Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, третя особа Приватний нотаріус Аліменко Валентина Михайлівна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що [INFO] її мати - [PERSON] , [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , яке видано виконавчим комітетом Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області 05.10.2021 року. Після смерті матері залишилось спадкове майно у вигляді: 18/25 часток житлового будинку з належною часткою надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 22.03.2017 року. За життя мати позивача не розпорядилася належним їй майном на випадок смерті шляхом складання та посвідчення заповіту, а тому спадкування має здійснюватися за законом згідно черги спадкування. Позивач є спадкоємцем першої черги, інші спадкоємці першої черги відсутні. У встановлений законом шестимісячний строк позивач не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки не була обізнана з вимогами законодавства з питань оформлення спадщини та у зв`язку повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, в наслідок якого була вимушена виїхали з місця свого постійного проживання. Після звернення у жовтні 2023 року до приватного нотаріуса Бучанського нотаріального округу Київської області Аліменко Валентини Михайлівни, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Із підстав, наведених вище, позивач просила суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , строком в один місяць з дня набрання рішенням законної сили. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.10.2024 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.04.2025 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи у відсутність позивача та її представника, позовні вимоги підтримали. Представник Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області надав заяву про розгляд справи у відсутність представника, просив суд вирішити спір відповідно до вимог чинного законодавства. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно Постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року № 761/38266/14 (61-1091св21) якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видано (повторно) виконкомом П.П. Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 11.11.2003 року матір`ю позивача є - [PERSON] . Згідно свідоцтва про спадщину від 22.03.2017 року [PERSON] є власником 18/25 часток житлового будинку з належною часткою надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У жовтні 2023 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Бучанського нотаріального округу Київської області Аліменко Валентини Михайлівни, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті її матері. Приватний нотаріус Аліменко Валентина Михайлівна відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що при підготовці документів до видачі свідоцтва про право на спадщину було з`ясовано, що спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини, встановлений ч. 1\~ст. 1270 Цивільного Кодексу України, тому згідно ч. 3\~ст. 1272 ЦК України, він має право звернутися до суду для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] судом не встановлено, спадкова справа не відкрита. Відповідно до ст.\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Статтею 11 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). За приписами ст.1223 ЦК України\~передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені уст. 1261-1265 цього\~Кодексу. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1220,1222,1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1\~ст. 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1ст. 1272\~ЦК України). Як роз`яснено Верховним Судом України у п. 26 постанови Пленуму від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" суди відкривають провадження у справі за позовом особи про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачем у цій справі є територіальна громада в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а саме Борщагівська сільська рада Бучанського району Київської області. Відповідно до ч. 3 ст.1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст.1272 ЦК України\~про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Тобто суд, розглядаючи такі позови встановлює саму по собі наявність причин, що унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини, та оцінює їх з точки зору поважності. Дослідивши надані позивачем докази, виходячи із встановлених обставин, суд дійшов висновку про наявність об`єктивних перешкод для подання позивачем заяви про прийняття спадщини у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку, зокрема те, що вона не була обізнана з встановленим порядком оформлення спадщини та у зв`язку повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, була вимушена виїхали з місця свого постійного проживання, в наслідок чого не подала вчасно заяву до нотаріуса. Положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~встановлено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини\~та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Виходячи з рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979 року, ст. 1 Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Як вбачається з матеріалів справи, позивач обґрунтовує пропуск строку звернення із заявою про прийняття спадщини тим, що не була обізнана з процедурою оформлення спадщини та у зв`язку повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, була вимушена виїхали з місця свого постійного проживання, в наслідок чого пропустила строк для прийняття спадщини. Проте позивач також вчинила всі необхідні дії, які свідчать про прийняття спадщини, оскільки від неї він в установленому порядку не відмовлялась. Таким чином, інших спадкоємців на майно не існує та у випадку задоволення позову, права, свободи та інтереси інших осіб не будуть порушені. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що причини пропуску позивачем строку для своєчасного подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини є поважними. Враховуючи, що позивач в інший спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може, а також той факт, що у відповідача відсутні заперечення з приводу заявлених позивачем позовних вимог, суд дійшов висновку, про можливість надати позивачу додатковий строк для прийняття спадщини та задоволення позовних вимог. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява від 10 лютого 2010 року № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v.), серія A,303-A, п. 29). Враховуючи, що позивач не заявляв про компенсацію судових витрат з відповідача, питання щодо розподілу судових витрат не вирішується. На підставі викладеного,

Outcome: approved