Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: 12.03.2025\~року через канцелярію суду позивач подала в Мостиський районний суд Львівської області позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу автомобіля та визнання права власності за попереднім власником, у якій позивач просить розірвати договір купівлі продажу автомобіля 4648/2023/3883510 від 17.06.2023 року, який було укладено в територіальному сервісному центрі МВС\~4648\~РСЦГСЦ\~МВС в Львівській області; визнати право власності за попереднім власником [PERSON] та стягнути з відповідача судові витрати. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2025\~року у провадження судді Мостиського районного суду Львівської області Гіряк\~С.І. передана дана справа. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2025\~року у провадження судді Турківського районного суду Львівської області Ференц\~Р.І. передана дана справа. Предметом позову є розірвання договору купівлі-продажу автомобіля та визнання права власності за попереднім власником. Зазначений спір відповідно до вимог ст.19 ЦПК України належить до компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, оскільки ч.1 ст.19 ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст.23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції. Підсудність є розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду. Територіальна підсудність є підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа. Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання, місце заподіяння шкоди, місце знаходження майна, місце розгляду первісного позову тощо. Справа підсудна Турківському районному суду Львівської області, оскільки ст.ст.23,27 ЦПК України передбачено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування такої особи. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ СТОРІН ПО СПРАВІ. Позиція особи, яка звернулася із заявою в суд. Позивачка свої позивні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачкою було укладено договір купівлі продажу 4648/2023/3883510 транспортного засобу Mitsubishi Outlander Sport, який було укладено 17.06.2023 року в територіальному сервісному центрі МВС\~4648\~РСЦ ГСЦ\~МВС в Львівській області. За транспортний засіб відповідачка не провела сплати коштів, у зв`язку з чим просить висунуті вимоги задовольнити в повному обсязі. Позиція відповідача. Відповідачка не забезпечила представництво своїх інтересів при допомозі участі у справі свого представника, будучи повідомленою про місце, дату та час розгляду справи належним чином, в судових засіданнях участі не приймала. Позиція третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог\~щодо предмета спору забезпечив представництво своїх інтересів при допомозі участі у справі свого представника, будучи повідомленим про місце, дату та час розгляду справи належним чином, в судових засіданнях участі не приймав. Представник третьої особи адвокат Свірідов Д.М. поянив, що власником спірного майна є його довіритель [PERSON] , який передавав згідно довіреності транспортний засіб Mitsubishi Outlander Sport, грошові кошти [PERSON] не отримав як власник, довіреність відмінив, не заперечує проти задоволення позову. Заяви (клопотання) учасників справи. 12.03.2025\~року позивачкою подано позовну заяву. 12.05.2025 року третя особа подала пояснення у справі. 12.05.2025 року третя особа подала клопотання про доручення доказів. 12.05.2025 року третя особа подала додаткові пояснення [PERSON] у справі. 16.05.2025 року третя особа подала додаткові пояснення [PERSON] у справі. 19.05.2025 року позивачка [PERSON] подала заяву про визнання позову, про розгляд справи у її відсутність. 19.05.2025 року відповідачка [PERSON] подала заяву про визнання позову, про розгляд справи у її відсутність. 02.06.2025 року позивачка [PERSON] подала заяву про визнання позову, про розгляд справи у її відсутність. 02.06.2025 року відповідачка [PERSON] подала заяву про визнання позову, про розгляд справи у її відсутність. Інших клопотань і заяв від заявника на адресу суду не надходило. Від учасників справи\~інших заяв і клопотань на адресу суду не надходило. Процесуальні дії у справі. Відповідно до ч.8 ст.187 ЦПК України судом 24.03.2025\~року засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» отримано відповідь №\~1223404 з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідно до якої відповідач [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області Гіряк\~С.І. від 27.03.2025\~року матеріали справи передано за територіальною юрисдикцією на розгляд до Турківського районного суду Львівської області з підстав, які вказані в ухвалі суду. Ухвалою суду\~від 30.04.2025\~року\~відкрито провадження\~у справі. Справу ухвалено\~розглядати в\~порядку загального\~позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] . Ухвалою суду від 09.05.2025 року та 04.06.2025 року заяву представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] адвоката Свірідова Д.М. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів задоволено, судові засідання вирішено проводити в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів представником третьої особи адвокатом Свірідов Д.М. Ухвалою суду від 04.06.2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено до судового розгляду по суті цивільну справу, визначено дати судових засідань. Судові засідання про справі було призначено і проведено 20.05.2025 року, 04.06.2025 року, 26.06.2025 року, 02.07.2025 року. Сторони по справі про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином і в передбачений законом порядок, що підтверджується судовою повісткою скерованою на їхнє ім`я, а також телефонограмами. Враховуючи неявку учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд керується вимогами ч.1\~ст.223 ЦПК України,\~якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно вимог\~\~ст.131 ЦПК України\~передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному\~ст.129 ЦПК України, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає. Суд вважає, що немає порушення прав сторін, оскільки справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані щодо своєчасного повідомлення особи про місце і час розгляду справи та якщо не надійшло клопотання про відкладення цього розгляду. Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутність сторін по справі, суд враховує практику Європейського суду з прав людини стосовно критеріїв розумних строків, поведінку заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу (рішення у справах «Федіна проти України» від 02.09.2010 року, «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 року тощо), а також приймаючи до уваги рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» яким наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд прийшов до висновку про розгляд справи на підставі наявних у справі даних і доказів. Окрім цього, як зазначив ЄСПЛ у справі "Каракуця проти України" (заява №18986/06; п.57) суд зазначив, що це є обов`язок зацікавленої сторони виявляти особливу уважність, дбаючи про свої інтереси, та вживати необхідних заходів для отримання інформації про рух своєї справи (Teuschler v. Germany, №47636/99; Sukhorubchenko v. Russia, №69315/01, § 48; Gurzhyy v. Ukraine, №326/03.). Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у п.35 рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Подібна позиція цього суду викладена, також у рішеннях у справах "Олександр Шевченко проти України" (заява N 8371/02, п.27, та "Трух проти України" заява N 50966/99), де суд наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Судом при розгляді даної справи враховано позицію Верховного Суду відображену в п.34 постанови від 12.03.2019 року по справі №910/9836/18 де зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення ЄСПЛ "Богонос проти Росії" від 05.02.2004 року). Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. 02.07.2025 року по справі проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Стаття 4 ЦПК України\~визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст..12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів. Вирішуючи питання щодо доказів, суд враховує інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. Сторонами не заперечується факт укладення договору купівлі продажу 4648/2023/3883510 транспортного засобу Mitsubishi Outlander Sport 2018 року випуску, сірого кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу VIN [NUMBER] , який було укладено 17.06.2023 року в територіальному сервісному центрі МВС\~4648\~РСЦ ГСЦ\~МВС в Львівській області між [PERSON] в інтересах якого діяла згідно доручення [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони. [PERSON] свої зобов`язання за договором купівлі-продажу автомобіля від 17.06.2023 року виконала в повному обсязі, а саме, передала у власність [PERSON] автомобіль марки Mitsubishi Outlander Sport 2018 року випуску, сірого кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу VIN [NUMBER] , який відповідно до п Договору був оглянутий до укладання цього Договору. Недоліків, які перешкоджали використанню транспортного засобу за цільовим призначенням не було виявлено, претензій до [PERSON] щодо якісних характеристик відчужуваного транспортного засобу [PERSON] не мала, остання володіла достатньою інформацією про транспортний засіб, що купується. Відповідно до п.3.1 договору купівлі-продажу розрахунки за транспортний засіб проводяться шляхом виплати 699052,00 грн. Судом встановлено, що сторона відповідача не надала доказів сплати коштів, а сторона позивача не підтвердила факту сплати коштів за транспортний засіб, у зв`язку з чим суд приходить до переконання, що розрахунок по зобов`язанню не сплачувався. Згідно з ст. 694 Цивільного Кодексу України «Якщо покупець прострочив оплату товару, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару». [PERSON] повинна була сплатити за транспортний засіб ціну, встановлену цим договором та прийняти транспортний засіб у стані, що відповідає технічним нормам та звичайним вимогам й умовам цього договору. Однак [PERSON] порушила умови договору і допустила неоплати за автомобіль.\~ При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може виступати видання довіреності двома та більше особами, спільний заповіт подружжя та ін. Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року по справі № 456/2076/19\~(провадження № 61-6357св21) вказано, що «договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за [PERSON] право власності на автомобіль Mitsubishi Outlander Sport 2018 року випуску, сірого кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу VIN [NUMBER] підлягають задоволенню з огляду на те, що [PERSON] при укладенні договору діяла згідно нотаріальної довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Маркаровою В.Ю., згідно правовстановлюючих документів на транспортний засіб [PERSON] не була власником транспортного засобу, не укладала договору купівлі-продажу, на час розгляду справи в суді довіреність відмінена власником транспортного засобу [PERSON] . Судом також встановлено, що із заявою про розірвання\~договору купівлі-продажу\~автомобіля та\~визнання права\~власності за\~попереднім власником звернулася [PERSON] . В судовому засіданні досліджено письмові докази сторін по справі договір купівлі продажу 4648/2023/3883510 транспортного засобу Mitsubishi Outlander Sport 2018 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу VIN [NUMBER] , який було укладено 17.06.2023 року в територіальному сервісному центрі МВС\~4648\~РСЦ ГСЦ\~МВС в Львівській області між [PERSON] в інтересах якого діяла згідно доручення [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Mitsubishi Outlander Sport 2018 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу VIN [NUMBER] . Встановивши дійсні обставини справи, дослідивши докази заявника на обгрунтування заявлених вимог, суд вирішує дану справу з врахуванням наступних мотивів та норм права. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановлене законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638, ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Виходячи з положень ч. 2 ст. 651 ЦК України «Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору». Відповідно до ч. 2 ст. 697 ЦК України «Якщо покупець прострочив оплату товару, продавець має право вимагати від нього повернення товару, продавець має право вимагати від покупця повернення товару також у разі ненастання обставин, за яких право власності на товар мало перейти до покупця». Позивач при укладанні договору розраховував на своєчасну виплату коштів відповідачем, покладаючись на добросовісне виконання зобов`язання, тому порушення які вчинив відповідач перед позивачем суд визнає істотними. Згідно положень ч. 3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У відповідності до ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання припиняються. У разі односторонньої відмови від договору в повному обсязі, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є розірваним (ч. 3 ст. 651 ЦК України). При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може виступати видання довіреності двома та більше особами, спільний заповіт подружжя та ін. Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року по справі № 456/2076/19\~(провадження № 61-6357св21) вказано, що «договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується подана заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку про задовлення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , про розірвання договору купівлі-продажу автомобіля та визнання права власності за попереднім власником. Водночас, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04),\~\~що згідно з його усталеною практикою,\~\~яка\~\~відображає принцип,\~\~пов`язаний з належним здійсненням правосуддя,\~\~у\~\~рішеннях\~\~судів\~\~та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави,\~\~на яких вони ґрунтуються. Хоча\~п.1 ст.6\~Конвенції\~зобов`язує\~суди\~\~обґрунтовувати свої рішення,\~його не можна тлумачити як такий, що\~\~вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.\~\~ Міра,\~\~до якої суд\~\~має виконати\~\~обов`язок\~\~щодо\~\~обґрунтування\~\~рішення,\~\~може\~\~бути різною\~\~в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі\~\~"Руїс Торіха проти Іспанії" від\~\~09.12.1994 року,\~\~серія A,\~\~№303-A,\~\~п.29). Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Розподіл судових витрат між сторонами. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати в цій справі складаються з судового збору. Згідно з ч. 1 ст.141 ЦПК України в редакції Закону України №2147-8 від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У рішенні Конституційного суду України\~№\~12-рп/2013\~зазначено, що звернення до суду пов`язане з необхідністю сплати судового збору, що впливає на можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого\~ст.55 Конституції України. Зазначене відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981 року №\~R\~(81)\~7, якою визначено: «у\~тій мірі, в\~якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до\~правосуддя, їх\~треба, якщо це\~можливо, скоротити або\~скасувати» (пп.\~12 п.\~D). Питання повернення судового збору регламентовано ст.7 Законом України «Про судовий збір», де передбачено п`ять підстав для повернення сплаченого судового збору: 1)\~зменшення розміру позовних вимог або внесення суми судового збору у більшому розмірі, ніж було потрібно; 2)\~повернення заяви або скарги стороні за заявою (клопотанням) заявника; 3)\~відмова суду у відкритті провадження у справі; 4)\~залишення заяви або скарги без розгляду; 5)\~закриття (припинення) провадження у справі в усіх інстанціях. Відповідно до процесуального кодексу, при винесенні рішення суддя повинен в обов`язковому порядку розподілити судові витрати між сторонами процесу. До судових витрат входить і судовий збір. Процесуальним кодексом не включено до обов`язку суду здійснювати повернення сплаченого судового збору при обов`язковому розподілі судових витрат. Згідно долученої до заяви платіжної інструкції №0.0.4261106105.1 від 19.03.2025\~року вбачається, що позивачем у відділенні АТ\~«Приватбанк» м.\~Мостиська було оплачено судовий збір у сумі 6\~990,52\~грн за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, що становить 1 відсоток ціни позову 699\~052,00\~грн та не є менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу (1\~211,20\~грн) і не є більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу (15\~140,00\~грн) та підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, сформованою автоматизованою системою документообігу Мостиського районного суду Львівської області. Враховуючи те, що позивачці задоволено в позовній вимозі майнового характеру, з врахуванням того, що позивачкою було здійснено сплату судового збору одноразовим платежем, враховуючи те, що сторона позивача не ставить вимогу повернути судовий збір, судом дане питання не вирішується. Приймаючи до уваги вище вказане, на підставі викладеного,

Outcome: approved