Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Львівської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа: Державна Казначейська служба України, в якій просить стягнути з Державного бюджету України на її користь відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду в розмірі\~578\~880 грн. 00 коп. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі заяви [PERSON] 27 вересня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 12017140050004278 було внесено відомості про діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України. В подальшу схожі заяви про вчинення кримінального правопорушення написали ще 38 осіб, які в подальшому були визнані потерпілими. Після нетривалого досудового розслідування, а саме 22 січня 2018 року, старший слідчий СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області Домарецька І.М. за погодженням з прокурором Львівської місцевої прокуратури №1 Львівської області Ковальчуком Максимом Валерійовичем повідомила про підозру [PERSON] (на даний момент [PERSON] ) у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190 КК України. Крім [PERSON] про підозру повідомлено іншим «співучасникам» - [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтуванні повідомлення про підозру зазначалося, що [PERSON] підозрюється у тому, що вона, діючи умисно з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, за попередньою змовою в групі з [PERSON] , усвідомлюючи неможливість виконання договору про надання інформаційних послуг за оголошеними та погодженими з потерпілими умовами, під виглядом здійснення законної підприємницької діяльності, використовуючи можливості всесвітньої мережі Інтернет вказуючи контактні номери телефонів, якими самі користувались, розміщували на сайті оголошень « [PERSON] », а також у газеті «Ваш Магазин» неправдиві оголошення про здачу в оренду квартир на території м. Львова за заниженою вартістю, за відсутності будь яких угод із власниками або володільцями вказаних квартир, а також прав розпорядження ними. При зверненні потерпілих за вказаними оголошеннями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , переслідуючи мету наживи, шляхом обману, усвідомлюючи неможливість надання потерпілим інформації стосовно орендодавця квартир, вказаних у розміщених ними оголошеннях та за зазначеною у них ціною, під виглядом виконання договору про надання інформаційних послуг, які підписувались від імені ФОП [PERSON] , отримували від потерпілих кошти, надаючи їм неправдиву інформацію щодо вартості оренди, а також номери контактних телефонів, які власникам квартир або уповноваженим ними особам не належали. 01 березня 2018 року щодо [PERSON] та інших «співучасників» було складено обвинувальний акт, який підписали старший слідчий СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області Домарецька І.М. та прокурор Львівської місцевої прокуратури №1 Львівської області Ковальчук Максим Валерійович. Правова кваліфікація, фактичні обставини вчинених діянь та обґрунтування обвинувального акту збігаються з положеннями викладеними у повідомленні про підозру. Після понад п`яти років розгляду справи 12.07.2023 року Галицький районний суд міста Львова 12.07.2023 року (справа №461/2063/18) виніс виправдувальний вирок, яким [PERSON] , визнано невинуватою з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України. Суд встановив недоведеність у діях [PERSON] складу кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 190 КК України. Крім [PERSON] суд також виправдав [PERSON] та [PERSON] . Не погоджуючись з рішенням суду прокурор у кримінальному провадженні Галицької ОП м. Львова звернувся з апеляційною скаргою до Львівського апеляційного суду. Ухвалою від 01 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та залишив його рішення без змін, а скаргу прокурора без задоволення. Рішення апеляційного суду не переглядалося судом касаційної інстанції, з огляду на що розгляд вказаної справи слід вважати завершеним, а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] повністю виправданими. Позивачка зазнала моральної шкоди пов`язаної з душевними стражданнями у зв`язку з протиправною поведінкою з боку органів досудового розслідування та у зв`язку з приниженням її честі та гідності впродовж всього часу перебування під слідством. [PERSON] знаходилась під слідством з моменту повідомлення про підозру (22 січня 2018 року) до ухвалення рішення Львівським апеляційним судом (01 лютого 2024 року), тобто понад 6 років. Вона була змушена здійснювати захист від необґрунтованого обвинувачення, зазнала погіршення стосунків з родичами та близькими особами, у зв`язку з цим неодноразово відчувала приниження честі та гідності. На стадії досудового розслідування до [PERSON] застосовувався захід забезпечення кримінального провадження - особисте зобов`язання, відповідно до ухвали Галицького районного суду м. Львова від 05.02.2018 року. Застосування заходу забезпечення кримінального провадження призвело до неправомірних обмежень її конституційно гарантованого права на свободу. [PERSON] не могла самостійно та вільно визначати розпорядок свого дня та постійно пам`ятала про накладені судом обмеження. Безпідставне обмеження її прав зумовило додаткові душевні страждання та психотравмуючий ефект. Саме в цей момент позивачка усвідомила серйозність ситуації та втратила надію на встановлення справедливості щодо неї. Впродовж всього кримінального провадження позивачка та члени її сім`ї відчували постійне пригнічення, страх перед можливістю застосування інших запобіжних заходів, в тому числі тримання під вартою. Негативний емоційний досвід зумовлений перебуванням під слідством значно вилинув на стан фізичного та морального здоров`я позивачки, який вона ще досі відчуває на собі, а тому зумовлена і надалі очищати всю репутацію серед родичів та близьких осіб. Внаслідок прийняття незаконних та несвоєчасних процесуальних рішень, працівниками поліції і прокуратури під час кримінального провадження не було забезпечено поваги до гідності, прав і свобод позивачки. Жодного разу працівники прокуратури та поліції не вжили процесуальних заходів щодо поновлення порушених прав та людської гідності позивачки. Відсутність сатисфакції негативно впливає на самопочуття позивачки, пригнічує її та змушує почуватися безсильною перед зафіксованим фактом несправедливого відношення щодо себе. У 2021 році заявниця перебувала у стані вагітності, яка супроводжувалася загрозою її переривання, що підтверджується відповідним медичним висновком. Перебування під слідством вплинуло на емоційний стан позивачки до моменту пологів. Так, [PERSON] постійно переживала, що стрес отриманий в ході розгляду справ по її обвинуваченню вплине на здоров`я її новонародженої дитини. Попри свій стан, вона не пропустила жодного судового засідання, тоді як представники прокуратури неодноразово ігнорували участь у судовому процесі. В результаті нервового напруження та стресових обставин заявниця народила сина [PERSON] раніше встановленого терміну - на 37-му тижні вагітності, а саме [INFO] . Після народження дитини вона була змушена відвідувати судові засідання, маючи на утриманні немовля. Крім того, неправомірні дії правоохоронних органів та прокуратури призвели до того, що заявниця була позбавлена можливості виїзду за кордон після початку воєнних дій. Судові засідання вона продовжувала відвідувати, перебуваючи у складних життєвих обставинах разом зі своєю малолітньою дитиною. Тобто, після пологів позивачка не могла повноцінно приділяти увагу вихованню своєї дитини у зв`язку з проведенням процесуальних дій та судовими засіданнями. Вказане також вплинуло на її психоемоційний стан як матері. Крім того, у травні 2017 року мати позивачки, [PERSON] , перенесла оперативне втручання у зв`язку з онкологічним захворюванням та на момент відкриття кримінального провадження проходила курс хіміотерапії. [PERSON] не могла приділити достатньої уваги за здоров`ям матері через необґрунтовану підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Вказана обставина значною міро негативно вплинула на емоційний стан позивачки. У листопаді 2017 року її батькові було проведено операцію на серці. Водночас працівниками поліції було вилучено особистий мобільний телефон заявниці - Samsung Galaxy А5, який на той момент мав значну матеріальну цінність. Дії правоохоронців фактично позбавили її можливості оперативного доступу до телефонної книги, у якій зберігалися контакти лікарів та близьких родичів. Це суттєво ускладнило координацію медичної допомоги її батькові під час підготовки до операції. Довготривалий процес слідства та суду порушив її звичний життєвий ритм, зруйнував соціальні зв`язки, перекреслив плани на кар`єрний ріст, погіршив стосунки з оточенням та вимагав значних і тривалих зусиль для відновлення нормального життя. Відтак, Позивачка вважає, що за 6 років та 11 днів її незаконного перебування під слідством та судом їй має бути виплачена компенсація у розмірі 578880,00 грн., оскільки саме ця сума буде співмірною тим психічним та душевним стражданням, що їй заподіяли неправомірними діями органи досудового розслідування та прокуратури. У зв`язку із наведеним, позивач просить позовні вимоги задоволити. Ухвалою суду від 24 квітня 2025 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 20 травня 2025 року о 13 год. 00 хв. 07 травня 2025 року третя особа скерувала свої письмові пояснення щодо позову, у яких зазначає, що Казначейство,\~яке залучено\~до цієї\~справи в\~якості третьої\~особи,\~не в\~змозі використати\~зазначені вище\~права учасника\~судового процесу,\~тому що\~згідно зі\~своїми функціональними\~обов`язками не\~є учасником\~спірних відносин\~і не\~володіє будь-якими\~фактичними даними,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин,\~що мають\~значення для\~правильного вирішення\~справи.