Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3% річних за користування грошовими коштами, відповідно до якого просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 12598 доларів США 82 центи, що в еквіваленті по курсу НБУ (36,2812) на момент подачі позову становить 457\~100 грн 30 коп. Стислий виклад позиції позивача та відповідача Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03 грудня 2007 року між ВАТ «КБ Надра», яке в подальшому змінило назву на ПАТ «КБ Надра» та [PERSON] укладено Кредитний договір № ОД16/12/2007/840-К/138. Відповідно до умов даного договору, Банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 70\~875, 00 доларів США 00 центів, що еквівалентно 357\~918, 75 грн. Відсотки за користування Кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,39% відсотків річних на місяць. Строк на який було надано кредит з 03 грудня 2007 року по 02 грудня 2027 року. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором, 03 грудня 2007 року між ВАТ «КБ Надра», яке в подальшому змінило назву на ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір поруки № ОД16/12/2007/840-П/138 відповідно до якого поручитель [PERSON] поручається перед кредитором за виконання боржником [PERSON] зобов`язань за кредитним договором. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконували. У зв`язку з чим, за Відповідачами виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 139\~986 доларів США 94 центи, що еквівалентно 2\~100\~914 грн 48 коп. 04 березня 2015 року заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, по справі № 495/9722/14-ц стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № ОД16/12/2007/840-К/138 від 03.12.2007 в розмірі 139\~986, 94 доларів США 94 центи, що еквівалентно 2\~100\~914 гривень 48 коп. 27.03.2020 проведено електронний аукціон за кредитним портфелем, що складається з прав вимоги за 187 кредитними договорами, що забезпечені іпотекою та 1 беззаставним кредитним договором. Переможцем визнано ТОВ «Консалт Солюшенс». 24.04.2020 між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір про відступлення права вимоги. За змістом пункту 2 Додатку № 1 до Договору про відступлення права вимоги від 24.04.2020 до Заявника ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до [PERSON] та [PERSON] за кредитним договором № ОД16/12/2007/840-К/138 від 03 грудня 2007 року, договором поруки № ОД16/12/2007/840-П/138 від 03 грудня 2007 року. Таким чином, ПАТ «КБ «Надра» вибуло як кредитор із правовідносин, що виникли за кредитним договором № ОД16/12/2007/840-К/138 від 03 грудня 2007 року, договором поруки № ОД16/12/2007/840-П/138 від 03 грудня 2007 року. Новим кредитором є ТОВ «Консалт Солюшенс». Станом на момент звернення з позовною заявою, заочне рішення по справі № 495/9722/14-ц від 04 березня 2015 року не виконано, сума заборгованості складає 139\~986 доларів США 94 центи, що еквівалентно 2\~100\~914 грн 48 коп, з огляду на що позивач і звернувся до суду. У заяві про перегляд заочного рішення відповідач [PERSON] вказує на те, що 10 серпня 2021 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області прийнято ухвалу у цивільній справі № 495/9722-ц про поновлення строків пред`явлення виконавчих документів до виконання. \~ \~ \~ \~Зазначена ухвала оскаржена до Одеського апеляційного суду. Розгляд апеляційної скарги призначено на квітень 2024 року. Також подано до Білгород-Дністровського міськрайонного суду заяву про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню. \~ \~ \~ \~Зазначає, що позичальник повністю розрахувався з кредитором, після ухвалення рішення суду (розрахункові квитанції не збереглися, оскільки минуло 10 років). Тому, в подальшому ПАТ «КБ «Надра» своє право порушеним не вважав. І до суду з заявою про видачу виконавчого листа не звертався. Отже, правовідносини сторін повністю припинились через рік 04.03.2016. \~ \~ \~ \~Також вважає, що позовна давність у дані справі сплила 04.04.2018. \~ \~ \~ \~У відзиві на позовну заяву вказано, що по-перше, позичальник повністю\~розрахувався із\~первісним кредитором\~після ухвалення судового\~заочного рішення\~Білгородського-Дністровського\~міськрайонного суду Одеської\~області від\~04.03.2015\~р.\~по цивільній\~справі №\~495/9722/14-ц\~за позовом Публічного\~акціонерного товариства\~«Комерційний банк\~«Надра» до [PERSON] ,\~ [PERSON] про стягнення заборгованості.\~Однак,\~відповідні розрахункові\~квитанції у\~відповідача не збереглися,\~оскільки минуло\~майже 10\~років,\~ніхто не\~міг подумати,\~що це\~питання ще раз може піднятися. \~ \~ \~ \~По-друге,\~між сторонами\~фактично виникло\~натуральне зобов`язання,\~яке позивач\~не може захистити\~в судовому\~порядку.\~Так,\~позивач звертався\~до суду\~про видачу виконавчих листів\~по цивільній\~справі №\~495/9722/14-ц\~на примусове\~виконання рішення суду\~від 04.03.2015\~р.\~та намагався\~в судовому\~порядку поновити\~строки для пред`явлення\~цих листів\~на примусове\~виконання.\~Однак,\~постановами Одеського апеляційного суду\~від 29.04.2024\~та 22.04.2025\~відповідно ухвали\~суду першої інстанції\~про поновлення\~строків для\~пред`явлення\~виконавчих листів\~по цивільній справі\~№ 495/9722/14-ц\~на примусове\~виконання рішення\~суду від 04.03.2015 р. були скасовані, і ці постанови є остаточними. \~ \~ \~ \~По-третє,\~під час\~відступлення права\~вимоги до\~позивача від\~первісного кредитора могло перейти\~лише те\~право вимоги,\~яке існувало\~станом на\~час переходу. Враховуючи те,\~що з\~04.03.2015\~до переходу\~прав до\~позивача пройшло\~5\~років,\~строк позовної давності\~до основної\~вимоги сплинув,\~а отже\~сплинув і\~до додаткової\~вимоги. Тож,\~до позивача\~воно (право\~вимоги про\~стягнення 3%\~річних та\~інфляційних втрат) не могло\~перейти,\~а тим\~паче виникнути\~після аукціону\~чи укладення\~договору відступлення прав\~вимоги.