Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

21.03.2025 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, позивач просить суд визнати неправомірними дії ТОВ Управляюча компанія «Атмосфера» щодо здійснення управління (утримання) багатоквартирного будинку [ADDRESS] та надання житлово-комунальних послуг щодо квартири №93 , що належить позивачу з 28.05.2021; нарахування щодо квартири №93 плати за надання послуг з управління будинку та прибудинкової території і компенсації витрат на житлово-комунальні послуги у багатоквартирному будинку [ADDRESS] ; визнати недійсним Договір №K-SF-93 (39) від 28.05.2021 року на управління/утримання будинку та прибудинкової території, виконання інших додаткових робіт та компенсацію?витрат та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивач є власником квартири [ADDRESS] та є співвласником цього будинку. Об?єднання співвласників багатоквартирного будинку №67 не створено, проте не зважаючи на це ТОВ Управляюча компанія «Атмосфера» самовільно та безпідставно взяло на себе повноваження управителя будинку на підставі чого безпідставно використовує спільне майно співвласників багатоквартирного [ADDRESS] чим порушує право спільної власності позивача, здійснює управління (утримання) багатоквартирного будинку №67 , без спільного рішення більшості співвласників, в тому числі позивача, нараховує позивачу плату за житлово-комунальні послуги без обрання форми управління будинком як колективного споживача комунальних послуг та перешкоджає позивачу в укладенні приямих договорів з постачальникам комунальних послуг. Отже, відповідач не має ніякого правового зв`язку з багатоквартирним будинком №67 , не є власником чи орендарем спільного майна будинку і є управляючою компанією лише за назвою, не був уповноважений зборами співвласників будинку [ADDRESS] , здійснювати функції управителя будинку і, відповідно, не є управителем будинку, не був обраний зборами співвласників будинку [ADDRESS] колективним споживачем комунальних послуг, а зокрема послуг електропостачання, теплопостачання, постачання гарячої і холодної води. При цьому відповідач, використовує спільне майно співвласників будинку, вважає позивача боржником зі сплати житлово-комінальних послуг і нараховує йому заборгованість. Окрім цього, ТОВ «УК «Атмосфера» не мала права укладати Договір №K-SF-93 (39) від 28.05-2021 на управління/утримання будинку та прибудинкової території, виконання інших додаткових робіт та компенсацію витрат оскільки ТОВ «УК «Атмосфера» не отримала погодження і дозволу на укладення від імені співвласників будинку №67 , договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Відповідно ТОВ «УК «Атмосфера» не є і не була управителем будинку. Ухвалою судді від 24 березня 2025 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 65). Ухвалою судді відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву. 08.04.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначив, що 28.05.2021 між ТОВ «УК «Атмосфера» як та [PERSON] , як було укладено договір № K-SF-93(39) на управління/утримання будинку та прибудинкової території, виконання інших додаткових робіт та компенсацію витрат Даний Договір був підписаний [PERSON] , та як вона являється власницею кв. [ADDRESS] , а отже у розумінні Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та Цивільного кодексу України позивач є співвласником даного багатоквартирного будинку, який зобов?язаний його утримувати в належному стані, а отже і є споживачем житлово-комунальних послуг. Багатоквартирний будинок [ADDRESS] був введений в експлуатація І черга в 2020 році та ІІ, III черги в 2021 році і співвласники багатоквартирного будинку не були позбавлені можливості реалізувати передбачене законом право на визначення управителя та призначення належного управителя у будинку, за підсумком проведених загальних зборів співвласників, а управляюча компанія здійснює управління багатоквартирним будинком №67 , з метою забезпечення життедіяльності новозбудованого багатоквартирного будинку, та забезпечує належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території. При цьому, неможливість визначення належної форми управління та/або обрання належного управителя в силу логіки Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не повинно перешкоджати співвласникам одержати житлово-комунальні послуги. На даний час співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , рішення про утворення об?єднання співвласників багатоквартирного будинку, про визначення форми управління багатоквартирним будинком, так як, і про оголошення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку не прийнято. Внаслідок чого відповдіаач підписавши договори з позивачем та іншими співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] на управління/утримання будинку та прибудинкової території, виконання інших додаткових робіт та компенсацію витрат взяв на себе зобов?язання управління/утримання даного будинку. Представнк відповідача вважає, що позивач звертаюсись із таким позовом до суду, фактично хоче перекласти тягар утримання спільного майна багатоквартирного будинку на всіх інших співвласників. При цьому Управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний, зокрема забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управлінн багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договор про виконання окремих робіт та послуг (частина 4 статті 8 Закону України «Про житлов» комунальні послуги»). Отже, Управляюча компанія має право як сама надавати житлово-комунальні послуг так і залучати третіх осіб. Позивач будь-яких доказів на підтвердження того, що будинок (місця загального користування) та прибудинкова територія не прибирається, не здійснюється благоустрій території, не працюють ліфти, не працює внутрішньобудинкове обладнання, відсутнє освітлення місць загального користування чи прибудинкової території, не прибирається сніг, немає охорони, не працює система контролю доступу не надано. Позивач, як споживач житлово-комунальних послуг з утримання будинку [ADDRESS] , які надаються Управляючою компанією, а також надання яких забезпечує Управляюча компанія, має оплачувати вартість отриманих житлово-комунальних послуг. Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що дії відповідача щодо управління/утримання багатоквартирного будинку та оспорюваний договір порушують її права як власниці квартири №93 та співвласниці багатоквартирного будинку [ADDRESS] . Внаслідок чого, представник відповідача вважає, що відсутні порушення відповідача прав та інтересів позивача, що відповідно є підставою для відмови у задоволені позову, що відповідає завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно відомостей з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] є власником кв. [ADDRESS] (а.с. 30, 31). 08.05.2021 року між ТОВ «УП «Атмосфера» (сторона -1) та [PERSON] (сторона -2) укладено договір №К-SF-93 (39) про управління/утримання будинку та прибудинкової території, виконання інших додаткових робіт та компенсаційних витрат, на підставі якого позивача вважається споживачем житлово-комунальних та експлуатаційних послуг, оскільки фактично отримала житлове приміщення [ADDRESS] , та позивач з метою забезпечення для себе належних умов проживання, обслуговування та зберігання цілісності будинку, об?єктів благоустрою, а також прибудинкової території, визначає ТОВ «УП «Атмосфера» особою , який забезпечує управління/ утримання будинку (а.с. 32 -34). Згідно п. 1.1. Договору, Сторона-1 забезпечує належні умови використання житлового приміщення Стороні-2, шляхом управління/утримання будинку і прибудинкової території, відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством та даним договором, організацією контрольно-пропускного режиму на прибудинковій території будинку, а Сторона-2 компенсує Сторона -1 понесені нею витрати, в тому числі на управління утриманих будинку та прибудинкової території, забезпечення контрольно-пропускного режиму на прибудинковій території, обслуговування системи відео нагляду на прибудинковій території, домофону та шлагбаумів пропорційно до загальної площі житлового приміщення у розмірі та у строки, встановлені Договором, в також витрати на електропостачання, холодне гаряче водопостачання, опалення в тому чисті місць загального користування та допоміжних приміщень з урахуванням показань квартирних/будинкових засобів обліку у розмірі згідно із тарифами та затвердженими методиками, встановленими відповідно до законодавства у галузі житлово-комунального господарства та будівництва (зокрема, надання та споживання житлово- комунальних послуг ), у строки та на умовах, що передбачені Договором. Відповідно до пп. 2.1.1 п. 2 Договору Сторона-2 має право на забезпечення Стороною-1 управління/утримання будинку (зокрема, конструктивних елементів будинку, інженерного обладнання та інженерних мереж тощо) і прибудинкової території у належному стані. Відповідно до пп. 2.2.1 п. 2 Сторона-2 зобов?язана своєчасно компенсувати Стороні-1 витрати, понесені нею за цим Договором. Як вбачається із довідки вих.№СФ-10-09-2024 від 10.09.2024 року у [PERSON] наявна заборгованість за період з 28.05.2021 року по 31.07.2024 рік, яка станом на 10.09.2024 рік складає 83 517,79 грн. (а.с. 35). 01.06.2017 року між ТОВ «Кармен-Трейдинг» та ТОВ «ОБОЛОНЬТОРГСТАНДАРТ», укладено договір про інвестування та делегування функцій замовника, відповідно до умов якого, предметом договору є взаємовідносини сторін щодо будівництва об?