\~Казначейство не\~було учасником\~спірних правовідносин,\~прав та\~законних інтересів\~Позивача не\~порушувало та\~не володіє\~будь-яким\~відомостями щодо\~підстав та\~предмета позову,\~відтак не\~може надати\~суду будь-які\~докази,\~що стосуються\~справи. Третя особа зазначила, що вимоги Позивачки\~про відшкодування\~моральної шкоди\~є у\~визначеному нею\~значно більшому\~розмірі є\~недоведеними. Також\~зазначає,\~що Позивачка\~у позовній\~не здійснила\~попереднього (орієнтовного)\~розрахунку суми\~судових витрат,\~які вона\~понесла і\~які очікує\~понести у\~зв`язку\~з розглядом\~цієї справи\~та вказала\~лише орієнтовану\~вартість від\~10000,00\~грн.,\~що є\~не співрозмірним\~зі складністю\~цієї справи\~та суперечить\~вимогам статті 134 ЦПК України, а відтак відсутні підстави для задоволення цієї позовної вимоги. 09 травня 2025 року від представника відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив, зазначає, що Позивачка не довела наявності вини службових осіб ГУНП у Львівській області, безпосереднього причинного зв`язку між їх неправомірними діями та заподіяною моральною шкодою, позивачем не\~надано жодних\~матеріалів і\~документів,\~які б\~підтверджували завдану\~моральну шкоду,\~яка виразилася\~в душевному\~хвилюванні,\~ускладенні відносин\~в сім`ї,\~з колегами\~по роботі,\~сусідами,\~приниження честі\~та гідності\~його як\~фізичної особи\~у зв`язку\~з проведенням\~незаконних слідчих\~дій,\~а також\~ділової репутації. Вважає, що наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Також стверджує, що лише факт перебування під досудовим розслідуванням виключає наявність підстав для стягнення моральної шкоди. Окрім того, зазначає, що Позивачка не надала доказів, які б підтверджували заподіяння їй фізичного болю чи душевних страждань, як і не наведені будь-які докази, що підтверджували б приниження честі та гідності, а також її ділової репутації, як і не надала будь-яких доказів на підтвердження витрат, понесених нею на професійну правничу допомогу. Просить відмовити у задоволенні позову. 14 травня 2025 року від представника відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначає, що Позивачка не довела належними та допустимими доказами факт заподіяння їй моральних страждань, причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою Позивачкою шкодою, її розміром, а також понесені витрати на професійну правову допомогу та їх розмір. Також звертає увагу суду на те, що витрати на відшкодування моральної шкоди у сумі 578880,00 грн. та витрати на правничу правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. можуть спричинити надмірне навантаження на видатки Державного бюджету, що неможливо допустити саме зараз, коли Україна перебуває у військовому стані. Просить відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 20 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на\~02 липня 2025 року на 14 год. 00 хв. з викликом учасників справи У судовому засіданні представник позивача Змисла М.Р. позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Просила суд позовні вимоги задоволити повністю. Представник відповідача Львівської обласної прокуратури Вовк М.І. позовні вимоги заперечив, з підстав викладених у відзиві. Просив суд відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача Головного управління Національної поліції позовні вимоги заперечив, з підстав викладених у відзиві. Просив суд відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Суд встановив, що 27 вересня 2017 року на підставі заяви [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017140050004278 було внесено відомості про діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України. На підставі матеріалів досудового розслідування №12017140050004278 22.01.2018 старша слідча СВ Галицького ВП ГУНП у Львівській області Домарецька І.М. за погодженням з прокурором Львівської місцевої прокуратури №1 Ковальчуком\~М.В. повідомила про підозру [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 190 КК України. 01 березня 2018 року, старша слідча СВ Галицького ВП ГУНП у Львівській області Домарецька\~І.М. за погодженням з прокурором Львівської місцевої прокуратури №1 Ковальчуком М.В. склали обвинувальний акт щодо Позивачки. На підставі вказаного обвинувального акту Галицький районний суд м.\~Львова 12 липня 2023 року виніс вирок, яким виправдав позивачку з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст.\~373 Кримінального процесуального кодексу України.\~Суд встановив відсутність у діях позивачки складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 190 КК України. Львівський апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та ухвалою від 01 лютого 2024 року залишив його рішення без змін. З огляду на наведене, заслуговують на увагу покликання сторони позивачки на те, що остання перебувала під слідством та судом з 22.01.2018 по 01.02.2024, а саме 72 місяці та 11 днів, оскільки кримінальне переслідування відносно неї тривало з 22.01.2018 (оголошення підозри) до 01.02.2024 (набрання виправдувальним вироком законної сили). Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, [PERSON] зазначає, що вона зазнала моральної шкоди пов`язаної з душевними стражданнями у зв`язку з протиправною поведінкою з боку органів досудового розслідування та у зв`язку з приниженням її честі та гідності впродовж всього часу перебування під слідством. [PERSON] знаходилась під слідством з моменту повідомлення про підозру (22 січня 2018 року) до ухвалення рішення Львівським апеляційним судом (01 лютого 2024 року), тобто понад 6 років. Вона була змушена здійснювати захист від необґрунтованого обвинувачення, зазнала погіршення стосунків з родичами та близькими особами, у зв`язку з цим неодноразово відчувала приниження честі та гідності. Також, на стадії досудового розслідування до [PERSON] застосовувався захід забезпечення кримінального провадження - особисте зобов`язання, відповідно до ухвали Галицького районного суду м. Львова від 05.02.2018 року. Застосування заходу забезпечення кримінального провадження призвело до неправомірних обмежень її конституційно гарантованого права на свободу. [PERSON] не могла самостійно та вільно визначати розпорядок свого дня та постійно пам`ятала про накладені судом обмеження. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Впродовж всього кримінального провадження позивачка та члени її сім`ї відчували постійне пригнічення, страх перед можливістю застосування інших запобіжних заходів, в тому числі тримання під вартою. Негативний емоційний досвід зумовлений перебуванням під слідством значно вилинув на стан фізичного та морального здоров`я позивачки, який вона ще досі відчуває на собі, а тому зумовлена і надалі очищати всю репутацію серед родичів та близьких осіб. Протягом тривалого часу її психологічний стан перебував у стані постійного напруження та стресу, спричиненого необхідністю багаторазово з`являтися на виклики слідчих і суду, витрачати час на допити та брати участь у судових засіданнях, а також захищатися у кримінальному провадженні для відновлення свого доброго імені. Багато її колишніх колег і друзів, які раніше активно спілкувалися з нею, після розголосу про початок кримінального переслідування припинили контакти, ігнорували запрошення на різні урочисті події, організовані нею чи її родиною. Довготривалий процес слідства та суду порушив її звичний життєвий ритм, зруйнував соціальні зв`язки, перекреслив плани на кар`єрний ріст, погіршив стосунки з оточенням та вимагав значних і тривалих зусиль для відновлення нормального життя. Статтею 19 Конституції України\~встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 56 Конституції України\~визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За правилами пункту 2 частини другої\~статті 1167 ЦК України\~якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно з частинами першою та другою\~статті 1176 ЦК України\~шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Згідно з пунктами 1, 1-1 частини першої\~статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. Відповідно до\~статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~у наведених в\~статті 1 цього Закону\~випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього\~Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 (частина перша\~статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Згідно з частинами другою, третьою\~статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. З матеріалів справи вбачається, що позивач перебувала під слідством та судом з 22 січня 2018 року (повідомлено про підозру) до 01 лютого 2024 року (набрання виправдувальним вироком законної сили), що загалом становить 6 років та 11 днів (72 місяці 11 днів). Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» установлено з 1 січня 2025 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 8000 грн. Виходячи з терміну перебування позивача під слідством та судом, що становить 72 місяці та 11 днів, мінімальний розмір моральної шкоди не може бути меншим, ніж 8000 грн. х 72 місяці 11 днів = 578\~880,00 грн., яку і просить стягнути позивач на свою користь. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини даної справи, характер незаконних дій працівників органу прокуратури та досудового слідства, ступінь негативного впливу на життя позивача, факт безпідставного кримінального переслідування, тривалість кримінального провадження з 22.01.2018 по 01.02.2024, вимоги розумності, справедливості, а також співмірності, та дійшов висновку, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди слід визначити в сумі 578\~880,00 грн., що буде не більш, ніж достатнім, для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призвести до збагачення позивача за рахунок держави. При визначенні саме такого розміру відшкодування моральної шкоди, суд, у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує наведені вище висновки Верховного Суду, наведені норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а також те, що 24.02.2022 відбулося повномасштабне вторгнення збройних сил російської федерації на територію України і з цього часу в Україні Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено воєнний стан. Україна зазнає значних фінансових збитків у зв`язку з воєнними діями, відтак фінансування сектору безпеки і оборони на даний час має визначальне значення для держави Україна. Тому, з огляду на наведене, обов`язок держави відшкодувати громадянину моральну шкоду у невиправдано великому розмірі не може стояти вище від обов`язку держави у захисті незалежності та суверенітету, і ефективне виконання цього обов`язку безпосередньо залежить від належного фінансування. Згідно із ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Положеннями п. 1 ст. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» від 3 серпня 2011 року визначено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що з Державного бюджету України на користь позивача слід стягнути 578\~880,00 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями органу досудового розслідування та прокуратури. Твердження відповідачів про те, що позивач не довів завдання їй моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки сам по собі факт постановлення виправдувального вироку є доказом незаконності дій органів досудового розслідування, які додатково не підлягають у судовому порядку визнанню незаконними, та завдання особі моральної шкоди (висновок Великої Палати Верховного Суду у постановах від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 та від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17). Також суд відхиляє твердження відповідача про те, що при обчисленні компенсації моральної шкоди за час перебування під слідством судом необхідно застосовувати розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Верховний Суд неодноразово у своїх постановах надавав тлумачення ст. 13\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~та висловлював правові позиції щодо порядку визначення розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-2203цс15, від якого Верховний Суд не відступав та підтримує у своїх постановах, відповідно до ч. 3 ст. 13\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.» У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №705/4489/20 Верховний Суд щодо застосування ст. 13\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~зазначив, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Аналізуючи судову практику Верховного Суду при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом апеляційний суд встановив, що Верховний Суд роз`яснює про необхідність застосування «мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду», «виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом», «мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування», а тому дійшов висновку, що при вирішенні даної справи необхідно виходити із установленого\~Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»\~мінімальної заробітної плати у місячному розмірі 8000,00 гривень. Згідно з частинами 1, 6\~статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 13 ч. 2\~ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Таким чином, судовий збір за розгляд справи необхідно віднести за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У позовній заяві позивачка зазначає, шо попередній розрахунок суми судових витрат, понесених нею, становить 10000,00 грн. Однак до закінчення розгляду справи, суду не подано доказів на обґрунтування понесених витрат. Таким чином, суд під час ухвалення цього рішення не вирішує питання про стягнення понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, суд звертає увагу позивача про можливість подати докази протягом п`яти днів після ухвалення цього рішення, відповідно до вимог ч. 8 ст. ЦПК України.

Outcome: approved