\~Разом із\~цим,\~відповідно до\~змісту договору\~відступлення, вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат відсутні. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі 08 листопада 2023 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі відкрито загальне позовне провадження. 08 грудня 2023 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті. 27 березня 2024 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області по справі ухвалено заочне рішення. 02 травня 2024 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області заява про перегляд заочного рішення залишена без руху. 26 червня 2024 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області заочне рішення скасовано. 15 жовтня 2024 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі закрито підготовче провадження. Фактичні обставини, встановлені судом Судом дійсно встановлені та підтверджені матеріалами справи наступні обставини. Згідно розрахунку заборгованості від 01 листопада 2023 року основна сума заборгованості за договором з 24.02.2019 до 23.02.2022 становить 139\~986, 94 доларів США. Період прострочення грошового зобов`язання: з 24.02.2019 до 31.12.2019 (311 днів у періоді) 139\~986,94 х 3% х 311:365:100 сума 3578,30 доларів США; з 01.01.2020 до 31.12.2020 (366 днів у періоді) 139\~986,94 х 3% х 366:366:100 сума 4199,61 доларів США; з 01.01.2021 до 23.02.2022 (419 днів у періоді) 139\~986,94 х 3% х 419:365:100 сума 4820,92 доларів США. Всього штрафних санкцій: 12\~598, 82 доларів США. /а.с.10/ Відповідно до кредитного договору № ОД16/12/2007/840-К/138 від 03 грудня 2007 року Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 70\~875, 00 доларів в порядку і на умовах, визначених цим Договором за програмою «Нове житло»./а.с. 14/ З договору поруки № ОД16/12/2007/840-П/138 від 03 грудня 2007 року вбачається, що поручитель ( [PERSON] ) поручається перед Кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань, що витікають з Кредитного договору № ОД16/12/2007/840-К/138 від 03 грудня 2007 року./а.с.19/ На підставі заочного рішення Білгородського-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.03.2015 року по цивільній справі № 495/9722/14-ц, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено. Ухвалено, зокрема стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № ОД16/12/2007/840-К/138 від 03.12.2007 заборгованість в розмірі 139\~986, 94 доларів США 94 центи, що еквівалентно 2\~100\~914 гривень 48 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом (в т.ч. прострочена) 69386,80 доларів США, що еквівалентно 1041352,38 грн; заборгованість за відсотками (в т.ч. прострочена) 52\~921, 24 доларів США, що еквівалентно 794238,37 грн; пеня за простроченням сплати кредиту 10591,40 доларів США, що еквівалентно 158955,01 грн; штраф за порушення умов кредитного договору 7087,50 доларів США, що еквівалентно 106368,72 грн./а.с.21-24/ Відповідно до договору №GL3N216954_ПВ_188 про відступлення прав вимоги Банк (ПАТ «КБ «Надра») відступає новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор (ТОВ «Консалт Солюшенс») набуває права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників. /а.с.27/ Згідно реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та Боржників/Поручителів/Заставодавців/Дебіторів за такими договорами, до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги до [PERSON] та [PERSON] за кредитним договором № ОД16/12/2007/840-К/138 від 03 грудня 2007 року, договором поруки № ОД16/12/2007/840-П/138 від 03 грудня 2007 року./а.с.32/ Ухвалою про заміну сторони виконавчого провадження від 06 липня 2020 року по справі № 495/9722/14-ц постановлено замінити вибулого стягувача ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «Консалт Солюшенс» у справі № 495/9722/14-ц за позовом ПАТ «КБ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості./а.с. 39/ Нормативне обґрунтування. Оцінка аргументів сторін, висновки суду Згідно зі статтею 15, 16\~Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України)\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною\~першою\~статті\~4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини\~першої\~статті\~5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина\~перша\~статті\~13 ЦПК України). Досліджуючи питання щодо можливості звернення до суду ТОВ «Консалт Солюшенс» суд виходить з положень, по-перше, приписів п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, відповідно до яких кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Отже, з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені на підставі наданих доказів, у результаті їх оцінки щодо належності, допустимості, достовірності та достатності, суд вважає, що ТОВ «Консалт Солюшенс» є правонаступником ПАТ «КБ» Надра» відповідно до договору відступлення права вимоги, а отже правомірно звернулось до суду із вищеокресленим позовом. Необхідно вказати на те, що частинами 4, 6\~ст.82 ЦПК України\~передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У пунктах 60, 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ющенко та інші проти України» (заяви №№ 73990/01, 7364/02, 15185/02 і 11117/05) констатовано: «… право на справедливий судовий розгляд, яке передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції та розтлумачене в контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності, містить вимогу непіддання сумніву рішення суду, коли він остаточно вирішив питання (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, п. 61)»; за відсутності будь-яких ознак того, що в іншому судовому провадженні мали місце якісь вади, Суд вважає, що нове вирішення тих самих питань може звести нанівець завершене раніше провадження, а це несумісно з принципом юридичної визначеності. Таким чином, наявність заборгованості в розмірі 139\~986, 94 доларів США 94 центи, що еквівалентно 2\~100\~914 гривень 48 коп., за кредитним договором № ОД16/12/2007/840-К/138 від 03 грудня 2007 року встановлена рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 495/9722/14-ц від 04 березня 2015 року та не підлягає доказуванню. Грошова заборгованість відповідачів не була погашена за кредитним договором № ОД16/12/2007/840-К/138 від 03 грудня 2007 року та договором поруки № ОД16/12/2007/840-П/138 від 03 грудня 2007 року. Попри твердження представника відповідачів про погашення суми заборгованості у добровільному порядку, жодних доказів на підтвердження такого не надано. Водночас, позивачем на підтвердження наявності суми заборгованості надано копії кредитного договору, рішення суду, договору про відступлення права вимоги, розрахунок заборгованості. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Права та інтереси стягувача у випадку невиконання боржником рішення суду про стягнення коштів забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання будь-якого грошового зобов`язання. Згідно з частиною другою\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України\~розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5\~ЦК України\~поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5\~ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5\~ЦК України). Таким чином, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Аналогічний висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 №703/2718/16, від 19.06.2019 №646/14523/15. Представник відповідачів, з посиланням на позицію Верховного Суду у постанові від 06.03.2019 у справі № 757/44680/15-ц, стверджує, що у зв`язку з тим, що постановами Одеського апеляційного суду від 29.04.2024 та 22.04.2025 ухвали суду першої інстанції про поновлення строків для пред`явлення виконавчих листів по цивільній справі № 495/9722/14-ц на примусове виконання рішення суду від 04.03.2015 скасовані, між сторонами існує натуральне зобов`язання. Зобов`язання визначається натуральним (obligationes naturalis) тоді, коли кредитор позбавлений судового захисту своїх вимог. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) дійшла висновку, що системне тлумачення частини першої статті\~509, частини першої статті\~267, статті\~625 ЦК України\~у їх взаємозв`язку дає підстави для висновку, що натуральним є зобов`язання, вимога в якому хоча і існує, проте не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Положення\~статті 625 ЦК України\~щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат як спеціальної міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання може бути застосовано до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, отже кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на захист в судовому (примусовому) порядку вимоги про нарахування 3% річних та інфляційних втрат. У справі № 757/44680/15-ц, яка переглядалася Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, судами попередніх інстанцій встановлені обставини щодо спливу позовної давності за вимогами кредитора про стягнення заборгованості за кредитом та процентами за його користування і судовим рішенням, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову про їх стягнення, тому колегія суддів касаційного суду вважала вказане зобов`язання натуральним і дійшла висновку про відсутність у кредитора права нараховувати суми, визначені\~статтею 625 ЦК України. У даній справі, що переглядається, відсутні підстави вважати, що зобов`язання відповідача є натуральним, оскільки рішенням Білгород-Дністровського\~міськрайонного суду\~Одеської області\~по справі\~№ 495/9722/14-ц\~від 04\~березня 2015\~року стягнуто на користь банку заборгованість за кредитним договором та договором поруки. Тобто вимога позивача про стягнення заборгованості вже захищена у судовому (примусовому) порядку. Аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 29 листопада 2023 року по справі № 753/1527/22. З наведеного слідує, що представник відповідача безпідставно посилається на правові висновки, викладені в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання, передбачених частиною другою\~статті 625 ЦК України\~сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Таким чином, з огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2\~статті 625 ЦК України. Позивачем здійснений розрахунок заборгованості за період з 24 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року, з урахуванням п.19 Прикінцевих і\~перехідних положень ЦК України. Відповідно до результатів розрахунку 3% річних встановлено, що в період розрахунку з з 24 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року 3% річних складає 12598,82 доларів США: з 24.02.2019 до 31.12.2019 (311 днів у періоді) 139\~986,94 х 3% х 311:365:100 сума 3578,30 доларів США; з 01.01.2020 до 31.12.2020 (366 днів у періоді) 139\~986,94 х 3% х 366:366:100 сума 4199,61 доларів США; з 01.01.2021 до 23.02.2022 (419 днів у періоді) 139\~986,94 х 3% х 419:365:100 сума 4820,92 доларів США. Суд перевірив наведений розрахунок позивача та дійшов висновку про його обґрунтованість та вважає, що позивач має право на стягнення з відповідачів вищевказаної суми за окреслений ним період. Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд приходить висновку про обгрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3% річних за користування грошовими коштами. З огляду на обґрунтованість позовних вимог, з урахуванням заявлення представником відповідачів вимоги про застосування строків позовної давності, суд звертає увагу на наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, що передбачено ст. 256 ЦК України. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу, що передбачено статтею 260 ЦК України. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта\~статті 267 ЦК України). Визначення початку відліку позовної давності міститься у\~статті 261 ЦК України, відповідно до частини першої якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, пред`явлених позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Такі правові висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18), від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), постанові Верховного Суду від 08 січня 2025 року в справі № 143/41/22 (провадження № 61-8389св23). Отже, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (абзац перший частини п`ятої статті 261 ЦК України). Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. З огляду на вищевикладене, суд вважає безпідставним твердження представника відповідача про пропуск позивачем строків позовної даності та необхідність застосування відповідних наслідків. Вирішення питання щодо судових витрат Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, з відповідачів пропорційно підлягають стягненню суми судового збору на користь позивача. Також у зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, клопотання представника відповідачів про стягнення на користь [PERSON] та [PERSON] понесених ними судових витрат - задоволенню не підлягає. Стосовно витрат на правову допомогу, судом встановлено наступне Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до\~ст. 141 ч. 8 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Представником позивача у позові заявлено орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи 16\~856 грн. Також представником позивача до суду надано заяву про стягнення правничої допомоги, в обґрунтування якої зазначається, що 23 січня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» та Адвокатським об`єднанням «Пантеон» складено та підписано акт наданих послуг № 44 за Договором про надання правової допомоги № 22 від 27 квітня 2020 року, в якому зазначено, що відповідно до договору та на замовлення клієнта виконавцем надано професійну правничу допомогу в рамках судової справи № 495/11985/23, яка розглядається Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, за участі клієнта ТОВ «Консалт Солюшенс» в якості позивача, в наступному обсязі. 1) підготовка та подача позовної заяви до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області про стягнення заборгованості з [PERSON] , [PERSON] , а саме 3 % річних за користування грошовими коштами; 2) підготовка та подача заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у всіх судових засіданнях від 20.11.2023 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області; 3) підготовка та подача заяви про розгляд справи без участі представника ТОВ «Консалт Солюшенс» від 15.10.2024 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області; 4) підготовка та подача письмових пояснень від 15.10.2024 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області; 5) підготовка та подача заяви про стягнення правничої допомоги від 23.01.2025 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з усіма необхідними додатками до неї; 5) підготовка до участі в судових засіданнях, представництво інтересів Клієнта (ВКЗ) під час судового розгляду у справі № 495/11985/23 (прогнозовано). Фіксована вартість наданих адвокатом послуг (розмір гонорару) в суді першої інстанції складає 10 000, 00 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копію договору про надання професійної правничої допомоги, додаткової угоди, акту прийому-передачі наданих послуг, детального опису робіт, рахунку фактури, платіжної інструкції. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд враховує, що процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що\~така заява\~має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою, а саме\~до закінчення судових дебатів. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.01.2022 у справі № 921/221/21 та від 31.05.2022 у справі № 917/304/21. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови ВС від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18). Таким чином, з урахуванням принципів диспозитивності, змагальності, справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи всі аспекти та складність справи, суд вважає за необхідне заяву про стягнення правничої допомоги задовольнити.

Outcome: approved