єкта, введення в експлуатацію об?єкта будівництва, а також розподіл інвестиційних площ об?єкта між сторонами та реєстрації майнових прав на них. 29.12.2020 року між ТОВ «ОБОЛОНЬТОРГСТАНДАРТ», як Комітентом, та ТОВ «УП «Атмосфера», як Комісіонером, укладено договір комісії №КПСФ-01 за умовами якого Комісіонер зобов?язується за дорученням Комітента за комісійну плату від свого імені за рахунок комітента наступні правочини щодо компенсації витрат за спожиті комунальні послуги у строки передбачені цим договором на Об?єкті Комітента: «Реконструкція майнового компексу під торговельно-громадський комплекс з підземним паркінгом на [ADDRESS]», а комітент - виплатити комісійну плату, визначену в порядку і на умовах, устанволених договором. У відносинах із третіми особами Комісіонер діє від свого імені. Як вбачається із матеріалів справи ТОВ «УП «Атмосфера» здійснює діяльність: 81.10 Комплексне обслуговування об`єктів. 24.05.2021 року ТОВ «УП «Атмосфера» уклало підрядний договір №АТМ/240521 на технічне обслуговування та ремонт ліфтів з ТОВ «Віес Ліфт» щодо організації та виконання робіт з технічного обслуговування пасажирських ліфтів Mizui за адресою: [ADDRESS]. Надання послуг на технічне обслуговування та ремонт ліфтів ТОВ «Віес Ліфт» підтверджуються актами за період з 29.07.2022 року по 29.02.2025 року. 16.10.2023 року ТОВ «УП «Атмосфера» уклало договір №23-102 про надання послуг з фізичної охорони з ТОВ «Охоронна фірма «Еліт», предметом якого є охорона житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказані послуги надавалися згідно актів надання послуг за період з жовтня 2023 року по лютий 2025 року. 01.11.2021 року між замовником - ТОВ «УП «Атмосфера» та виконавцем ТОВ «Концепт Сек`юріті» укладено договір №ФО-01/11/2021-SF про надання послуг з фізичної охорони предметом якого є охорона об`єкту за адресою: [ADDRESS]. Вказані послуги надавалися згідно актів надання послуг: акт №191 від 30.09.2022 р. - 36 000,00 грн; акт № 217 від 30.11.2022 р. - 72 000,00 грн; акт №229 від 31.12.2022 - 72 000,00 грн. 01.01.2023 року між ТОВ «Концепт Сек`юріті» та ТОВ «УП «Атмосфера» укладено договір №ФО-01/01/2023- SF предметом якого є послуги з охорони охорона об`єкту за адресою: [ADDRESS] (а.с. 68-73). Послуги по вказаному договору здійснювалися згідно актів надання послуг: акт №13 від 31.03.2023 р. - 72 000,00 грн; акт №17 від 30.04.2023 р. - 72 000,00 грн; акт №25 від 30.06.2023 р. - 72 000,00 грн; акт №29 від 31.07.2023 р. - 72 000,00 грн. 01.08.2023 року між ТОВ «Служба Антитетор» та ОВ «УП «Атмосфера» укладено договір №ФО-01/08/2023-SF згідно якого виконавець надає послуги з охорони території замовника за адресою: [ADDRESS]. Послуги по вказаному договору здійснювалися згідно актів надання послуг: акт №29 від 31.08.2023 р. - 72 000,00 грн; акт №35 від 30.09.2023 р. - 72 000,00 грн; акт №42 від 15.10.2023 р. - 36 000,00 грн . 01.01.2023 року між ТОВ «УП «Атмосфера» та ФОП [PERSON] укладено договір №01/01СФ67 предметом якого є послуги з обслуговування енергогосподарства замовника за адресою: [ADDRESS]. Послуги по вказаному договору здійснювалися згідно актів надання послуг за період з січня 2023 року по грудень 2023 року. 01.05.2023 року між ТОВ «УП «Атмосфера» та ТОВ «ПОЖ БУД Сервіс» укладено договір №ПБС-9/ТО згідно умов якого виконавець за дорученням замовника надає послуги з підтримання експлуатаційної придатності систем протипожежного захисту за адресою: [ADDRESS] строком до 31.12.2024 року. Відповідно до п. 2.1. Договору вартість надання виконавцем замовнику послуги, передбачених цим Договором за один повний місяць становить 13 000,00 грн, в тому числі ПДВ 20% 2 166,67 грн: житловий будинок 1 черга - 4 900,00 грн; житловий будинок 2 черга - 4 250,00 грн. Послуги по вказаному договору здійснювалися згідно актів надання послуг за період з червня по грудень 2023 року по січень 2024 року по січень 2025 року ТОВ «ПОЖ БУД Сервіс». 18.07.2022 року між ТОВ «УП «Атмосфера» та ТОВ «Едвайсор Інжиніринг» укладено договір №АЕ-40/ТО, предметом якого є надання послуг з підтримання експлуатаційної придатності систем протипожежного захисту за адресою: [ADDRESS] строком до травня 2023 року. Відповідно до п. 2.1. Договору вартість надання виконавцем замовнику послуги, передбачених цим Договором за один повний місяць становить 13 000,00 грн, в тому числі ПДВ 20% 2 166,67 грн. 01.03.2023 року між ТОВ «УП «Атмосфера» та ФОП [PERSON] укладено договір №39 на технічне обслуговування і ремонт обладнання ОДС, предметом якого є організація виконання робіт з технічного обслуговування та ремонту обладнання Об`єднаної Диспетчерської Системи , згідно додатків №№1-4 до даного Договору за адресою: [ADDRESS]. Послуги по вказаному договору здійснювалися згідно актів прийому-передачі виконаних робіт за період з березня 2023 р. по січень 2025 р., згідно яких надана послуга за кожен місяць становить 1 200,00 грн. 20.10.2021 року було укладено договір №201021-СФ між ТОВ «Фантронік» та ТОВ «УК «Атмосфера» згідно умов якого виконавець зобов`язується виконати замовнику роботи з технічного обслуговування та ремонту обладнання системи відеоспостереження та контролю доступу згідно списку обладнання (додаток №1) за адресою: [ADDRESS] (ЖК «Сан-Франциско») - перша черга. Зазначені роботи проводилися згідно актів надання послуг: акт №56 від 29.07.2022 р. - 10 899,60 грн; акт №69 від 31.08.2022 р. - 10 899,60 грн; акт №84 від 30.09.2022 р. - 10 899,60 грн; акт №65 від 21.10.2022 р. - 2 950,00 грн; акт №94 від 31.10.2022 р. - 10 899,60 грн; акт №103 від 30.11.2022 р. - 10899,60 грн; акт №112 від 30.12.2022 р. - 10 899,60 грн; акт №6 від 17.01.2023 р. - 11 244,72 грн; акт №15 від 31.01.2023 р. - 10 899,60 грн; акт №32 від 28.02.2023 р. - 10 899,60 грн; акт №43 від 31.03.2023 р. - 10 899,60 грн; акт №60 від 28.04.2023 р. - 10 899,60 грн. 01.11.2020 р. між ТОВ «УК «Атмосфера» та ТОВ «Атмосфера Дизайн» укладено договір №ПГП-01-11/2020 про надання послуг предметом якого є надання послуг з генерального прибирання. Згідно додаткової угоди №2 від 15.07.2022 року до договору №ПГП-01-11/2020 про надання послуг від 01.11.2020 року послуги щодо генерального прибирання надаються за адресою: [ADDRESS] . Надання вказаних послуг підтверджуються актами надання послуг за період з липня 2022 р. по лютий 2025 року. 27.08.2021 року укладено договір №01/07-52 ВО про надання послуг з поводження відходів укладеного між ТОВ «УП «Атмосфера» та ТОВ «Санрайз Надання вказаних послуг підтверджуються актами надання послуг за період з серпня 2021 року по лютий 2025 року. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирних будинках» власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирних будинках», управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку). Згідно із ч. ч.1, 2, 3, 6 ст. 10 Закону, співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків. До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем; визначення повноважень управителя щодо управління багатоквартирним будинком. Збори співвласників можуть скликатися ініціативною групою у складі не менше трьох співвласників або управителем, обраним відповідно до цього Закону. Збори співвласників у прийнятих в експлуатацію новозбудованих багатоквартирних будинках можуть бути проведені після державної реєстрації права власності на більше половини квартир та нежитлових приміщень у такому будинку. Тобто, з точки зору даної норми закону питання управління багатоквартирним будинком віднесено до компетенції зборів співвласників. Ініціатором їх проведення можуть бути як ініціативна група співвласників, так і діючий управитель. Аналізуючи зміст норм Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», вбачається, що законодавець фактично надає співвласникам багатоквартирного будинку право прийняти рішення про обрання форми управління багатоквартирним будинком, з метою реалізації такими співвласниками багатоквартирного будинку права на участь в управлінні будинком особисто або через уповноваженого представника. Багатоквартирний будинок [ADDRESS] був введений в експлуатацію І черга в 2020 році та ІІ, III черги в 2021 році, а отже співвласники багатоквартирного будинку не були позбавлені можливості реалізувати передбачене законом право на визначення управителя та призначення належного управителя у будинку, за підсумком проведених загальних зборів співвласників. Як матеріалів справи вбачається, що ТОВ «УП «Атмосфера» здійснює управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] з метою забезпечення життедіяльності новозбудованого багатоквартирного будинку, та забезпечує належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території. Одночасно, неможливість визначення належної форми управління та/або обрання належного управителя в силу положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не повинно перешкоджати співвласникам одержати житлово-комунальні послуги. На даний час співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , рішення про утворення об?єднання співвласників багатоквартирного будинку, про визначення форми управління багатоквартирним будинком, а також про оголошення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку прийнято не було. Внаслідок чого, ТОВ «УП «Атмосфера» підписавши договори з позивачем та іншими співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] науправління/утримання будинку та прибудинкової території, виконання інших додаткових робіт та компенсацію витрат, взяло на себе зобов?язання управління/утримання даного будинку. Законодавець не встановлює прямої заборони суб?єктам господарювання в сфері житлово-комунальних послут укладати договори на утримання будинків та прибудинкових територій з мешканцями - власниками квартир, нежитлових примішень: Отже, звертаючись з даним позовом про визнання неправомірними дій ТОВ «УП «Атмосфера» щодо управління/утримання багатоквартирного будинку [ADDRESS] , позивачем не було враховано положення Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», Цивільному кодексу України, якими передбачено утримання спільного майна багатоквартирного будинку всіма його співвласниками. Позивач стверджує, що у ТОВ «УК «Атмосфера» відсутні повноваження і дозвіл співвласників на управління багатоквартирним будинком і надання житлових послуг, та на укладення договору № К-SF-93 (39). У ТОВ «УК «Атмосфера» не має права укладати договори не отримуючи погодження і дозволу на їх укладення від імені співвласників буд. [ADDRESS] . Проте, суд не погоджується з такими твердженнями позивача оскільки, у разі нереалізації співвласниками права на самовизначення, управителі, які фактично є надавачами послуг до моменту прийняття відповідного рішення, та співвласники не позбавляються права укладати договори на утримання таких будинків. Відповідно до положень ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.ст. 64, 66, 67 Житлового кодексу УPCP, сплачується плата за користування жилим приміщенням, сплачується плата за утримання будинку та прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 зі змінами та доповненнями, ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартиронаймачі квартир багатоквартирних будинків зобов`язані щомісяця вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, де зокрема в п. 3 зазначено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII. Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII). Відповідно до ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для на дання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Управитель обов`язково повинен виконувати роботи (надавати послуги) визначені наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 190 від 27.07.2018 року. Управитель щороку звітує перед співвласниками про виконання кошторису та подає їм на погодження новий кошторис. Однак це має відбуватися у порядку, визначеному договором про надання послуги з управління. У відповідності до правової позиції Верховного Суду України: «Під час розгляду справ про стягнення заборгованості за комунальні послуги, визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією комунальних послуг особам, які є їх споживачами (постанова від 09.11.2016р. у справі №1238/8935/12). В пунктах 76-79 постанови Верховного Суду від 22.05.2019 року(справа №642/8210/16-ц, провадження №61-7787св18) йдеться мова про обов`язковість (з`ясування) доведення відповідного обсягу фактично наданих (а не тільки нарахованих за твердженням позивача) житлово-комунальних послуг. Зобов`язання оплатити житлово-комунальні послуги виникає у будь-якого споживача, якщо ці послуги були фактично надані (а не тільки нараховані), а також у разі, якщо споживач фактично користувався фактично наданими комунальними послугами. Саме про це йдеться мова в постановах Верховного Суду від 20.04.2016 року (справа №6-2951цс15); від 26.09.2018 року (справа №750/12850/16-ц); від 06.11.2019 року (справа № 642/2858/16). Позивач зазначає, що у відповідача відсутні докази надання послуги з утримання будинку співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] , оскільки між нею та відповідачем не укладалось жодних актів приймання-передачі наданих послуг. Проте у матеріалах справи наявні відповідні договори та акти виконання відповідних робіт щодо утримання будинку співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] , укладених між ТОВ «УП «Атфосфера» та виконавцями таких робіт, які позивачем ніяким чином не спростовані. Окрім цього, стягнення компенсаційних витрат за комунальні послуги, здійснюється відповідно до договору №КПСФ-01 укладеного між ТОВ «ОБОЛОНЬТОРГСТАНДАРТ», як Комітентом, та ТОВ «УП «Атфосфера», як Комісіонером, Договору комісії №КПСФ-01 від 29.12.2020, згідно умов якого у відносинах із третіми особами Комісіонер діє від свого імені. Інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог щодо безпідставного нарахування відповідачем плати на користування наданих послуг не спростовують висновків суду щодо правомірності дій відповідача та нарахування, надання відповідних комунальних послуг. Що стосується нарахування позивачем тарифів за надані послуги, слід зазначити наступне. Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 01 червня 2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Вказаний Порядок визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб`єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги, суб`єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями, органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках). Відповідно до п. 2 Порядку, тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку. Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід`ємною частиною договору про надання послуг. Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміну з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку, затвердженому Мінрегіоном. Як вбачається із матеріалів справи ТОВ «УК «Атмосфера прийняло на себе зобов`язання надавати мешканцям будинку послуги з утримання будинку та прибудинкової території, зокрема, управління/утримання будинку та прибудинкової території, забезпечення контрольно-пропускного режиму на прибудинковій території, обслуговування системи відео нагляду на прибудинковій території, домофону та шлагбаумів пропорційно до загальної площі квартири, що перебуває у її власності, а також витрати на електропостачання, холодне/гаряче водопостачання, опалення в тому числі місць загального користування та допоміжних приміщень з урахуванням показань квартирних/будинкових засобів обліку у розмірі згідно із тарифами та затвердженими методиками, встановленими відповідно до законодавства у галузі житлово-комунального господарства та будівництва. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 травня 2023 року № 544 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року № 483» фіксовані ціни на електричну енергію для вказаних споживачів (цілей споживання). Згідно наданих доказів нарахування суми тарифу за надані послуги нараховується щомісячно. Відповідно розрахунок суми оплати здійснюється кожного місяця та розмір є різним (мінливим). Згідно з ч. 1 ст. 32 «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Приписами ч. 5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що послуга з постачання електричної енергії надається згідно з умовами договору та вимогами правил, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Верховний Суд України у своїй постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зазначив про те, що не дивлячись на те, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Разом з цим, такому праву споживача прямо відповідає його обов`язок щодо оплати житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Системний аналіз положень ст. ст. 2, 9, 10, 189, 190 ЖК Української PCP дає підстави для висновку про те, що правовідносини, пов`язані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг, за своєю правовою природою не є житловими. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Згідно з пунктом 3 частини і статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору. Частинами 2, 3 статті 6 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд . Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибор контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших акті цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливост) (ч.1 ст. 627 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною 2 статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважаєтьс: таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п?ятою та шостою статті 203 цього Кодексу Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інш заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, так правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин ). Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечи цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхід обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільни відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановлений закон Правочин має бути спрямованний на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 204 Цивільного колексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якшо він не визнаний судом недійсним. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Відповідно до ст. ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, договір є обов?язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов?язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно приписів статті 638 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковим відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом частини 1 статті 901 та частини і статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов?язується за завданням другої сторони (замовника) наляти послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної ліяльності, а замовник зобов?язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якшо договором передбачено надання послуг за плату. Замовник зобов?язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов?язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відновідно до цивільно-правового договору або з інших підстав. Визначених законом, є грошовим зобов?язанням. Як вбачається із матеріалів справи, при укладанні спірного договору №K-SF-93(39) від 28.05.2021 управління/утримання будинку та прибудинкової території, виконання інших додаткових робіт та компенсацію витрат між ТОВ «УП «Атмосфера» та [PERSON] було дотримано норми законодавства, а саме: зміст спірного правочину не суперечить законодавству, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення сторін було вільним і відповідало внутрішній волі, спірний договір укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими особами та завірений печатками, у відповідності до законодавства, правочин спрямований на реальне настання правових наслідків. Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Вимоги Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» не вимагають наявності дозволу (ліцензії) у підприємств - надавачів житлово-комунальних послуг на укладення договорів про надання послуг з утримання та управління будинку, прибудинкової території, комунальних та додаткових послуг. Враховуючи вищевикладене твердження позивача про необхідність наявності дозволу в ТОВ «УП «Атмосфера» на укладення договір з управління/утримання будинку прибудинкової території є хибними та грунтуються на неправильному тлумаченні норм чинного законодавства. Позивач в обгрунтування позовних вимог також посилається на те, що договір на управління утримання будинку та прибудинкової території, виконання інших додаткових робіт та компенсацію витрат був укладений нею внаслідок психологічного тиску, а саме відмова представника ТОВ «УП «Атмосфера» Коханна Геннадія Івановича, що підписував договір надавати ключі від квартири №93 без підписання договору на утримання. Згідно з частиною 3 статті 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 1 статті 231 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, тобто насильство розуміється як заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Воно повинне виражатися в незаконних, не обов?язково злочинних, діях. На відміну від насильства, погроза полягає у здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце за наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Вона може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли через обставини, які мали місце на момент його вчинення, були підстави вважати, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам. Для визнання провочину недійсним на підставі статті 231 Цивільного кодексу України позивач має довести: 1) факт застосування до нього ідо потерпілої сторони прано фізичного чи психологічного тиску з боку іншої стороничи з боку третьої особи: 2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі: 3) наявність причинного зв?язку між фактичиним психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється. Внаслідок чого, для визнання провочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, що має бути доведено позивачем по справі. Проте у матеріалах справи відстуні такі докази, які б доводили зазначені обставини. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно з сталою практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21 липня 2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, зважаючи на те, що позивачем не надано суду достатніх та переконливих доказів, які б в своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про наявність підстав для визнання договору недійсними, а тому законні підстави для визнання недійсними договору відсутні, при цьому позивач не надала належних та допустимих доказів того, що дії відповідача щодо управління/утримання багатоквартирного будинку та оспорюваний договір порушують її права як власниці квартири №93 та співвласниці багатоквартирного будинку [ADDRESS] . Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача. Що стосується вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, окрім іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, як закріплено у частині першій ст. 137 ЦПК України. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. За змістом законодавчих приписів необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених судових витрат у вигляді професійної правової допомоги, позивачем подано ордер та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду у справі № 922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмолено, в той же час позивачем не надано договору надання правової допомоги, доказів щодо обсягу наданих послуг, акту прийому -передачі виконаних робіт, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed