Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

15.04.2025 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач просить розірвати укладений між ним та відповідачкою шлюб, зареєстрований 09.02.2023 Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено відповідний актовий запис № 186 та 06.03.2024 Третім відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повторно видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . В обґрунтування позову зазначено, що сімейне життя між позивачем та відповідачем не склалося через різний погляд сторін на життя, непорозуміння та втрату почуття любові та поваги один до одного. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені та спільне господарство не ведеться з листопада 2024 року. Позивач зазначає, що подальше спільне життя із відповідачкою та збереження шлюбу неможливе, миритися не бажає, а тому просить суд розірвати укладений між ним та відповідачкою шлюб. Ухвалою суду від 21.04.2025 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, відповідачу надано строк на подання відзиву на позов. Представник позивача у судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся щодо розгляду справи належним чином. Копія ухвали про відкриття провадження по справі, судові повістки направлялися відповідачу за останнім відомим місцем його реєстрації. Відповідач відзиву не подав. Окрім того, відповідно до ч. ч. 11, 12 ст. 128, ч. 10 ст. 187 ЦПК виклик відповідача у судове засідання здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Оскільки відповідачем у встановлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено,\~що шлюб\~між [PERSON] \~та [PERSON] зареєстрований\~09.02.2023\~Оболонським відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану у\~місті Києві\~Центрального міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Київ),\~про що\~складено відповідний\~актовий запис\~№ 186\~та 06.03.2024\~Третім відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану у\~місті Харкові\~Східного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції повторно\~видано свідоцтво\~про шлюб\~серії [NUMBER] . Як вбачається з копії заяви [PERSON] від 05.05.2023, засвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харитоновою Я.М. та зареєстрованої в реєстрі за № 652, вказаною заявою [PERSON] запросив та попрохав надати дозвіл на в`їзд та перебування на території України своїй дружині [PERSON] , [INFO] , громадянці Китайської Народної Республіки, а також надав згоду на її тимчасове проживання за місцем свого проживання на території України за адресою: [ADDRESS] . Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Спірні питання щодо поділу майна між сторонами на теперішній час відсутні. Також встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, шлюб має формальний характер, подальше спільне проживання у шлюбі та його збереження є неможливим. Відповідно до\~ст.\~3\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до\~Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із\~Законом України «Про міжнародне приватне право». Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Відповідно до\~ст.\~63\~Закону України\~«Про міжнародне\~приватне право» припинення шлюбу громадян України з іноземцями та особами без громадянства,\~визначається правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до п. 11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом», передбачено, що правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються\~ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право». Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Наприклад, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. У випадку відсутності такої ситуації - правові наслідки шлюбу визначаються правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Відповідно до\~ст.\~279\~Сімейного кодексу\~України розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, а також шлюбу іноземців між особою в Україні здійснюється за законом України. За таких обставин суд застосовує законодавство України при вирішенні спірних правовідносин між сторонами у цій справі. Згідно зі ст.\~112\~Сімейного кодексу\~України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу вважатиметься примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що оскільки сторони тривалий час не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, мешкають окремо, наміру зберігати сім`ю не мають, шлюб існує формально, подальше спільне життя суперечитиме інтересам сторін, відтак наявні підстави для розірвання шлюбу. Оскільки у позовній заяві позивач [PERSON] вказав, що просить суд залишити понесені ним судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви, питання щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору судом не вирішується.

Outcome: approved