пред`явлено не до особи, в інтересах якої накладено арешт ( [PERSON] ), а до державного виконавця. Таким чином Перший відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог у зв`язку з пред`явленням їх до неналежного відповідача. Стислий виклад заперечень відповідача Другого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Відповідач у відзиві просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Таким чином, дії державного виконавця повністю відповідають нормам чинного законодавства, а накладення арешту було здійснене з метою забезпечення виконання рішення суду. Частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. Станом на теперішній час у Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відсутня жодна з перелічених вище підстав для зняття арешту з майна боржника або його частини. Правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 905/386/18, в якій зазначено, що «відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.» Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Другий відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) звертає особливу увагу на те, що твердження Позивача про використання всіх процесуальних можливостей щодо встановлення особи стягувача не відповідають дійсності. У цій справі предметом спору є вимога [PERSON] , в якій позивач ставить питання про звільнення майна з-під арешту, який був накладений державним виконавцем під час здійснення виконавчих дій щодо стягнення заборгованості з боржника [PERSON] . При цьому позов пред`явлено не до особи, в інтересах якої накладено арешт, а до державного виконавця. Таким чином Другий відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог у зв`язку з пред`явленням їх до неналежного відповідача. Стислий виклад заперечень відповідача [PERSON] Відповідач позов визнала у повному обсязі, зазначила, що Черкаським районним судом Черкаської області було видано 18.12.1997 виконавчий лист №А-171 про стягнення аліментів з [PERSON] на її користь 1/4 частини з усіх видів заробітку, на виконання якого було відкрито виконавче провадження №5820873. У подальшому в ході виконавчого провадження накладено арешти на все майно, яке належить [PERSON] . Боржником [PERSON] було повністю погашеного борг по аліментам. 21.04.2025 стягувачем подано до обох Відповідачів заяву про зняття арешту з майна у зв`язку із повним погашенням заборгованості та закінченням виконавчого провадження. У заяві було зазначено, що жодних претензій до боржника не має. Відповідач-1 надав відповідь листом від 29.04.2025, у якій зазначено: «Відповідно до автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), виконавче провадження №5820873 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів не перебувало та не перебуває». Відповідач-2 у листі від 07.05.2025 повідомив, що у нього відсутній доступ до матеріалів вказаного виконавчого провадження, а тому рекомендував звернутися з цим питанням до Відповідача-1. Таким чином, органи державної виконавчої служби, які наклали арешти на майно, відмовили у їх знятті, незважаючи на відсутність будь-яких претензій з її боку, переклавши відповідальність одне на одного. На сьогоднішній день відсутні будь-які правові підстави для збереження арештів на майно [PERSON] , накладених у межах виконавчого провадження №5820873, яке завершено згідно з постановою державного виконавця від 22.01.2013. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.03.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.05.2025 за клопотанням позивача залучено до участі у справі співвідповідача [PERSON] . Фактичні обставини, встановлені Судом, та зміст спірних правовідносин. [INFO] помер [PERSON] , що вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , свідоцтво про одруження серії [NUMBER] ). Позивач є спадкоємицею після померлого батька [PERSON] . Спадкодавцю належить 3/8 частки у квартирі аз адресою: [ADDRESS] . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №16194569 накладено арешт: 1) на підставі постанови від 01.02.2007 №АА579149 ДВС у Соснівському районі м. Черкаси державним виконавцем Орел В.В. зареєстрований 12.02.2007, реєстраційний номер обтяження 4484434, об`єктом обтяження є квартира за адресою: [ADDRESS] ; 2) на підставі постанови від 15.03.2010 №АА041400 державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Гончар О.Г. зареєстрований 23.03.2010: - реєстраційний номер обтяження 9648020, об`єктом обтяження є 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS] ; - реєстраційний номер обтяження 9648124, об`єктом обтяження є 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS] ; - реєстраційний номер обтяження 9648216, об`єктом обтяження є 3/8 квартири за адресою: [ADDRESS] . 06.12.2024 позивач звернулась до Першого ВДВС Центрального міжрегіонального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) з заявою, в якій просила зняти арешт з нерухомого майна, який було накладено постановою АА 579149 від 01.02.2007. Згідно із листом Першого ВДВС Центрального міжрегіонального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 11.12.2024, встановити виконавче провадження, під час примусового виконання якого виносилась постанова АА №579149 від 01.02.2007, що видана Центральним ВДВС Черкаського МУЮ, не вбачається можливим. 06.12.2024 позивач звернулась до Другого ВДВС Центрального міжрегіонального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) з заявою, в якій просила зняти арешт з нерухомого майна, який було накладено постановою АА 041400 від 15.03.2010. Згідно із листом Другого ВДВС Центрального міжрегіонального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 31.01.2025, перевіркою АСВП установлено, що на виконанні у Відділі перебувало відкрите виконавче провадження відносно [PERSON] , однак [PERSON] не є стороною виконавчого провадження, тому зняти арешт на майно божника є неможливим. Відповідно до постанови ВДВС про арешт майна боржника від 01.02.2007 АА №579149, у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх доходів заробітку накладено арешт на майно, що належить [PERSON] , а саме на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до листа Другого ВДВС Центрального міжрегіонального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 07.05.2025, арешт на квартиру [ADDRESS] , накладено ВДВС у Соснівському районі м. Черкаси, доступ до матеріалів виконавчого провадження відсутній. У відділу відсутня можливість ідентифікувати, в рамках якого накладено арешт, а матеріали виконавчого провадження знищено відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями. Відповідно до листа Першого ВДВС Центрального міжрегіонального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 29.04.2025, відповідно до АСВП на виконанні у Відділі виконавче провадження № 5820873 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів не перебувало і не перебуває. Норми права, застосовані судом. Оцінка суду Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1, 2\~ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно до\~ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Отже, накладення арешту та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обмежує права позивача як власника щодо вільного розпорядження майном. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Суд зазначає, що будь-яке обтяження права власності має переслідувати певну законну мету, бути співмірним та не перевищувати меж права вільного здійснення права власності майном. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст.\~27\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили. У постановах Верховного Суду від 21 грудня 2020 року у справі N 563/1265/14-ц, від 16 березня 2021 року справа №476/112/19 (які за суб`єктним складом та фактичними обставинами схожі), зроблено правовий висновок про те, що Верховним Судом також враховано, що в результаті вчинення дій з примусової реалізації майна позивачів щодо нього виникли певні права у інших осіб, які не є учасниками виконавчого провадження, відповідно виник спір про право цивільне щодо такого майна, що підлягає вирішенню у порядку позовного провадження. Ураховуючи правові підстави позову, те, що предметом позову є скасування арешту з майна власника майна, який не може вільно розпоряджатися своїм майном, вбачається наявність спору про захист права власності, який підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства. Відповідно до\~ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~підставами для відмови в державній реєстрації прав: наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом. Відповідно до положень\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме ст. 27, визначені підстави для державної реєстрації прав. Зокрема, серед таких підстав виокремлюють: судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; судове рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили. Статтями\~316,317,319 ЦК України\~регламентовано, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а,\~ст.321 ЦК України, - що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.56 Закону України «При виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 Про судову практику в справах про зняття арешту з майна позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). А, відповідно до ч.ч.1,2 ст.59 та ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить саме їй, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника, арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. В разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Відповідно до п. 1.1 Глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, нотаріус накладає заборону щодо відчуження житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, майнових прав на нерухоме майно і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін правочину, в зв`язку з яким накладається заборона. Згідно п. 5.1 Глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, нотаріус знімає заборону відчуження майна, зокрема, за рішенням суду. Ураховуючи те, що позивач через наявне обтяження на нерухоме майно немає можливості реалізувати свої права щодо нерухомого майна в інший спосіб, крім судового захисту, враховуючи те, що стягувач не має претензій до боржника, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково та зняти арешт, накладений державним виконавцем. Що стосується вимог позивача до відповідачів ВДВС, суд виходить за такого. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Позивач, подаючи позов до суду, вказав відповідачами Перший відділ державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) та Другий відділ державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), оскільки державними виконавцями було накладено арешт на майно боржника. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (17 квітня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі№ 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18; постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71)). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (постанови від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18, від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16, від 07 квітня 2021 року у справі № 174/474/17). Крім того у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18 (провадження №12-85гс19) зроблено правовий висновок про те, що орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Отже, відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Аналогічна правова позиція підтримана Верховним судом 07 грудня 2022 року у справі № 359/3609/19, провадження № 61-18794св20 (ЄДРСРУ № 107878102). Отже у зазначеній справі щодо зняття арешту з майна відповідачем має бути саме стягувач. За таких обставин, відповідачі ВДВС є неналежними відповідачами у справі, а тому у задоволенні позову саме до цих відповідачів слід відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, з відповідача [PERSON] судовий збір підлягає стягненню на користь позивача.

Outcome: partial