Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 24 квітня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 365686,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що 28 лютого 2023 року [PERSON] отримав у нього в позику кошти у розмірі 10 000,00 доларів США, що на момент пред`явлення позову за курсом Національного банку України є еквівалентним 365686,00 грн. Дані кошти боржник зобов`язався повернути до 01 квітня 2023 року, про що відповідач власноручно склав боргову розписку від 28 лютого 2023 року. Проте на даний час кошти є неповернутими. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 365 686,00 гри, а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 3 656,86 грн (а.с. 1-2). 28 травня 2025 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Баландіною Ю.Ю. подані до суду письмові пояснення, у яких зазначено, що зі слів [PERSON] боргова розписка від 28 лютого 2023 року [PERSON] написана під примусом, жодних грошових коштів [PERSON] від [PERSON] не отримував, а навпаки [PERSON] та четверо невідомих осіб заволоділи його автомобілем «Хонда Аккорд», державний номерний знак [NUMBER] . Внаслідок незаконних дій позивача та на даний час невстановлених осіб в [PERSON] різко погіршився стан здоров`я, внаслідок чого за адресою проживання останнього ( [ADDRESS] ) 28 лютого 2023 року було викликано швидку медичну допомогу. [PERSON] довший час проходив амбулаторне лікування за місцем свого проживання, а з 31.03.2023 на стаціонарному лікуванні в кардіодиспансері. 20 березня 2023 року [PERSON] звертався із заявою про вчинення щодо нього злочину до Івано-Франківського РУП ГУНП в області, внаслідок чого працівниками поліції було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023091010000894 та розпочато досудове розслідування. Відповідач вважає, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі коштів відповідачу. Вказівка у розписці про виконання зобов`язання щодо повернення боргу у грошовій сумі не підтверджує факту укладення між сторонами договору позики, а також передання позивачем відповідачу коштів, оскільки цей борг міг виникнути на підставі інших правовідносин. Просить у задоволенні позову відмовити (а.с. 207-210). Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2023 року позовну заяву передано за підсудністю на розгляд до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області (а.с. 10,29). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 травня 2023 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с.14). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 травня 2023 року позовну заяву залишено без руху (а.с.15-16). Ухвалою суду від 07 червня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін (а.с.24-25). Ухвалою суду від 07 липня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову у даній цивільній справі (а.с.43-47). Ухвалою суду від 22 вересня 2023 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно, що належить на праві приватної власності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , в межах суми заявленого позову в розмірі 365686,00 грн, а саме: транспортний засіб марки FORD MONDEO, 2010 року випуску, об`єм двигуна 1753 куб.см, номер кузова [NUMBER] (а.с.77-81). Ухвалою суду від 11 грудня 2023 року провадження по справі зупинено у зв`язку із призначенням психолого-почеркознавчої експертизи (а.с.117-118). Ухвалою суду від 18 січня 2024 року провадження по справі поновлено (а.с.123-124). Ухвалою суду від 26 лютого 2024 року провадження по справі зупинено у зв`язку із призначенням почеркознавчої експертизи (а.с.133-135). Ухвалою суду від 20 березня 2024 року поновлено провадження у справі (а.с.143-144). Ухвалою суду від 24 квітня 2024 року провадження по справі зупинено у зв`язку із призначенням почеркознавчої експертизи (а.с.159-161). Ухвалою суду від 11 червня 2024 року провадження у справі поновлено (а.с.175-176). Ухвалою суду від 04 березня 2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 200-202). Пояснення учасників справи у судовому засіданні. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибув, попередньо представник позивача - адвокат Тугай І.М. подав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав (а.с. 213). Надаючи пояснення у судовому засіданні 28 травня 2025 року, представник позивача підтримав позовні вимоги на підставах, викладених у позові, просив позов задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] не визнав вимоги позовної заяви, пояснив, що він перебував у трудових відносинах з [PERSON] , гроші у позивача не позичав. Представник відповідача - адвокат Баландіна Ю.Ю. заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснила, що боргова розписка була складена відповідачем під примусом, після написання розписки у відповідача погіршився стан здоров`я, тому він звернувся за медичною допомогою, просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 28 лютого 2023 року [PERSON] отримав у [PERSON] кошти у сумі 10 000,00 доларів США та зобов`язувався повернути протягом одного місяця до 01 квітня 2023 року, про що склав розписку (а.с. 3, 114). 28 лютого 2023 року [PERSON] звертався за медичною допомогою, про що свідчить витяг з карти виїзду швидкої медичної допомоги (а.с. 60). 21 березня 2023 року внесені відомості за № 12023091010000894 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 2 ст. 355 Кримінального кодексу України на підставі заяви [PERSON] від 20 березня 2023 року про те, що директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіслав Комфорт» [PERSON] , [INFO] , спільно із невстановленими особами примушують заявника до виконання цивільно-правових зобов`язань (а.с. 61). 10 липня 2023 року [PERSON] видано пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого (а.с. 62-63). Згідно висновку експерта № СЕ-19\\109-24/6129-ПЧ від 31 травня 2024 року, рукописні написи та підпис у розписці від 28 лютого 2023 року виконані громадянином [PERSON] . Ознак, які б свідчили про вплив «збиваючих» факторів зовнішнього та/або внутрішнього характеру при виконанні рукописних написів у розписці від 28 лютого 2023 року, не виявлено (а.с. 168-173). Норми права, що підлягають застосуванню, та висновки суду за результатами розгляду справи. Згідно статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини першої статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої-другої статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Стаття 1046 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно статті 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно з частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц, провадження № 61-20376св18; від 09 липня 2021 року у справі № 522/31737/13, провадження № 61-17289св20; від 26 квітня 2022 року у справі № 753/1349/20, провадження № 61-14052св21. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і дотримання його умов. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України . Правила, встановлені цими нормами, застосовуються в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 Цивільного кодексу України. Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним (частина перша статті 231 Цивільного кодексу України). Стаття 1049 Цивільного кодексу України встановлює обов`язок позичальника повернути позику. Так, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Таким чином, суд приходить до висновку, що між [PERSON] та [PERSON] за розпискою від 28 лютого 2023 року укладений договір позики, сторони дійшли згоди щодо його істотних умов, а форма договору відповідає вимогам закону. Зобов`язання за вказаним договором відповідачем не виконано, заборгованість за договором позики від 28 лютого 2023 року становить у розмірі 10 000,00 доларів США. Посилання відповідача та його представника на те, що він написав розписку під примусом, суд вважає безпідставними, непідтвердженими належними та допустимими доказами. Крім того, згідно висновку експерта № СЕ-19\\109-24/6129-ПЧ від 31 травня 2024 року, рукописні написи та підпис у розписці від 28 лютого 2023 року виконані громадянином [PERSON] ; ознак, які б свідчили про вплив «збиваючих» факторів зовнішнього та/або внутрішнього характеру при виконанні рукописних написів у розписці від 28 лютого 2023 року, не виявлено. Окрім того, відповідачем не надано достатніх доказів стосовно того, що спірний договір позики було укладено під примусом, а також те, що у разі відсутності обставин, на які він посилається, як на тяжкі, вказаний договір позики був би вчинений на інших умовах. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передання грошової суми позичальнику. Посилання відповідача про те, що 28 лютого 2023 року [PERSON] звертався за медичною допомогою, внаслідок чого можна прийти до висновку про відсутність між сторонами грошових зобов`язань, які випливають із договору позики, оцінюються судом критично. Доводи відповідача про те, що цей борг міг виникнути на підставі інших правовідносин, не заслуговують на увагу, оскільки стороною відповідача не надано доказів про наявність інших правових відносин між сторонами. У розписці від 28 лютого 2023 року відповідач чітко зазначив, що він [PERSON] взяв у [PERSON] грошові кошти у розмірі 10 000,00 доларів США, які зобов`язується повернути протягом місяця, до 01 квітня 2023 року . Таким чином, з вищезазначеного чітко вбачається не тільки факт отримання відповідачем 28 лютого 2023 року у борг зазначеної грошової суми, а й обов`язок її повернення до 01 квітня 2023 року. Крім того, сам [PERSON] не заперечує факт написання вказаної розписки, лише зазначає, що розписку написав під тиском/примусом, здійсненим з боку [PERSON] та інших осіб, однак жодних доказів, підтверджуючих протиправну поведінку позивача, суду відповідач не надав. Верховний суд України у своїй постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, зазначив, що письмова форма договору позики є доказом не лише факту укладання договору,але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Оскільки відповідач не заперечує факту складання розписки, це означає, що склавши таку розписку [PERSON] одночасно підтвердив і факт отримання грошей у повному обсязі. Посилання відповідача на наявність кримінального провадження №12023091010000894 від 21 березня 2023 року не можуть доказами вчинення примусу/тиску [PERSON] , оскільки свідчать лише про сам факт внесення більш ніж двох років тому заяви до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Жодних судових рішень стосовно вищезазначеного кримінального провадження відповідач не надає. Крім того, на вищевказані посилання відповідача слід зазначити, що сам по собі факт внесення 21 березня 2023 року Івано-Франківським РУП ГУ НП в Івано-Франківській області вищезазначеної заяви до Єдиного реєстру досудових розслідувань не містить жодної доказової сили, оскільки відповідно до роз`яснень, наведених в узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 січня 2017 року «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування», з метою належного дотримання процесуальних вимог щодо розгляду скарг на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, слідчим суддям необхідно зважити на те, що такі вимоги не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а передбачають лише обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження. Таким чином, суд приходить до переконання, що наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки, яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти. У частині першій статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 533 Цивільного кодексу України встановлює, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 суд зазначив, що «незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Положеннями статті 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частини перша-друга статті 612 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої-другої статті 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. У порядку виконання процесуального обов`язку відповідача, унормованого частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, з доведення належним чином виконання обов`язків перед позивачем, не надано доказів виплати заборгованості за укладеним договором позики, а також доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання, визначеного договором. Враховуючи наведене, суд встановив факт того, що відповідач не виконав зобов`язання, покладені на нього за розпискою, не повернув у встановлений строк суму боргу Розглядаючи спір в межах позовних вимог, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та підставними і приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення суми боргу у розмірі 10 000,00 доларів США, що на момент пред`явлення позову за курсом Національного банку України в національній валюті є еквівалентним 365 686,00 грн. Усі інші пояснення учасників справи, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Виходячи із вищевикладеного, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, тому вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається квитанції, позивачем сплачено судовий збір за позовом у розмірі 3656,86 грн (а.с. 5). Позовні вимоги задоволені у повному обсязі, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3656,86 грн. На підставі вищенаведеного, відповідно до статей 3, 11, 15, 23, 207, 513, 526, 530, 614, 629, 1046, 1048, 1047, 1049 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved