Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

27.01.2025 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, свої вимоги мотивує тим, що між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та відповідачем було укладено кредитний договір №00-10379636 від 24.11.2023 року на суму 5000,00 грн. 22.01.2024 року між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та ТОВ «МАКС КРЕДИТ» укладено договір факторингу № 22-01/2024 згідно якого ТОВ «МАКС КРЕДИТ» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 00-10379636 від 24.11.2023 року. 16.08.2024 ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та Позивач уклали договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» набуло належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включають у себе суму заборгованості за основною сумою кредиту, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основним договором, право на одержання яких належить ТОВ «МАКС КРЕДИТ», а ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» набуло право вимоги грошових коштів в сумі 30140,00 грн, до відповідача Посилаючись на те, що відповідач, не виконуючи належним чином зобов`язання за договором, порушує його умови, просить суд стягнути із відповідача на його користь 30140,00 грн заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати по справі. Відповідно до ухвали Вінницького міського суду від 26.02.2025 вищевказану цивільну справу було передано за підсудністю до Калинівського районного суду Вінницької області. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Павленко І.В. від 01.04.2025 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Вказану ухвалу разом із копією позовної заяви з додатками було надіслано відповідачу та роз`яснено право на подання заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та про необхідність надання відзиву проти позову із посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, протягом 15 днів з дня вручення цієї ухвали. Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте в позовні заяві міститься клопотання позивача про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в\~судове засідання\~не з`явився,\~про день\~та час\~розгляду справи\~був повідомлений\~своєчасно та\~належним чином\~шляхом розміщення\~оголошення про виклик особи до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. Відзиву на позов та доказів на спростування доводів позивача до суду не надав. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час і місце судового засідання, без поважних причин або без повідомлення причин та якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, заяву позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи і вирішення справи на підставі наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24.11.2023 року між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та [PERSON] укладено Договір кредитної лінії №00-10379636 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатору згідно якої відповідач отримала кредит у розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, які через компанію ТОВ «Платежі Онлайн» були перераховані на платіжну картку відповідача. 22.01.2024 року між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та ТОВ «МАКС КРЕДИТ» укладено договір факторингу №22-01/2024, згідно якого ТОВ «МАКС КРЕДИТ» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 00-10379636 від 24.11.2023 року. 16.08.2024 ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та Позивач уклали договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС, згідно якого до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» перейшли усі права вимоги до боржників, у тому числі й до відповідача за договором кредитної лінії № 00-10379636. Відповідно до Договору факторингу № 16082024-МК/ЕЙС від 16.08.2024. датою відступлення права вимоги є день, в який сторони склали і підписали Акт приймання-передачі згідно з Додатком №3, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні Права вимоги. Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 16082024-МК/ЕЙС, до позивача перейшло право вимоги до боржників, в тому числі й за договором кредитної лінії № 00-10379636, укладеним 24.11.2023 між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та [PERSON] . Всупереч умов Договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, що створило заборгованість, у розмірі 30140,00 грн, яка складається з: 5500 грн заборгованості за тілом та 24640 грн заборгованості за відсотками. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» за договором кредитної лінії № 00-10379636, в розмірі 30140,00 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України,правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України,договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України,за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач неналежним чином не виконала своїх кредитних зобов`язань, то позов є обґрунтованим та його необхідно задовольнити. Відповідно дост.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Тому суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано: договір про надання правничої допомоги №2211/Е від 22.11.2024; протокол погодження вартості послуг до Договору, який є Додатком № 1; додаткову угоду №13 від 22.11.2024; акт прийому-передачі наданих послуг від 22.11.2024, відповідно до якого сторонами узгоджено, що позивач сплачує 7000 грн. за перелік наданих правових послуг. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 цього Кодексу). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Велика Палата вказала, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування таких витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Будь-яких заперечень зі сторони відповідача проти вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 гривень не надходило. За таких\~обставин суд\~вважає необхідним\~стягнути з\~ [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" 7000 грн витрат\~на професійну\~правничу допомогу. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved