Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Представник [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. 1.Стислий виклад позиції позивача В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що згідно вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14.06.2021, [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 02 травня 2016 року, близько 17-00 години підійшов до жінок, які сиділи за столом біля будинку [ADDRESS] , де грубо порушуючи громадський порядок в частині забезпечення спокійних умов відпочинку людей, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, безпричинно почав висловлюватися на їхню адресу нецензурною лайкою. [PERSON] зробила [PERSON] зауваження, після чого він умисно, з мотиву явної неповаги до суспільства, ігноруючи існуючі елементарні правила поведінки в суспільстві, схопив зі столу термос з гарячою кавою та намагався вилити їй напій на голову. Після цього, коли остання завадила йому це зробити, [PERSON] грубо порушуючи громадський порядок, діючи з особливою зухвалістю завдав [PERSON] не менше двох ударів кулаком в обличчя та ногою по правій нозі, поваливши її на землю. Присутнім при цьому [PERSON] та [PERSON] , які припиняли його хуліганські дії, [PERSON] , діючи з особливою зухвалістю, завдав [PERSON] удар кулаком по голові, в область лівого вуха та удар ногою в ліве стегно, а [PERSON] удар кулаком в обличчя, поваливши його на землю. З метою припинення хуліганських дій [PERSON] , які продовжувалися близько однієї години, за вказаною адресою прибув наряд поліції Лозівського ВП ГУНП в Харківській області, який намагався припинити протиправні хуліганські дії [PERSON] . Ігноруючи законні вимоги поліцейських, [PERSON] , прагнучи протиставити себе суспільству, продовжив грубо порушувати громадський порядок, ображав працівників поліції та присутніх громадян, голосно висловлювався нецензурною лайкою, плювався, намагався спричинити тілесну ушкодження та висказував погрози фізичною розправою громадянам та поліцейським, які припиняли його хуліганські дії. Злісне хуліганство [PERSON] було припинено працівниками поліції з застосуванням до нього кайданок. В результаті умисних дій [PERSON] потерпілій [PERSON] були заподіяні синці в області завитка і проти завитка лівого вуха, в лівій скроневій області, по зовнішній поверхні правого плеча у верхній третині, по зовнішній поверхні лівого плеча у верхній третині, по передній поверхні лівого стегна в нижній третині, які є легкими тілесними ушкодження. Вказаним вироком суду відповідача по справі визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.296, ч.2 ст.311 КК України, та призначеного покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 01.05.2024 року вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 червня 2021 року щодо відповідача скасовано, звільнено його від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.296 та ч.2 ст.311 КК України, на підставі ст.49 цього Кодексу у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальні провадження №12016220380001186 та №12018220380000771 закриті на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України. Діями відповідача позивачу [PERSON] завдано моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях, пов`язаних з діями відповідача, у неї погіршився сон, була вимушена приймати препарати, принижена її честь та гідність. На підставі вищевикладеного, просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50000 гривень. 2.Стислий виклад позиції та заперечень відповідача. Відповідач звернувся до суду з відзивом на позов, в якому позовні вимоги не визнав, зазначив, що потерпіла в кримінальному провадженні цивільний позов не заявляла, вимагала у нього гроші за відмову від обвинувачення, отримала 3000 гривень компенсації від його роботодавця. Завдані моральні страждання не підтверджені, позивачкою не надані докази: медичні довідки, виписки з лікарні, листи призначень лікарів, чеки, квитанції, свідчення на підтвердження пережитих нею страждань, вона не перебувала на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні. Позивач не довела, що саме це кримінальне правопорушення спричинило їй моральні страждання, фізичний та емоційний біль. Позивач раніше зверталася з позовом про відшкодування моральної шкоди в цивільному провадження, і її позов був залишений без розгляду. 3. Рух справи та процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 02.06.2025 відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження. 4.Судовий розгляд Позивач в судове засідання не з`явилася, просила розглядати справу у її відсутність. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на підстави, викладенні у відзиві. 5.Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено,\~що 14\~червня 2021\~року Лозівським міськрайонним судом Харківської області вироком [PERSON] визнано винуватим та засуджено за ч.3\~ст.296 КК України\~- на 5 років позбавлення волі; за ч.2\~ст.311 КК України\~- на 4 роки позбавлення волі. Відповідно до ч.1\~ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначене покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі\~ст.75 КК України\~звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених\~ст.76 цього Кодексу. Згідно з вироком, [PERSON] визнаний винуватим, зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3\~ст.296\~КК України за таких обставин. 02 травня 2016 року близько 17 год. обвинувачений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння біля будинку [ADDRESS] , грубо порушуючи громадський порядок, безпричинно почав висловлюватись на адресу людей, що відпочивали, нецензурною лайкою, у зв`язку з чим потерпіла [PERSON] зробила йому зауваження. Після чого [PERSON] , з мотивів явної неповаги до суспільства, схопив зі столу термос з гарячою кавою, яку намагався вилити потерпілій на голову, та в подальшому завдав [PERSON] не менше двох ударів кулаком в обличчя та ногою по правій нозі, внаслідок чого заподіяв їй легкі тілесні ушкодження. Після цього обвинувачений, грубо порушуючи громадський порядок, з особливою зухвалістю, побив потерпілу [PERSON] кулаками по голові та ногою в ліве стегно, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження. З метою припинення хуліганських дій [PERSON] , які продовжувались близько години, за вказаною адресою прибув наряд поліції Лозівського ВП ГУ НП в Харківській області, проте обвинувачений продовжив грубо порушувати громадський порядок, ображав присутніх громадян, голосно висловлювався нецензурною лайкою, намагався заподіяти тілесні ушкодження та висловлював погрози фізичною розправою. У вироку зазначено, що потерпіла в судовому засіданні надала показання, в яких вказала, що витрати на лікування у розмірі 3000 грн. їй відшкодував [PERSON] 01.05.2024 Полтавським апеляційним судом задоволено клопотання [PERSON] про звільнення його від кримінальної відповідальності у звязку з закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України; постановлено ухвалу, якою вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 червня 2021 року щодо [PERSON] скасовано, звільнивши його від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.296\~та ч.2 ст.311 КК України, на підставі\~ст.49 цього Кодексу\~у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальні провадження №12016220380001186 та №12018220380000771 закриті на підставі п.1 ч.2\~ст.284 КПК України. Також, у відповідності до ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області суду від 13.03.2025 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, залишено без розгляду. 6.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. 6.1\~Відповідно до ч.1ст. 4 ЦПК України,кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ч.1ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно зі ч.1ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 11постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та другастатті 3 ЦПК(в редакції закону 2004 року),то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9\~рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003\~правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятоїстатті 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 6.2\~Відповідно до ст. 12 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ст.13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.\~76-81\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 6.3\~ У відповідності до\~ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Приписами ст. 23ЦК\~України визначено, що: 1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 2. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. 5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі\~ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 1168ЦК\~України передбачено:\~1. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. 7.Висновки суду. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до такого. 7.1\~Суд критично оцінює позицію відповідача , який не визнав позов. Як зазначалося вище, встановлено, що 01.05.2024 Полтавським апеляційним судом постановлено ухвалу, якою вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 червня 2021 року щодо [PERSON] скасовано, звільнивши його від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.296\~та ч.2 ст.311 КК України, на підставі\~ст.49 цього Кодексу\~у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальні провадження №12016220380001186 та №12018220380000771 закриті на підставі п.1 ч.2\~ст.284 КПК України. Згідно зазначеної ухвали суду, [PERSON] під час розгляду кримінального провадження просив суд закрити кримінальне провадження стосовно нього, висновки суду про винуватість [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.3 ст.296\~та ч.2 ст.311 КК України\~ ніким\~із учасників\~провадження не\~оспорювалися. [PERSON] \~розумів,\~що закриття провадження та звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не є реабілітуючою обставиною, він у разі невизнання своєї провини, під час розгляду судом кримінального провадження не скористався своїм правом на продовження розгляду кримінального провадження по суті та доведення відсутності своєї провини у даному кримінальному правопорушенні. Так, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до частини шостої статті 82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. За таких обставин під час розгляду у порядку цивільного судочинства позову особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення, не підлягають доведенню обставини самого кримінального правопорушення, оскільки у відповідності до частини шостої статті 82\~ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлено ухвалу в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. У такому разі, у справах про цивільно-правові наслідки кримінального правопорушення, які розглядаються у порядку цивільного судочинства, підлягає доведенню розмір завданої майнової, моральної шкоди, яка завдана особою, стосовно якої постановлено ухвалу про закриття кримінального провадження і звільнення від кримінальної відповідальності. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (Воловік проти України, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 398/571/15-ц (провадження № 61-1059св20) зроблено висновок про те, що звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими. У постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 346/4425/18 (провадження № 61-7008св21) зроблено висновок про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49\~КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284\~КПК України є нереабілітуючими обставинами, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну з його вини матеріальну шкоду. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року в справі № 367/6377/17 (провадження № 61-975св23). У постанові Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі № 531/2332/14-к (провадження № 51-3007км18), зроблено висновок про те, що у разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у пункті 1 частинидругоїстатті284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. У постанові Верховного Суду від16 серпня 2021 року у справі № 644/7193/17 (провадження № 51-2271км21), зазначено, що зважаючи на те, що Верховний Суд погодився з висновком апеляційного суду щодо необхідності звільнення від кримінальної відповідальності особи на підставі статті49 ККта закриття щодо неї кримінального провадження, цивільний позов потерпілої особи про стягнення моральної шкоди слід залишити без розгляду. Залишення позову без розгляду не перешкоджає потерпілій звернутися з цим позовом в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у пункті 1 частини другої статті 284 КПК, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. Аналогічні висновки щодо подібного правозастосування викладені в постановах Верховного Суду від 15 січня 2019 року у справі № 185/442/16-к, від 15 травня 2019 року у справі № 617/609/15-к, від 19 листопада 2019 року у справі № 345/2618/16-к, від 10 червня 2021 року у справі № 640/11750/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 455/229/17, від 27 травня 2021 року у справі № 577/977/19. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49\~КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284\~КПК України не є реабілітуючою підставою, а тому, потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної шкоди в порядку цивільного судочинства. 7.2\~Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Позивач вказувала, що діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях, пов`язаних з діями відповідача, у неї погіршився сон, була вимушена приймати препарати, принижена її честь та гідність, визначила моральну шкоду у розмірі 50000 гривень. При цьому суд зауважує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (стаття 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», №12868/05, рішення від 10.12.2009; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004) Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №\~752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди, суд доходить висновку, що позивачка довела наявність спричинення їй моральної шкоди; а саме\~довів наявність протиправність поведінки відповідача ; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача , та її результатом - моральною шкодою; довів наявність вини відповідача, як завдавача моральної шкоди. Позивачці було завдано моральну шкоду, яка полягає у\~фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких позивач зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї, бере до уваги понесені позивачем моральні та фізичні страждання від даного кримінального правопорушення, враховує ступінь тяжкості спричинених потерпілій тілесних ушкоджень та їх наслідки. Зокрема, суд бере до уваги те, що позивач, внаслідок протиправних дій відповідача отримала тілесні ушкодження, що вплинуло на її здоров`я, погіршило його, змінило звичний ритм та спосіб життя. Позивач зазнала фізичного болю внаслідок отриманих тілесних ушкоджень. Водночас,\~виходячи із\~засад розумності,\~справедливості та\~виваженості,\~з врахуванням глибини, часу фізичних та душевних страждань, їх тривалості, суд вважає, що моральна шкода підлягає частковому задоволенню з урахуванням обставин, що мають істотне значення для встановлення розміру такої, та принципу розумності і справедливості, суд доходить до висновку про часткове задоволення вимог у цій частині та визначає доцільним стягнути на користь позивача 10000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. 8.Судові витрати Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.6 ч.1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справив усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Оскільки позивачем було заявлено вимоги про відшкодування збитків, завданих\~внаслідок вчинення кримінального правопорушення, він був звільнений від сплати судового збору за подання зазначеного позову. Враховуючи наведене, з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати у справі у розмірі 1211 грн. 20 коп. На підставі викладено та

Outcome: partial