Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

В липні 2024 року адвокат Таргоній В.М. звернувся до суду в інтересах [PERSON] , діючого в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі АТ «Українська залізниця»), в якому просить стягнути з відповідача, як власника джерела підвищеної небезпеки, на користь позивачів по 200000,00 грн на кожного на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] на 124 кілометрі пікету 6 залізничної платформи Ганнусине Хмельницької області потяг здійснив наїзд на [PERSON] [INFO] , яка внаслідок отриманих травм померла. [INFO] за фактом настання цієї події було внесено відомості до ЄРДР за № 12023244000000498 за частиною 3 статті 276 Кримінального кодексу України (далі КК України) та розпочато досудове розслідування. В подальшому вказане кримінальне провадження було закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України. Посилаючись на те, що позивачі, які були членами сім`ї [PERSON] , зазнали сильних душевних страждань внаслідок її смерті, просить задовольнити позов. Заперечуючи відносно наведених позивачем обставин, представником відповідача подано до суду відзив, в якому, посилаючись на необгрунтованість позовних вимог, просить у задоволенні позову відмовити за безпідставністю. При цьому зазначено, що позивачами та його представником не надано доказів, які б підтверджували обсяг пережитого нервового стресу та сильних душевних страждань. Також вказано, що з поданих документів взагалі не можливо встановити факт заподіяння шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між подією та шкодою, наявності вини чи умислу в діях [PERSON] та обов`язок АТ «Українська залізниця» відшкодувати цю шкоду. В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача позов не визнала, викладені у відзиві заперечення проти позову підтримала, вказавши, що вина та протиправність дій АТ «Українська залізниця» відсутні, оскільки в силу закону відповідач несе цивільно-правову відповідальність без вини, смерть [PERSON] настала в результаті порушення нею вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті. Сторони в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про час і місце його проведення, не з`явилися. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, заслухавши пояснення представників сторін, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно постанови про закриття кримінального провадження від 26 травня 2023 року, винесеної старшим слідчим Шепетівського районного управління поліції ГУ НП в Хмельницькій області Приймаком Р.Ю., [INFO] о 05 годині 44 хвилин до Відділення поліцейської діяльності № 3 Шепетівського районного управління поліції ГУ НП в Хмельницькій області надійшло повідомлення від чергової по станції Полонне [PERSON] про те, що на 124 кілометрі пікету 6 залізничної платформи Ганнусине машиніст потяга 912 «додатковий на Київ» Гордієнко виявив на залізничній колії труп [PERSON] [INFO] , мешканки [ADDRESS] , з тілесними ушкодженнями, яка загинула внаслідок наїзду невстановленого потягу. Вищевказаною постановою кримінальне провадження № 12023244000000498 від [INFO] закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 276 КК України. Відповідно до висновку експерта № 59 від 21 квітня 2023 року, причиною смерті [PERSON] є поєднана травма голови, обох верхніх кінцівок та правого стегна, що призвело до шоку. Тілесні ушкодження утворилися прижиттєво від дії тупих твердих предметів, якими могли бути частини поїзда, що рухався, з послідуючим відкиданням тіла на тупі тверді предмети залізничного полотна та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент їх заподіяння, що призвели до смерті. Смерть настала не більше ніж за 8 годин до моменту судово-медичної експертизи трупа [PERSON] . При судово-токсикологічному дослідженні в крові та сечі трупа виявлено - в крові - 0,97 % проміле етилового алкоголю, в сечі - 1,19 % проміле етилового алкоголю. Вказана концентрація етилового спирту в крові може відповідати ступеню гострої алкогольної інтоксикації «легке алкогольне сп`яніння» відносно живої людини. Вищеказані обставини підтверджуються матеріалами кримінального провадження № 12023244000000498 від [INFO]. Відповідно до акту службового розслідування аварії начальника Шепетівської дистанції колії від 31 березня 2023 року, причиною травмування [PERSON] є порушення нею пунктів 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, вини працівників АТ «Українська залізниця» немає. Поїзд, яким травмовано [PERSON] , не встановлено. Окрім цього, з матеріалів кримінального провадження № 12023244000000498 від [INFO] вбачається, що згідно витягу із журналу руху поїздів та локомотивів станції Полонне в період часу з 20 години 09 хвилин 22 березня 2023 року по 05 годину 20 хвилин [INFO] по колії, поблизу якої виявлено труп [PERSON] , рухалось 35 потягів. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 06 лютого 2008 року, 22 січня 2000 року виконавчим комітетом Камінської сільської ради Романівського району Житомирської області актовим записом № 1 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтв про народження [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , їх батьками є [PERSON] та [PERSON] . Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України. Зокрема, таким способом може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У відповідності зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо). Статтями 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, стаття 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відтак, АТ «Українська залізниця» має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. З огляду на презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 461/8496/15-ц. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 5 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 2 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18) та інших. В даному випадку з матеріалів справи не встановлено, за яких обставин потерпіла опинилася на залізничній колії, як не встановлено і факту свідомого порушення потерпілою Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. За змістом частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року, викладених в пункті 3 постанови № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 постанови). Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. У результаті наїзду невстановленим залізничним транспортом на [PERSON] , що мало наслідком спричинення її смерті, позивачам спричинена моральна шкода, пов`язана із загибеллю рідної для них людини, що потягло за собою тяжкі вимушені зміни у їх житті, чоловік втратив дружину, а неповнолітні діти - матір. Проте, частиною другою статті 1193 ЦК України встановлено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд врахував, що факт смертельного травмування [PERSON] стався внаслідок її грубої необережності, а саме порушення нею пунктів 2.2, 2.3, 2.6, 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Відповідно до пунктів 2.2, 2.3, 2.6, 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. Пішоходам забороняється переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м, знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння. Відповідно до частини першої статті 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона має довести доказами обставини на які вона посилається, обґрунтовуючи позов. Порушення ж працівниками залізниці правил безпеки руху, на день ухвалення рішення не встановлено та доказів на підтвердження цього позивачами не надано. Отже, враховуючи наведені обставини та норми матеріального права, приймаючи до уваги те, що смерть [PERSON] сталася внаслідок її грубої необережності, а саме порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, суд вважає, що позивачам завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть дружини та матері неповнолітніх дітей, порушенням укладу їх життя, втратою рідної людини, люблячої дружини та матері, опори та моральної підтримки, що призвело до душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Так, позивач [PERSON] втратив дружину, неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] - матір, яка займала важливе місце в їх житті. Її смерть спричинила психологічну травму позивачам. Її смерть однозначно спричинила втрату важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та відповідно завдає довготривалих та глибоких душевних страждань. Крім того, сам факт загибелі [PERSON] під час дорожньо-транспортної пригоди є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачів, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Враховуючи, що згідно з висновком експерта на момент смерті [PERSON] перебувала у стані алкогольного сп`яніння, суд приходить до висновку щодо наявності певної частини вини потерпілого у виникненні шкоди. За таких обставин, суд, з урахуванням характеру правопорушення, глибини душевних страждань, понесених позивачами, вимог розумності та справедливості, приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково, стягнувши з відповідача на користь позивача [PERSON] 100000,00 грн на відшкодування спричиненої моральної шкоди та на неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] - по 150000,00 грн на кожного. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Частиною статті 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Так, позов є майновим, ціна позову складає 600000,00 грн, враховуючи вказане сплаті підлягає судовий збір у розмірі 6000,00 грн. Позивачі при зверненні до суду із вимогами про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, були звільнені від сплати судового збору. Згідно частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позовні вимоги судом задоволені частково, витрати зі сплати судового збору у розмір 4500,00 грн підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Частину судового збору у розмірі 1500,00 грн, яка підлягає стягненню з позивачів, віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial