Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

У квітні 2025 року позивач, інтереси якого представлені адвокатом, звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між сторонами, що зареєстрований 04 червня 1988 року Радошинською сільською радою Ковельського району, актовий запис №6. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що позивачем укладено 04 червня 1988 року шлюб з відповідачкою. Від шлюбу у подружжя дітей немає. Вказав, що спільне життя не склалося, виявилось, що у позивача та відповідача протилежні погляди на сімейне життя, сімейні стосунки як подружжя погіршились, шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Зазначає, що шлюб носить формальний характер та його збереження не відповідає інтересам сторін. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28.04.2025 матеріали вказаного позову передані на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва за підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2025 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В.. Ухвалою суду від 02.06.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачка відзив на позовну заяву не подала. Сповіщалась належним чином. У постановах від 14.08.2020 від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 червня 1988 року Радошинською сільською радою Ковельського району, актовий запис №6, що підтверджується його цифровою копією. Від шлюбу сторони дітей не мають. Фактично шлюбно-сімейні відносини між ними припинені внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя. Сторони проживають окремо. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. В силу положень ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про можливість примирення подружжя. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до приписів ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 111 ч.1 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Надання строку на примирення суд вважає недоцільним, обидва подружжя не просили суд про надання строку на примирення. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя та дитини, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст.115 СК України визначено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки позивач, яка у зв`язку з реєстрацією шлюбу з відповідачем змінила прізвище, просить після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище « [PERSON] », вказану вимогу необхідно задовольнити. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved