Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

27.12.2024 представник позивача адвокат Долгова Л.В. звернулася до суду із позовом, в якому, враховуючи уточнену редакцію, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 4000 доларів США безпідставно набутих коштів, а також судові витрати, зокрема й витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 15000,00 грн. Вимоги позову мотивовані тим, що 01.06.2020 в м. Миколаєві сталась ДТП за участю транспортного засобу «Nissan Almera» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Mitsubishi Outlander» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.11.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП. Враховуючи, що транспортному засобу «Mitsubishi Outlander» д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] , та від імені якої за довіреністю діяли [PERSON] та [PERSON] , було завдано пошкодження, позивач та відповідачка домовились про те, що [PERSON] як винуватець ДТП у якості покриття збитків, які були завдані автомобілю, передає 4000 доларів США відповідачці, а останні не звертаються до страхової компанії позивача щодо виплати страхового відшкодування за пошкоджене внаслідок ДТП авто та відновлять авто. Про таку домовленість свідчить розписка, видана відповідачкою після отримання коштів 12.08.2020 в сумі 4000 доларів США. Проте, у подальшому, з незрозумілих причин, представник власниці авто [PERSON] звернувся із заявою від 10.12.2020 до ПАТ «НАСК «Оранта» про страхове відшкодування та 28.12.2020 ПАТ «НАСК «Оранта» сплатило власниці авто страхове відшкодування за ремонт автомобіля «Mitsubishi Outlander» д.н.з. [NUMBER] у розмірі 127500,00 грн. Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 09.05.2024 стягнуто з [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в порядку регресу грошові кошти у розмірі 127500,00 грн. та судовий збір у розмірі 2684,00 грн. Позивач неодноразово звертався до відповідачки про повернення йому наданих під розписку коштів, однак остання всіляко уникає вирішення цього питання, мотивуючи це різними причинами, не зважаючи на те, що власниця авто вже отримала страхове відшкодування та здійснила ремонт автомобіля. У зв`язку чим для захисту прав позивача його представником було подано до суду вказаний позов. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2024 головуючим суддею у справі визначено Боброву І.В. Суд своєю ухвалою від 21.01.2025 зазначений позов прийняв до розгляду та відкрив провадженні у справі в порядку загального позовного провадження. 18.02.2025 від представника відповідачки адвоката Михайлова Г.В. до суду надійшов відзив, у якому він просить відмовити в задоволенні позовної заяви, посилаючись на те, що кошти в сумі 4000,00 доларів США, які отримала [PERSON] 12.08.2020 від позивача, були добровільно відшкодовані останнім за шкоду, спричинену ним майну, як винуватцем ДТП, що сталася 01.06.2020. Крім того вказує, що визначена у звіті сума збитків внаслідок ДТП становить 198963,79 грн. та надані позивачем 4000,00 доларів США не покривають розміру завданої ним майнової шкоди майну. Зазначає, що позивач не довів, що відповідачкою безпідставно набуті грошові кошти внаслідок їх повторного отримання за ремонт того ж автомобіля, пошкодженого в результаті ДТП, оскільки ним не враховано розмір спричиненої майнової шкоди. 27.05.2025 суд своєю ухвалою задовольнив заяву представника позивача\~ адвоката\~Долгової Л.В.\~про забезпечення\~позову та наклав арешт на 1/4 частки квартири [ADDRESS] , що на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON] . Суд своєю ухвалою від 27.05.2025 закрив підготовче провадження та призначив цивільну справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Долгова Л.В. позовні вимоги підтримали, просили про їх задоволення. Відповідачка та її представник адвокат Михайлов Г.В. у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомили. У відзиві представник відповідачки просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у ньому. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, допитавши свідків, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, доходить до такого висновку. У судовому засіданні встановлено, що 01.06.2020, близько 08 год 45 хв., [PERSON] , керуючи транспортним засобом Nissan Almera, номерний знак [NUMBER] , рухаючись в м. Миколаєві по пров. Транспортному в районі будинку 1В, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом Mitsubishi Outlander, номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Центральний районний суд м. Миколаєва своєю постановою від 16.11.2020 визнав винним [PERSON] у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП. Відповідно до копії довіреності від 29.01.2020 [PERSON] , якій належить автомобіль Mitsubishi Outlander, номерний знак [NUMBER] , уповноважила [PERSON] , [PERSON] , крім іншого, представляти її інтереси в усіх компетентних органах у випадку ДТП, укладати якщо в тому буде потреба угоди про відшкодування заподіяних збитків згідно калькуляцій або за домовленістю сторін. Згідно з письмовою розпискою від 12.08.2020 [PERSON] отримала від [PERSON] 4000,00 доларів США внаслідок відшкодування шкоди, заподіяної ДТП, що сталася 01.06.2020, зазначивши, що матеріальних та моральних претензій не має. Крім того згідно з копією полісу № А0/6320423 від 18.10.2019 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Nissan Almera, номерний знак [NUMBER] на момент ДТП була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Відповідно до обставин, встановлених у судовому рішенні Центрального районного суду м. Миколаєва від 09.05.2024 у справі № 490/6004/23, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» сплатило власнику авто страхове відшкодування за ремонт автомобіля Mitsubishi Outlander, номерний знак [NUMBER] в розмірі 127500,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 62342 від 28.12.2020. Разом з тим вказаним вище рішенням суду було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «НАСК «ОРАНТА» страхове відшкодування в порядку регресу в сумі 127500,00 грн. Представник позивача вважає, що отримані відповідачкою грошові кошти у розмірі 4000,00 доларів США за матеріальні збитки, спричинені позивачем 01.06.2020 в результаті ДТП, є безпідставно набутими, оскільки ПАТ «НАСК «ОРАНТА» власниці автомобіля Mitsubishi Outlander, номерний знак [NUMBER] було виплачено страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб в результаті ДТП 01.06.2020 в розмірі 127500,00 грн. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як вбачається з частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Так відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 20.01.2016 у справі № 6-2808цс15 завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом із тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Зазначене спростовує твердження представника відповідачки про обов`язок позивача відшкодувати шкоду, завдану внаслідок ДТП, у розмірі самостійно визначеному потерпілою, яка включає в себе як повну суму страхового відшкодування так і суму отриману нею від позивача у розмірі 4000,00 доларів США в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Разом з тим відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Таким чином за змістом статті 1212 ЦК України передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року у справі № 320/5877/17 (пункт 43) З фактичних обставин даної справи і зібраних у справі доказів можна зробити висновок, що відповідачка, як потерпіла внаслідок ДТП, отримала від винуватця ДТП добровільно сплачені кошти у розмірі 4000,00 доларів США саме на відшкодування майнової шкоди, про що вказала у своїй розписці від 12.08.2020. При цьому потерпілою було отримано страхове відшкодування у розмірі 127500,00 грн. та їй повністю відшкодовано збитки, завдані ДТП від 01.06.2020. За таких обставин, на переконання суду, доводи позивача та його представника про те, що отримані відповідачкою кошти у розмірі 4000,00 доларів США є безпідставно набутим майном, відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне задовольнити позов. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так представник позивача у позовній заяві просить стягнути з відповідачки судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 15000,00 грн., надання та розмір яких підтверджується копією договору № б/н про надання правничої допомоги від 04.10.2024, укладеного між [PERSON] та адвокатом Долговою Л.В., квитанцією до прибуткового касового ордера № б/н від 04.10.2024, актом приймання-передачі наданих послуг від 25.06.2025. Положеннями ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 у справі № 648/1102/19, від 02 вересня 2020 у справі № 329/766/18. Крім того у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (остаточне рішення 02 червня 2014 року) зазначено, що згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (пункт 268). Таким чином суд доходить до переконання про обґрунтованість та доведеність витрат позивача [PERSON] у сумі 15000,00 грн., пов`язаних із наданням йому професійної правничої допомоги, а тому вимоги про відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи підлягають задоволенню. Крім того відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2278,70 грн., що складається із суми сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1673,10 грн. та із суми сплаченого судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 605,60 грн.

Outcome: approved