Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-03 00:00:00

31.10.2024 року до суду надійшов даний позов. 14.04.2025 року дана справа розподілена судді Калинюку О.П. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який заповіту не залишив. Після його смерті відкрилася спадщина за законом, яка складається із житлового будинку [ADDRESS] . Позивачка прийняла зазначену спадщину після смерті свого батька, оскільки проживала разом з ним на час його смерті та вступила в управління спадковим майном. Крім того, позивачка звернулася до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Антонюк О.В. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого батька. Однак, цією приватною нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на дану спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності спадкодавця на спадкове будинковолодіння. У зв`язку із цим позивачці рекомендовано звернутися з позовом про визнання права власності в порядку спадкування на зазначене нерухоме майно. Тому позивачка просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами. Позивачка в судове засідання не з`явилася, 01.05.2025 року її представник, адвокат Юркевич Христина Михайлівна подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі та задовольнити позовні вимоги. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 29.11.2024 року до суду надійшла її заява від 27.11.2024 року, в якій вона просить розглянути справу без її участі та вказує, що визнає позовну вимогу (а. с. 64). Представник відповідача, Нижньовербізької сільської ради Мокринчук О. І. в судове засідання не з`явилася, 17.12.2024 року подала через підсистему «Електронний Суд» заяву, в якій просить розглянути справу без її участі та вказує, що не заперечує проти задоволення позовної вимоги, тобто визнає позов (а. с. 96, 97). У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін (їх представників) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про одруження серії « [NUMBER] (актовий запис № 3 від 30.04.1977 року), виданого повторно 24.03.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Коломийського районного управління юстиції Івано-Франківської області (а. с. 8). Згідно з даними свідоцтва про народження серії « [NUMBER] (актовий запис № 10 від 24.06.1978 року), виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, батьками позивачки зазначено [PERSON] та [PERSON] (а. с. 9). Відповідно до даних свідоцтв про зміну імені серії « [NUMBER] (актовий запис № 25 від 29.01.2003 року) та серії « [NUMBER] (актовий запис № 88 від 24.03.2003 року), виданих відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Коломийському району Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, мати позивачки змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », а також змінила ім`я з « [PERSON] » на « [PERSON] » та прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (а. с. 11, 12). Відповідно до даних витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00021614450 від 06.12.2018 року, у зв`язку з укладенням шлюбу позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а. с. 10). Згідно з даними свідоцтва про смерть серії « [NUMBER] (актовий запис № 9 від 18.06.1997 року), виданого повторно 19.03.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Коломийського районного управління юстиції Івано-Франківської області, батько позивачки помер [INFO] (а. с. 7). Відповідно до довідки №65, виданої 08.05.2024 року Нижньовербізькою сільською радою, спадкодавцю [PERSON] на праві приватної власності належав спадковий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Вказане господарство відносилось до суспільної групи «робітничий двір». До смерті вказаної особи в даному будинку було зареєстроване його місце проживання, а також місце проживання дружини спадкодавця [PERSON] (відповідачки), яка є матір`ю позивачки, та місце проживання позивачки. Після смерті вказаного спадкодавця в управління спадковим майном вступила позивачка. Заповіт від імені [PERSON] секретарем Нижньовербізької сільської ради не посвідчувався (а. с. 13). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Верхньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області (далі Верхньовербізька сільська рада) 17.12.2008 року на підставі рішень від 25.04.1990 року № 79 та від 14.10.2008 року № 61, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 400581653 від 23.10.2024 року, та технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 01.07.2008 року, право власності на вказане спадкове майно зареєстроване за спадкодавцем [PERSON] . Дане майно складається із: житлового будинку (А), загальною площею 80 кв. м., житловою площею 51 кв. м.; сараю (Б); навісу (Г). Вказані об`єкти побудовано у 1986 р. (а. с. 16-22). Судом встановлено, що в газеті "ЗР -Інформ" №43 (1497) за 25.10.2024 року (стор.11) міститься оголошення про те, щоб вважати недійним втрачене вказане свідоцтво про право власності, видане 17.12.2008 року виконавчим комітетом Верхньовербізької сільської ради на ім`я « [PERSON] » на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 47-49). Судом також встановлено, що 21.10.2024 року з метою оформлення прав на вказану спадщини за законом позивачка звернулась з відповідною заявою до вищевказаної приватної нотаріуса, яка рекомендувала позивачці звернутися до суду з відповідним позовом, оскільки позивачка не подала документи, які підтверджують право власності [PERSON] на вищевказане нерухоме майно, про що того ж дня вказаною приватною нотаріусом винесено постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а. с. 69, 92). Відповідно до ст. 328 чинного ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч.1 ст.1216 цього Кодексу спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Отже, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до\~ст.\~392\~чинного ЦК\~України власник\~майна може\~пред`явити\~позов про\~визнання його\~права власності,\~якщо це\~право оспорюється\~або не\~визнається іншою\~особою,\~а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу України 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У зв`язку з тим, що спадкодавець [PERSON] помер у 1997 році, застосуванню підлягає Цивільний кодекс України 1963 року. Відповідно до ст.548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно зі ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З урахуванням вище викладеного суд вважає, що позивачкою доведено фактичний вступ нею в управління та володіння спадковим майном як один зі способів прийнятя спадщини, визначений діючим на час її відкриття та прийняття законодавством. Про вказаний факт вказано у вище наведеній довідці органу місцевого самоврядування. Таким чином, спадщину за законом після смерті [PERSON] прийняла лише позивачка, оскільки після смерті цього спадкодавця вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Водночас, шлюб між відповідачкою [PERSON] та спадкодавцем зареєстровано 30.04.1977 року, а право власності на спадкове майно [PERSON] набув 25.04.1990 року. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС), який був чинним на час шлюбу відповідачки та спадкодавця, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно зі ст. 28 вказаного Кодексу в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Відповідно до змісту ст. 29 КпШС якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може, крім іншого, постановити рішення про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Отже, судом встановлено, що вказане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя відповідачки та спадкодавця. Тому в склад спадщини після смерті [PERSON] як одного з даного подружжя входить лише 1/2 (одна друга) частка вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачкою [PERSON] лише в частині 1/2 (однієї другої) частки вказаного нерухомого майна. В іншій частині суд не приймає визнання позову стороною відповідачів з вище викладених мотивів. Тому суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання в порядку спадкування за позивачкою як за єдиною спадкоємицею за законом права власності на (одну другу) частку вказаного нерухомого майно. На підставі наведеного, статей 392, 1261, 1296 ЦК України, статей 206, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

Outcome: partial