Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-01 00:00:00

позивач ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулося до суду з позовом, поданим представником Тараненко А.І., до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором №695835761 від 03.04.2023 у розмірі 54\~201,69 грн., а також судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7\~000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 03.04.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір №695835761 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 10\~700,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язався повернути такий та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором. 03.04.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти у розмірі 10\~700,00 грн. на банківську картку відповідача [NUMBER] , таким чином виконало свої зобов`язання за укладеним кредитним договором. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», відповідно до якого, з урахуванням додаткових угод №19 від 28.11.2019, №26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023 та витягу з реєстру прав вимоги №238 від 28.11.2023, ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до відповідача на суму заборгованості 26\~462,61 грн. 27.05.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №27/0524-01, відповідно до якого, а також згідно з витягом з реєстру прав вимоги №1 від 27.05.2024, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло права вимоги до відповідача на суму заборгованості 54\~201,69 грн. 26.12.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу №26/12/Е, відповідно до умов якого та згідно з реєстром боржників ТОВ «ФК «Ейс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] на загальну суму 54\~201,69 грн., з яких: 10\~699,23 грн. заборгованість по кредиту, 43\~502,46 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Таким чином, у відповідача наявна непогашена заборгованість перед позивачем, яка підлягає стягненню. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2025 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 03.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 19.06.2025 у клопотанні представника позивача Тараненка А.І. про витребування доказів відмовлено. Копію ухвали про відкриття провадження надіслано учасникам справи, відповідачу за зареєстрованим місцем проживання, відомості про яке отримано в порядку, визначеному ст. 187 ЦПК України. При цьому, вказана кореспонденція скеровувалась відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення. У зв`язку із проставленням у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» відповідач, в силу положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України, вважається таким, якому вручено судове рішення. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, будь-яких заяв чи клопотань до суду не скеровував. Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч. 13 ст. 7 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 висловлено правову позицію, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т. ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом ст. ст.\~626,\~628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). При дослідження доказів, судом встановлено наступне. 03.04.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №695835761у формі електронного документа відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового ідентифікатора MNV8ZB29, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у розмірі 10\~700,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Пунктом 5.1 укладеного договору визначено, що кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом переказу грошових коштів, який завершується зарахуванням грошових коштів на поточний рахунок, для управління яким випущена платіжна картка [NUMBER] , що відбувається протягом 3 банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу за цим договором. Як вбачається з копії платіжного доручення №1010f810-fle0-40ad-87a7-47a38794flff від 03.04.2023, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 03.04.2023 здійснило переказ грошових коштів у розмірі 10\~700,00 грн. на картку [NUMBER] . У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Таким чином, встановлено, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало взяті на себе зобов`язання за укладеним з відповідачем кредитним договором, шляхом надання йому грошових коштів (кредиту) в порядку та на умовах, встановлених цим договором. Разом з тим, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, своєчасно не здійснював повернення кредитних коштів та не сплачував процентів згідно з умовами, визначеними кредитним договором, у зв`язку із чим утворилась заборгованість. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого та з урахуванням додаткових угод №19 від 28.11.2019, №26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023 та витягу з реєстру прав вимоги №238 від 28.11.2023, ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №695835761 від 03.04.2023, на суму заборгованості, що становить 26\~462,61 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Таліон Плюс», [PERSON] за період з 04.07.2023 до 29.09.2023 новим кредитором нараховано заборгованість за кредитним договором №695835761 від 03.04.2023 на загальну суму 54\~201,69 грн., з яких: 10\~699,23 грн. основний борг, 43\~502,46 грн. заборгованість за процентами. 27.05.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №27/0524-01, відповідно до якого, а також згідно з витягом з реєстру прав вимоги №1 від 27.05.2024, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло права вимоги [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №695835761 від 03.04.2023, на суму заборгованості, що становить 54\~201,69 грн. 26.12.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу №26/12/Е, відповідно до умов якого та згідно з реєстром боржників, ТОВ «ФК «Ейс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №695835761 від 03.04.2023, на суму заборгованості, що становить 54\~201,69 грн. З вказаного слідує, що у зобов`язанні, що виникло щодо договору кредитної\~лінії №695835761\~від 03.04.2023,\~укладеного з\~ТОВ «Манівео\~швидка фінансова\~допомога»,\~ боржником за яким є відповідач, відбулась заміна кредитора на ТОВ «ФК «ЕЙС». Таким чином, з урахуванням презумпції правомірності правочину, зважаючи на те, що будь-яких доказів на спростовання факту укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів на умовах, що передбачені кредитним договором, доказів належного виконання своїх зобов`язань за кредитним договором матеріали справи не містять, суд приходить до переконання про те, що позивач має право вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором кредитної лінії №695835761 від 03.04.2023. Разом з тим, суд не може погодитись із заявленим позивачем розміром заборгованості, яка підлягає стягненню, виходячи з наступного. Звертаючись із позовом, ТОВ «ФК «ЕЙС» просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №695835761 від 03.04.2023 у розмірі 54\~201,69 грн., з яких: 10\~699,23 грн. заборгованість по кредиту, 43\~502,46 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Згідно з правовою позицією, викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Як вбачається з умов укладеного кредитного договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 10\~700,00 грн. Кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором у сумі 10\~700,00 грн. одразу після укладення договору, орієнтовна дата повернення якого 03.05.2023 (п. п. 2.1, 2.3 договору). Відповідно до п. 7.1 договору на момент укладення цього договору, сторони погодили, що орієнтовна дата погашення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є датою закінчення дисконтного періоду кредитування 03.05.2023, а саме протягом 30 днів від дати отримання першого траншу позичальником. Як вбачається зі змісту п. п. 8.3 договору зобов`язання позичальника по сплаті процентів за весь строк дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 244,55 відсотків річних, що на день укладення договору становить 0,67 відсотків в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним. Водночас, пунктом 3.1 договору визначено, що що встановлений у п. 3.1. договору строк дисконтного періоду (30 днів) та відповідно строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження дисконтного періоду. Як вбачається із довідки щодо дій позичальника в ІТС ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», [PERSON] 06.05.2023 внесено грошові кошти на сплату нарахованих процентів у розмірі 2\~766,00 грн., тобто вчинено дії, спрямовані на продовження строку користування кредитом, у зв`язку із чим такий строк продовжено на 30 днів, тобто до 02.06.2023. Разом з тим, з огляду на вищенаведені положення укладеного кредитного договору, дії, спрямовані на продовження строку користування кредитом, повинні бути вчинені позичальником протягом 30 днів з дня отримання ним першого траншу, тобто в даному випадку в період з 03.04.2023 до 03.05.2023, тоді як з матеріалів справи вбачається, що відповідачем внесено кошти 06.05.2023, тобто поза межами встановленого договором строку для продовження дисконтного періоду. За наведених обставин відсутні підстави вважати, що [PERSON] вчинив дії, спрямовані на пролонгацію строку дисконтного періоду, у зв`язку із чим суд вважає, що строк кредитування, визначений договором, закінчився 03.05.2023, після настання якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» втратило право нараховувати позичальнику проценти за користування грошовими коштами (кредитом). Таким чином, встановлені у справі фактичні обставини вказують на те, що у відповідача виникло зобов`язання зі сплати процентів за кредитним договором за період з 03.04.2023 до 03.05.2023 включно у розмірі, що розрахований за процентною ставкою за кожен день користування кредитом протягом строку кредитування згідно з п. 8.3 договору, у розмірі 2\~150,70 грн., відтак нарахування первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» процентів за користування кредитними коштами за період з 04.05.2023 до 03.07.2023 та в подальшому новим кредитором ТОВ «Таліон Плюс» за період з 04.07.2023 до 29.09.2023 є безпідставним. Разом з тим, як зазначалось судом вище, [PERSON] на погашення заборгованості 06.05.2023 внесено грошові кошти у розмірі 2\~771,00 грн., з яких, з урахуванням положень розділу 7 кредитного договору, кошти у розмірі 2\~150,70 грн. слід зарахувати в погашення заборгованості за нарахованими процентами, а кошти у розмірі 620,30 грн. в погашення заборгованості за основною сумою боргу. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованості у розмірі 10\~079,70 грн., у зв`язку із чим позов слід задовольнити частково. При вирішенні питання судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Так, згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Беручи до уваги вищевикладене, а також подані стороною позивача докази на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу, з урахуванням складності справи, малозначності спору, враховуючи те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, зважаючи на час, витрачений адвокатом на надання правничої допомоги, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, співмірність розміру витрат, суд приходить висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правову допомогу до 5 000 грн., оскільки такий розмір витрат на оплату послуг адвоката відповідатиме критеріям, закріпленим ЦПК України. Таким чином, враховуючи вищевикладене та висновок суду про часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 925,00 грн., а також судовий збір у розмірі 450,48 грн., що відповідатиме пропорційності розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial