Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 15 липня 2020 року [PERSON] уклала з АТ «Кредобанк» кредитний договір № CL-283254. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. У випадку прострочення погашення кредиту або іншого порушення графіку поверненні кредиту та сплати відсотків позичальником, кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту, а позичальник своїх зобов`язань а кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 03 лютого 2025 року заборгованість за кредитним договором склала 157\~819,56 гривень, з яких: 113\~963,46 гривень заборгованість за основним боргом (тіло); 43\~856,10 гривень сума заборгованості за відсотками; 0 гривень прострочена комісія. Позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № CL-283254 від 15 липня 2020 року у розмірі 157\~819,56 гривень. Ухвалою суду від 12 березня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 08 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засідання. Представник позивача Вус А.П. в судове засідання не з`явився, 13 березня 2025 року подав заяву в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася за невідомими суду причинами. 16 квітня 2025 року [PERSON] подавала заяву про ознайомлення з матеріалами справи, що свідчить про її обізнаність щодо розгляду вказаної цивільної справи. Однак, після чого від останньої не відзиву на позовну заяву, ні будь-яких заперечень щодо предмету позову не надходило, так само як і клопотань про відкладення розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 липня 2020 року між [PERSON] та АТ «Кредобанк» підписані анкети-заяви фізичної особи на отримання готівкового кредиту № CL-283254 (а. с. 9). 15 липня 2020 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CL-283254. З індивідуальних умов кредитування вбачається, що сума та валюта кредиту 200\~000,00 гривень; дата видачі кредиту 15 липня 2020 року; строк (термін) кредитування 60 місяців терміном до 14 липня 2025 року. За користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 35% річних, загальні витрати позичальника по кредиту за цим кредитним договором становлять 230\~200,63 гривень, орієнтовна реальна річна процента ставка 41,19 % річних. Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим Кредитним договором в порядку і строки (терміни), передбачені Кредитним договором та/або додатками до нього. Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим Кредитним договором відповідно до Графіку платежів. всього Позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 7\~166 гривень, щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, впродовж 60 місяців з дати укладення Кредитного договору. Перший та останній платежі можуть відрізнятися за розміром суми щомісячного платежу. Щомісячні платежи з 15 липня 2020 року по 14 липня 2025 року погашаються в однаковому порядку. Якщо будь-який термін здійснення платежів за договором про споживчий кредит припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, то платежі повинні бути здійснені у попередній робочий день (а.с. 4-6). [PERSON] ознайомлено з графіком платежів за кредитним договором № CL-283254 від 15 липня 2025 року та розрахунку сукупної вартості кредиту, а також паспортом споживчого кредиту, що підтверджується її власним підписом (а с. 6-8). Отримання [PERSON] грошових коштів за кредитним договором підтверджується меморіальними ордерами № 36802418 від 15 липня 2020 року на суму 23\~151,28 гривень; № 36802439 від 15 липня 2020 на суму 33\~529,93 гривень; № 36802454 від 15 липня 2020 року на суму 143\~318,79 гривень (а.с. 15-17). Фактичне використання відповідачем [PERSON] грошових коштів в межах суми кредитування підтверджується заключною випискою за період з 15 липня 2020 року по 03 лютого 2025 року (а.с. 18-34). У встановлені договором строки відповідач зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на 03 лютого 2025 року має заборгованість в сумі 157\~819,56 гривень, з яких: 113\~963,46 гривень заборгованість за основним боргом (тіло); 43\~856,10 гривень сума заборгованості за відсотками; 0 гривень прострочена комісія (а.с. 13-14). 13 грудня 2024 року АТ «Кредобанк» направлено на адресу [PERSON] досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань в якому вимагає від останньої протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банк, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити прострочену заборгованість у розмірі 69\~585,55 гривень (а.с. 35). В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 641\~ЦК\~України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно ч. 1-2 ст. 642\~ЦК\~України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до умов кредитного договору та вимог частини другої статті 1050, частини другої статті 1054 ЦК України, у разі порушення позичальником зобов`язання щодо повернення чергової частини кредиту позивач, як позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини суми кредиту, що залишилася, а також сплати належних процентів. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048\~ЦК\~України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України\~визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України\~особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.\~12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, про що визначено встатті 209\~ЦПК України. Зі\~статті 213 ЦПК України\~слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що вина відповідача щодо порушення умов виконання зобов`язання є доведеною зібраними та дослідженими судом доказами, що додані до матеріалів справи, відтак останній зобов`язаний нести відповідальність. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги, що відповідач в порушення умов кредитного договору свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними не виконала, у зв`язку з чим у позивача виникло право вимагати повернення кредиту та стягнення заборгованості у примусовому порядку, з урахуванням викладеного суд вважає звернення позивача з позовом до відповідача про стягнення заборгованості та судових витрат цілком обґрунтоване, та таке, що відповідає характеру та змісту цивільно-правових відносин, а позов таким, що підлягає задоволенню повністю. Також, згідно вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved