Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] та після її смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] . Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті матері. 20 січня 2025 року приватним нотаріусом Літвіновою І.І. було прийнято постанову про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки пропущений строк. Зазначає, що причина пропуску строку для прийняття позивачем спадщини є поважною, оскільки після смерті матері позивач перебував у стані глибокого психологічного потрясіння, мав складне матеріальне становище через що довелось виїхати за кордон у лютому 2022 року до США на початку повномаштабного вторгнення РФ, що унеможливило доступ до нотаріальних послуг, в тому числі оформити нотаріальну довіреність. Просить визначити позивачу додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , [INFO] , яка настала [INFO] . Процесуальні дії у справі. 29 січня 2025 року позовна заява надійшла до суду. 31\~січня 2025\~року позовна\~заява\~ прийнята\~до розгляду,\~провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. 25 лютого 2025 року витребувано докази. 31 березня 2025 року продовжено строк підготовчого провадження. 26 травня 2025 року закрито підготовче провадження; призначено справу до розгляду по суті. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом. [INFO] народився [PERSON] , матір`ю якого вказана [PERSON] . Як видно із копії спадкової справи №73510963, заведеної 20 січня 2025 року після смерті [INFO] [PERSON] , 20 січня 2025 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Криворізького нотаріального округу Дніпропетровської області Літвінова Ірина Іванівна із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка настала [INFO] , проте постановою нотаріуса 20 січня 2025 року відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії, оскільки пропущено шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Згідно із відомостями, що містяться у Реєстрі Криворізьколї міської територіальної громади, станом на 27 березня 2024 року за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована [PERSON] , яка знята з реєстрації 29 березня 2024 року у зв`язку із смертю. Як видно із свідоцтва про право власності та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Заповіти та спадкові договори за життя [PERSON] , яка померла [INFO] , не укладались. Окрім позивача, інші особи із заявою про прийняття спадщини не звертались. Зміст спірних правовідносин. Викладеними обставинами відповідають спадкові правовідносини. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. \~ \~ \~ \~Згідно із ст. 1270 цього Кодексу для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. \~ \~ \~ \~Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. До поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкове майно, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. \~ \~ \~ \~Відповідно до Постанови Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 697/2052/17-ц відповідачами у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. \~ \~ \~ \~Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року по справі №686/5757/23 зазначила, що з урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо. \~ \~ \~ \~ Висновок суду. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно із ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц). У цивільних справах суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. З аналізу судової практики можна зробити висновок, що поважними причинами не визнаються: непоінформованість про смерть спадкодавця (факт, що особа не знала про відкриття спадщини, наприклад, внаслідок поганих стосунків з померлим, раптової зміни місця проживання спадкодавця перед смертю тощо), не є підставою для поновлення строків для прийняття спадщини, - такого висновку дійшов Верховний суд України (постанова від 4 листопада 2015 року №6-1486цс15); незнання закону. Тобто, що будь-яка необізнаність особи щодо своїх прав та обов`язків як спадкоємця не є поважною причиною пропуску строку; завантаженість, зайнятість своїми власними справами, тощо. Законодавством не передбачено вичерпного переліку причин, які визнаються судом поважними при розгляді питання про поновлення строку для прийняття спадщини. Важливим фактором при віднесенні причини пропуску строку до поважної є наявність непереборних, об`єктивних та істотних труднощів, в результаті дії яких особа не змогла скористатися своїм правом на прийняття спадщини у встановлені строки. У постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року в справі № 756/957/18 вказано, що якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Відповідно до постанов Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №521/14402/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 161/9998/17 обставина віддаленості місця проживання позивача місця відкриття спадщини не може бути визнана поважною непереборною обставиною навіть якби він проживав за кордоном, оскільки це не позбавляло його можливості подати заяву про прийняття спадщини засобами поштового зв`язку. Для громадян України, які проживають за кордоном, передбачено можливість прийняти спадщину без виїзду з країни свого проживання/тимчасового перебування. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у Постанові від 13 квітня 2023 року у справі №607/13549/21. Зокрема, Суд виснував, що відповідно до Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року №142/5/310 та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5: за зверненням громадянина України консул (або уповноважений секретар із консульських питань) засвідчує справжність підпису на заяві про прийняття спадщини, проставляє на заяві свій підпис та гербову печатку, після чого спадкоємець повинен направити заяву в Україну засобами міжнародного поштового зв`язку. Таким чином, громадянам України немає необхідності виїжджати з країни свого постійного проживання та повертатися в Україну для прийняття спадщини. У екстрених випадках, коли існує ризик пропущення строку для прийняття спадщини, спадкоємець має право направити нотаріусу за місцем відкриття спадщини електронне повідомлення (аналог телеграми), в якому вказати про прийняття спадщини (пункт 2.1. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Інших доказів про наявність поважних причин пропуску ним строку звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не надав. Саме по собі перебування позивача за межами України протягом тривалого часу без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Позивач, знаючи про смерть спадкодавця, проживаючи окремо від неї протягом встановлено законом строку не вчинив жодних дій для прийняття спадщини, не подавав заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що зазначені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини, як перебування у стані глибокого психологічного потрясіння, складного матеріального становища та перебування за кордоном не містять ознак поважності причин пропуску, тобто не є такими, що унеможливлювали своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини, тому позивач свідомо не скористався правом прийняття спадщини, оскільки жодних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, які б суттєво перешкоджали зверненню до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, суду не надано. З огляду на те, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у нього суб`єктивних, непереборних істотних труднощів для подання заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини, а наведені позивачем причини пропуску строку визнано судом неповажними, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Окрім того, відповідно до Постанови Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 697/2052/17-ц відповідачами у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Отже належним відповідачем у даній справі є Територіальна громада в особі Криворізької міської ради. Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача. Жодних клопотань з цього приводу позивач, його представник не заявив. Позов, для того, щоб бути задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача (відповідачів). У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Щодо розподілу судових витрат. На підставі п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. З огляду на викладене,

Outcome: dismissed