Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

В березні 2025 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Кудіна А.В. через систему «Електронний суд» звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування заявлених позовних вимог стверджувала, що 27 лютого 2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено договір позики № 2471892. Відповідно до умов укладеного договору кредитодавець надав позичальнику грошові кошти у сумі 15000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути тіло позики та сплатити проценти, на умовах та у порядку, визначені договором. Договором визначено термін повернення відповідачем позики та нарахованих процентів, однак у вказаний термін відповідач кредитні кошти не повернув, проценти не сплатив, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. 14.06.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, до якого в подальшому були внесені зміни додатковими угодами, зокрема, додатковою угодою № 34 від 14.06.2024 року. Відповідно до реєстру боржників №29, позивач, як новий кредитор, набув право вимоги за кредитним договором №2471892 від 27.02.2024. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором в сумі 51 382,50 грн., з яких: 12 975 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 38 407,50 грн. - заборгованість за відсотками; 0,00 грн. - заборгованість по процентам за понадстрокове користування позикою; 0,00 грн. - заборгованість за пенею. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як правонаступника. З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 2471892 від 27.02.2024 року у сумі 51 382,50 грн., а також судові витрати в сумі 3 028,00 грн. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 15.05.2025 адвокат Поліщук О.Г., яка діє в інтересах відповідача [PERSON] через систему «Електронний суд» направила відзив на позовну заяву, в якому просила витребувати у АТ «ТАСКОМБАНК» докази, а також, відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №2471892 від 27.02.2024 у розмірі 51 382,50 грн. Судові витрати покласти на позивача. Представник відповідача вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступник підстав. Згідно підпунктів 5.1., 5.2. пункту 5 Договору позики, Позичальник підписанням цього підтверджує, що 5.1.) Позичальник ознайомився на сайті https://clickcredit.ua/informaciya з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуги, в тому числі інформацією, що передбачена ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування та ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та нормативно-правовими актами Національного банку України. 5.2.) Позичальник ознайомився на сайті https://clickcredit.ua/informaciya з Офіційними правилами програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» («ClickCredity), в якій визначені умови застосування зниженої денної процентної ставки. Відповідно до пункту 24 Договору позики визначено, що Позичальник ідентифікований та верифікований за допомогою системи BankID НБУ. Не були надані в складі додатків до позовної заяви і Правила надання коштів у позику (в редакції на день укладення Договору позики), які згідно Договору позики є його невід`ємною частиною, при цьому на час підготовки Відзиву на позовну заяву, на офіційному сайті Первісного кредитора наявні такі Правила лише в редакції від 09.01.2025. Також, сторона відповідача зазначає, що адреса електронної пошти [INFO] , фінансовий номер телефону [NUMBER] та номер електронного платіжного засобу [NUMBER] відповідачу [PERSON] ніколи не належали і не належать. Адресу електронної пошти [INFO] вона не створювала, не реєструвала і ніколи нею не користувалась Номер телефону [NUMBER] компанії Київстар [PERSON] ніколи не належав і не належить, вона тривалий час користується мобільним номером телефону [NUMBER] . Номер електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яка за ознаками перших шести цифр належить АТ «ТАСКОМБАНК» і на який за твердженням Позивача, [PERSON] були перераховані кредитні кошти згідно Договору позики також не належить [PERSON] і будь-яких рахунків та платіжних карток вона в АТ «ТАСКОМБАНК» ніколи не відкривала. Таким чином, з урахуванням викладених вимог Правил та заперечення Відповідача щодо належності їй номеру телефону [NUMBER] , щодо наявності у неї будь яких відкритих рахунків в АТ «ТАСКОМБАНК», залишається незрозумілим, яким чином при укладенні Договору позики, Відповідач пройшла верифікацію та ідентифікацію з використанням системи BankID НБУ (пункт 24 Договору позики) за номером телефону [NUMBER] , який їй не належить і яким вона не користувалась і не прив`язувала до нього банківські картки в жодному банку, та яким чином Первісний кредитор, право вимоги якого отримав Позивач, перераховуючи кошти з використанням платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] в АТ «ТАСКОМБАНК» пересвідчився, що цей платіжний засіб належить саме [PERSON] . Зазначене свідчить про недотримання Первісним кредитором - ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" при укладенні Договору позики Правил надання коштів у кредит, в частині належної ідентифікації та верифікації Позикодавця, а також законодавства, що регулює права споживачів фінансових послуг, що в свою чергу надає можливість отримання кредитних коштів третіми особами шляхом вчинення шахрайських дій. У справі відсутні докази реєстрації саме Відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі Позивача, відсутні докази отримання саме Відповідачем коштів згідно з Договором позики, тому підстави для задоволення позовних вимог Позивача відсутні. 20.05.2025 через систему «Електронний суд» представник позивача Летун Т.В. направила відповідь на відзив, в якому просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на наступні обставини. Відповідно до Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (далі - Правила), Для отримання Позики, Позичальник має бути зареєстрований в інформаційно-телекомунікаційній системі (ІТС) Товариства, для чого він повинен пройти процедуру реєстрації на сайті. Тобто, для укладання договору необхідно здійснити певну послідовність дій направлених на реальне укладення договору та отримання коштів, нездійснення чи не завершення дії унеможливлює укладення договору. Інформація про ідентифікацію, реєстрацію та про відправлення/надходження на номер мобільного телефону одноразового ідентифікатора для підписання кредитного договору та додатків до нього знаходиться безпосередньо у ІТС Первісного кредитора, доступ до якої має первісний кредитор та Позичальник, як власник Особистого кабінету, в той час як ТОВ «ФК «ЄАПБ» не має доступу до такої інформації, адже передача даної інформація не передбачена договорами факторингу. В пункті 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Отже, Позивач доводить факт укладання Відповідачем договору в електронній формі та його підписання з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», тому позовні вимоги Позивача є законними та обґрунтованими. Щодо перерахування коштів, то сторона позивача зазначає, що при заповненні форм Заявки на сайті первісного позикодавця Позичальником власноруч було зазначено реквізити платіжної банківської картки на яку і було перераховано кошти за договором. Тому, представник позивача не заперечує щодо задоволення клопотання представника відповідача про витребування доказів від АТ «ТАСКОМБАНК». 27.05.2025 через систему «Електронний суд» представник відповідача - адвокат Поліщук О.Г. подала до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначаючи, що [PERSON] особисто не виявляла волі на укладення Договору позики, адреса електронної пошти [INFO] , фінансовий номер телефону [NUMBER] та номер електронного платіжного засобу [NUMBER] Відповідачу [PERSON] ніколи не належали і не належать, грошові кошти у розмірі 12 975,00 (дванадцять тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять) гривень 00 коп. для власного споживання вона не отримувала. Також, сторона відповідача просила суд розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 27.05.2025 задоволено клопотання адвоката Поліщук О.Г. та ухвалою суду витребувано з АТ «ТАСКОМБАНК» докази по справі. Ухвалою суду від 27.04.2025 клопотання адвоката Поліщук О.Г., яка діє в інтересах відповідача [PERSON] про розгляд справи з викликом сторін, - залишено без задоволення. Учасникам справи було роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ознайомившись зі змістом позову та дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд вважає встановленими наступні обставини справи. Зокрема, судом встановлено, що 27 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено договір позики № 2471892, з додатком № 1 (а.с.5-8). Вказаний договір та додаток підписані позичальником з використанням електронного підпису. Згідно пунктів 2.1-2.3, 4 договору, сума кредиту - 15 000 гривень, строк кредитування - 30 днів, денна процентна ставка - 0,75 % щоденно протягом строку користування позикою та 2,70 % щоденно за понадстрокове користування позикою. У відповідності до договору факторингу № 14/06/2021 від 14.06.2021 року, з додатковими угодами до нього № 2 від 28.07.2021 року, № 7 від 13.06.2022 року та № 34 від 19.08.2024 року, право вимоги за наведеним вище договором позики №2471892 передане від Товариства з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (а. с. 103-111). Згідно розрахунку заборгованості за договором позики №2471892 від 27.02.2024 року заборгованість за тілом кредиту - 12 975 грн.; заборгованість за відсотками - 38 407,50 грн. (а.с. 17). Щодо укладених договору між фінансовою установою, як кредитором та відповідачем, як позичальником, суд встановив наступне. Суд вважає за необхідне зазначити, що спірні правовідносин сторін урегульовані положеннями ЦК України та Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронну комерцію» (тут і надалі в редакціях, чинних на дату укладення договору). Зокрема, згідно приписів пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно приписів частини 1, 2, 4 статті 201 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно приписів частини 1 статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно приписів частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно приписів частини 2 цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно приписів частини 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування», Договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Зміст процитованих вище правових норм свідчить про те, що правочин, в тому числі й договір, є законодавчо визначеною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків. Формою правочину є усна, або письмова, специфічним видом якої є електронна форма правочину. При цьому, для дотримання письмової, в тому числі й електронної форми правочину, є наявність підпису сторін. Далі, згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-комунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру. Згідно приписів пункту 5 частини 1 статті 3 цього закону, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно приписів пункту 6 частини 1 статті 3 цього закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно приписів пункту 7 частини 1 частини 3 цього закону, електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. Згідно приписів пункту 12 частини 1 статті 3 цього закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно приписів абзацу 9 частини 1 статті 5 цього закону, одним із основних принципів у сфері електронної комерції є однаковість юридичної сили електронних правочинів та правочинів, укладених в іншій формі, передбаченій законодавством. Згідно приписів частини 1 статті 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Згідно приписів частини 1 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно частини 3 цієї статті, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно частини 4 цієї статті, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Згідно частини 6 цієї статті, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно приписів частини 12 цієї статті, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно приписів частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Далі, згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно приписів частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно приписів частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно приписів абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно приписів частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Далі, згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи зміст наведених вище правових норм, суд приходить до висновку, що позивачем у справі надані належні та допустимі докази щодо укладення договору у спосіб, передбачений ЦК України та Законом України «Про електронну комерцію» та погодження істотних умов цього договору. Тому, з урахуванням презумпції правомірності правочинів та відсутності в суду даних про їхню нікчемність, суд приходить до висновку, що кредитний договір був укладений з первісним кредитором та відповідачем, як позичальником та, відповідно, є регулятором правовідносин сторін спору. Далі, для вирішення спору по суті, суд повинен з`ясувати чи надавалися за укладеним договорам відповідачу, як позичальнику, грошові кошти в борг, якщо так, то в якій сумі та чи допустив відповідач порушення умов зобов`язання щодо повернення грошових коштів та сплати відсотків. При цьому, суд враховує, що для підтвердження факту існування боргу, представником позивача було надано примірники укладеного договору та розрахунок заборгованості станом на дату подання позову. Крім того, для підтвердження обставин щодо надання грошових коштів в строкове платне користування за Договором позики, позивачем надано лист ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес», вих. №КД-000031418/ТНПП від 20.05.2025 року, який підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного між Компанією та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступної платіжної операції: 27.02.2024, сума 15 000 грн. отримувач Нагайко Лілія - ЕЗП номер [NUMBER] (а.с.9). За ч. 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Проте, відповідач [PERSON] стверджує що вона особисто не подавала будь-яких заяв на отримання позики, не ознайомлювалась не підписувала Договір позики і таким чином не здійснювала волевиявлення щодо виникнення правовідносин з відповідачем, і як наслідок не отримувала будь-яких рахунків та платіжних карток в АТ «ТАСКОМБАНК». Під час проходження поетапної процедури реєстрації на сайті Товариства Позичальник власноруч вносить персональні дані, реквізити банківської картки та інші дані, проходить процедуру верифікації та ідентифікації, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення договору позики в електронній формі, на погоджених умовах, шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було надіслано на номер мобільного телефону. Тобто, для укладання договору необхідно здійснити певну послідовність дій направлених на реальне укладення договору та отримання коштів, нездійснення чи не завершення дії унеможливлює укладення договору. Позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику за допомогою веб-сайту та мобільного додатку «СlickCredit» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://clickcredit.ua/informaciya (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору, йому зрозумілі. Сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано кошти, строки та умови користування ними, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення договору в електронній формі, на погоджених умовах, шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було надіслано на номер мобільного телефону. Відповідно до ст.104 Загальні засади надання електронних комунікаційних послуг кінцевим користувачам Закону України «Про електронні комунікації», а саме ч.5, Кінцевий користувач має право отримувати послугу знеособлено відповідно до правил надання та отримання електронних комунікаційних послуг та умов надання послуг, встановлених постачальником електронних комунікаційних послуг. Відповідно до листа ПрАТ «КИЇВСТАР» за вих. № 11318895/03/03/02 від 06.01.2025 року, абонентський номер +380967735870 впродовж 2024 року та наразі обслуговується відповідно до публічного договору, на умовах передплаченого зв`язку Компанії, електронні комунікаційні послуги за яким надавались знеособлено (анонімно) та за гр. [PERSON] або іншим абонентом не був зареєстрований. Законодавством України не передбачено, що користувач зобов`язаний ідентифікуватися у постачальника електронних комунікаційних послуг у порядку, встановленому правилами надання та отримання електронних комунікаційних послуг. В Україні відсутні обов`язкові вимоги щодо прив`язки номера телефону до паспортних даних особи яка його придбала, отже одна особа може володіти декількома сім-картами (номерами телефону) користуватися послугами зв`язку, та припинити дію номера в будь - який час. Також, за ухвалою суду про витребування доказів від 27 травня 2025 року з АТ «ТАСКОМБАНК» 12.06.2025 надійшла наступна відповідь, що [PERSON] (рнокпп [NUMBER] ) є клієнтом АТ «ТАСКОМБАНК» із 04.03.2021. [PERSON] видано миттєву банківську платіжну картку № [NUMBER] , яка є не персоніфікованою міжнародною платіжною карткою та була діючою станом на 27.02.2024. Фінансовий номер телефону [PERSON] (рнокпп [NUMBER] ) за вищевказаною банківською карткою: [NUMBER] . Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Даний Договір позики укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним такого договору. Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22) від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження № 61-6066св23) та інших. Твердження відповідача, що телефонний номер, із використанням якого здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором кредитного договору, не був прив`язаний до її паспортних даних, не доводить факт того, що цей телефонний номер їй не належить, чи не належав станом на лютий 2024 року, не знайшли свого підтвердження. Далі, згідно приписів частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно приписів частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). З урахуванням викладеного, оскільки позивачем доведено існування обставин щодо отримання відповідачем грошових коштів в борг за вказаним Договором позики № 2471892 від 27 лютого 2024 року, заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та, як наслідок, підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості у розмірі, зазначеному позивачем. Відповідно до ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 3 028,00 грн. Враховуючи наведене вище,

Outcome: approved