Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

До Макарівського районного суду Київської області 04 грудня 2024 року від представника\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Діджи Фінанс»\~Романенка Михайла\~Едуардовичу через\~систему «Електронний\~суд» надійшла\~позовна заява до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 25 026 грн, В обґрунтування своїх вимоги позивач зазначив, що 28 вересня 2021 року [PERSON] із ТОВ «Фінансова компанія «Інвест фінанс» (назву якого 15 квітня 2024 року, було змінено на ТОВ «Компані інвест фінанс») уклала договір про надання споживчого кредиту № 10004505297, на підставі якого відповідачу були перераховані кредитні кошти у розмірі 6 000 грн. Згідно із Договором факторингу від 05 вересня 2022 року № 556/Фк-22 ТОВ «Фінансова компанія «Інвест фінанс» відступлено право вимоги за Кредитним договором № 10004505297 від 28 вересня 2021 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а тому ним набуто право грошової вимоги до відповідача. Відповідно до Договору факторингу сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «Діджи Фінанс») складає 25 026 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту 6 000 грн; заборгованість за відсотками 19 026 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн та понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. Макарівський районний суд Київської області ухвалою від 16 грудня 2024 року відкрив провадження у цивільній справі, вирішив розгляд цивільної справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та надав відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копію ухвали від 16 грудня 2024 року відповідач отримала 30 січня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 0610226759053. Відповідно у встановлений судом строк, відповідач на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надала, у зв`язку з чим суд відповідно до частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України вирішує справу за наявними матеріалами. Суд ухвалою від 28 лютого 2025 року за клопотанням представника позивача [PERSON] витребував: - від Акціонерного товариства «Перший Міжнародний Український Банк» документальне підтвердження здійснення перерахунку Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест фінанс» (ЄДРПОУ: 40284315) через платіжні сервіси АТ «ПУМБ» у відповідності до умов Договору про обслуговування операцій з переказу коштів з використанням платіжних карток № 095/02 від 01 жовтня 2021 року коштів у розмірі 6 000 грн на картковий рахунок на користь [PERSON] № [NUMBER] , ідентифікатор транзакції [NUMBER] , дата транзакції 28 вересня 2021 року, час транзакції 12:25:14; - від Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» інформацію чи було емітовано на ім`я [PERSON] платіжну картку № [NUMBER] ; виписку про рух грошових коштів з карткового рахунку, відкритого до платіжної карти № [NUMBER] , що емітована на ім`я [PERSON] за період з 28 вересня 2021 року по 02 жовтня 2021 року з відображенням часу зарахування коштів. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив таке. Як вбачається з матеріалів справи 18 серпня 2021 року [PERSON] уклала договір кредитної лінії № 90185, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвест фінанс» зобов`язалося надати позичальнику кредит на умовах договору, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним. Спеціальними умовами до вказаного договору від 28 вересня 2021 року № 10004505297 встановлено, що сума кредиту складає 6 000 грн (пункт 1.1.1. умов), строк кредиту 21 календарний день (до 19 жовтня 2021 року включно) (пункт 1.1.2. умов), процентна ставка за користування кредитом 1,45% на день (пункт 1.1.3. умов), базова процентна ставка 2,45 % на день (пункт 1.1.4. умов). Договір підписаний електронним підписом [PERSON] одноразовим ідентифікатором: 86292. Кошти у сумі 6\~000 грн перераховані 28 вересня 2021 року (відправник ТОВ «ФК «Інвест фінанс») з використанням сервісу переказу коштів через АТ «ПУМБ» на карту № [NUMBER] (лист АТ «ПУМБ» № КНО-07.8.5/3743БТ від 25 березня 2025 року). Зі змісту листа АТ Комерційний банк «ПриватБанк» від 26 березня 2025 року № 20.1.0.0.0/7-250319/99197-БТ, вбачається що банком емітовано картку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . За цією карткою з 28 вересня 2021 року до 02 жовтня 2021 року здійснювався рух коштів, що підтверджується випискою за договором б/н. Як стверджує позивач, внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, розмір заборгованості складає 25 026,59 грн, з яких: 6 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 19 026 грн заборгованість за відсотками. Так, зі змісту умов Договору факторингу від 05 вересня 2022 року № 556/ФК-22 ТОВ «Фінансова компанія «Інвест фінанс» (назву якого 15 квітня 2024 року, було змінено на ТОВ «Компані Інвест фінанс») вбачається, що право вимоги за Кредитним договором від 28 вересня 2021 року № 10004505297 відступлено на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а тому позивач набув право вимоги заборгованості до відповідача (Договір факторингу від 05 вересня 2022 року № 556/ФК-22 та додаток №1 до договору факторингу від 05 вересня 2022 року № 556/ФК-22). Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України). Згідно із частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1055 Цивільного кодексу України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон). У статті 3 Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин третьої, четвертої, шостої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини дванадцятої статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтю 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Приписами статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина перша статті 514 Цивільного кодексу України). Статтею 514 Цивільного кодексу України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За статтею 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 Цивільного кодексу України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Частиною першою статті 1077 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно із частиною першою статті 1078 Цивільного кодексу України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Частиною першою\~статті 1048\~Цивільного кодексу\~України передбачено,\~що Позикодавець\~має право\~на одержання\~від позичальника\~процентів від\~суми позики,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~Розмір і\~порядок одержання\~процентів встановлюються\~договором.\~Якщо договором\~не встановлений\~розмір процентів,\~їх розмір\~визначається на\~рівні облікової\~ставки Національного\~банку України.У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 1048 Цивільного кодексу України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, новий кредитор позивач відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, як встановлено за спеціальними умовами № 10004505297 до договору кредитної лінії № 90185 від 18 серпня 2021 року кредит у розмірі 6 000 грн надавався строком на 21 календарний день до 19 жовтня 2021 року. Сторони домовилися, що порядок повернення кредиту, визначається графіком платежів (розділ 2. Договору). У Графіку розрахунків за спеціальними умовами № 10004505297 до договору кредитної лінії від 18 серпня 2021 року № 90185зазначено, що розмір кредиту складає 6 000 грн та проценти за користування кредитом 1827 грн, разом до сплати 7\~827 грн. Дата повернення кредиту 19 жовтня 2021 року. До матеріалів справи позивачем додано додаткову угоду про зміну умов договору № 10004505297 від 28 вересня 2021 року складену 20 жовтня 2021 року, відповідно до якої змінено умови кредитування в частині строку повернення кредиту та відсотків за його користування, проте, зазначена додаткова угода не підписана відповідачем, а також в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач її отримала та ознайомлена з нею. Отже, строк кредитування за спеціальними умовами № 10004505297 до договору кредитної лінії від 18 серпня 2021 року № 90185 закінчився 19 жовтня 2021 року, а тому з цього часу кредитор не мав підстав здійснювати нарахування відсотків, передбачених умовами договору. Вимоги позивача про стягнення таких відсотків, нарахованих після узгодженого строку, є необґрунтованими, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо судових витрат зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України пропорційно до задоволених вимог з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» необхідно стягнути 757,60 грн у відшкодування понесених судових витрат зі сплати судового збору. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. Згідно із частинами першою, третьою статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин другої, третьої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Так, на підтвердження понесених витрат на надання правової (правничої) допомоги позивач надав копії Договору від 01 квітня 2024 року № 42649746 про надання правової допомоги, Додаткову угоду № 10004505597 від 16 вересня 2024 року до договору про надання правової допомоги, Акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 16 вересня 2024 року, детальний опис роботі (наданих послуг). За таких обставин, суд вважає, що з [PERSON] необхідно стягнути на користь ТОВ «Діджи Фінанс» витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial