Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

18.12.2024 року позивач [PERSON] звернувся з даним позовом до Святошинського районного суду міста Києва. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києвавід 25.12.2024 року вказану справу передано до за підсудністю до Деснянського районного суду міста Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 23.01.2025 року для розгляду вказаної справи визначено суддю Деснянського районного суду міста Києва Буша Н.Д. Ухвалою суду від 27.01.2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27.05.2025 року закрито підготовче засідання, призначено розгляд справи по суті. Позивач обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що 08.06.2023 року в силу досягнутої домовленості між сторонами позивачем передано відповідачу грошові кошти у розмірі 5 500 дол. США в борг під відсоток у розмірі 35% річних щомісячно, про що відповідачем було написано розписку. Окрім того, було укладено договір позики і розписки від 30.08.2023 року, згідно з якими позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 1 500 дол. США до 08.12.2024 року під відсоток за кожен рік користування грошима в розмірі 65% від позиченої суми грошових коштів, а саме 81 дол. 25 центів США кожен місяць, 08 числа. Відповідно до розписки від 30.08.2023 року,сторони домовились, що у випадку прострочення виконання зобов`язання, а саме невчасної виплати відсотків (щомісяця до 08 числа) або невчасного повернення тіла позики у розмірі 1500дол. США, не пізніше 08.12.2024 року, позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі 100 000 грн. шляхом безготівкового перерахування на банківську картку позикодавця № [NUMBER] . Також, було укладено договір позики і розписки від 05.10.2023 року.Позикодавець передав, а позичальник прийняв у позику грошові кошти у сумі 1 800 дол. США, які позичальник зобов`язався повернути не пізніше 05.04.2024 року, а також сплачувати відсотки за кожен рік користування грошима у розмірі 95% від простроченої суми грошових коштів, а саме 142 дол. 05 центів США кожен місяць, 08 числа. Повернення позиченої суми грошових коштів повинне було проходити в готівковій формі у м. Києві, а відсотки по ній шляхом безготівкового перерахування на банківську карту позикодавця:№ [NUMBER] у доларах США або у гривнях по середньому курсу продажу долара США на момент повернення грошових коштів кожного місяця. Згідно розписки від 05.10.2023 року сторонами було вирішено, що у випадку прострочення виконання зобов`язання, а саме невчасної виплати відсотків або невчасного повернення тіла позики, позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі 100 000 грн. шляхом безготівкового перерахування на банківську карту позикодавця № [NUMBER] . Разом з тим, з часу надання розписок, відповідачем не були здійснені відповідні сплати. У відповідача наявна заборгованість на загальну суму 13 782 дол. 5 центів США та 300 000 грн., з яких: 5 500 доларів США - тіло позики від 08.06.2023року; 2 887 доларів 5 центів США - сума відсотків позики від 08.06.2023року станом на 08.12.2024 року; 100 000 грн. - штраф за прострочення платежу за розпискою від 08.06.2023 року; 1 500 доларів США - тіло позики від 30.08.2023 року; 1 240 доларів США - сума відсотків позики від 30.08.2023 року станом на 08.12.2024 року; 100 000 грн. - штраф за прострочення платежу за розпискою від 30.08.2023 року; 1 800 доларів США - тіло позики від 05.10.2023 року; 855 доларів США - сума відсотків позики від 05.10.2023 року станом на 08.12.2024 р.; 100 000 грн. - штраф за прострочення платежу за розпискою від 05.10.2023 року. За порушення строків виконання грошового зобов`язання, кредитор має право застосувати фінансові санкції, зокрема нарахувати пеню у розмірі, встановлену у договорі. По договору позики від 08.06.2023 року пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання становить 1 334,59 грн., по договору позики від 30.08.2023 року пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання становить 809,67 грн.; по договору позики від 05.10.2023 року пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання становить 71 952,85 грн. З урахуванням того, що відповідач не виконав взятого на себе зобов`язання щодо повернення у визначені строки коштів в розмірі 13 782,5 доларів США та 374 097,11 грн., позивач вважає, що вимога щодо стягнення з відповідача зазначених сум коштів є обгрунтованою, та такою, щщо повнинна ьбуити задоволена судом. Крім того, позивач просить суд стягнутиз відповідача на свою клористь моральну шкоду яку він оцінює в 5 000 грн. та судові витрати по сплат і судового збору в розмірір 9 526, 13 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, на адресу суду направив клопотання про проведення судового засідання за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подавав, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що за умовами розписки, складеною між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) від 08.06.2023 року: позикодавець передав, а позичальник прийняв у позику грошові кошти у сумі 5 500 дол. США терміном на 18 місяців, які позичальник зобов`язався повернути не пізніше 08.12.2024 року, а також сплачувати відсотки за кожен рік користування грошима у розмірі 35% від позиченої суми грошових коштів кожен місяць, а саме 160 дол. 42 цента США кожен місяць, 08 числа. Сторони домовились, що у випадку прострочення виконання зобов`язання, а саме невчасної виплати відсотків або невчасного повернення тіла позики у розмірі 5 500 дол. США, позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі 100 000 грн. шляхом безготівкового перерахування на банківську карту позикодавця: № [NUMBER] . Окрім того, було між позивачем та відповідачем було укладено договір позики від 30.08.2023 року та розписка від 30.08.2023 року, згідно з якими позикодавець передав, а позичальник прийняв у позику грошові кошти у сумі 1 500 дол.США, які позичальник зобов`язався повернути не пізніше 08.12.2024 року, а також сплачувати відсоток за кожен рік користування грошима у розмірі 65% від позиченої суми грошових коштів, а саме 81 дол. 25 центів США кожен місяць, 08 числа. Повернення позиченої суми грошових коштів повинне було проходити в готівковій формі у місті Києві, а відсотки по ній шляхом безготівкового перерахування на банківську картку позикодавця: № [NUMBER] у доларах США або у гривнях по середньому курсу продажу долара США на момент звернення грошових коштів кожного місяця. Сторони домовились, що окрема розписка позичальником про передання йому визначеної суми грошових коштів за даним договором - є фактом передачі коштів. Відповідно до Розписки від 30.08.2023 рокусторони домовились, що у випадку прострочення виконання зобов`язання, а саме невчасної виплати відсотків (щомісяця до 08 числа) або невчасного повернення тіла позики у розмірі 1 500дол. США не пізніше 08.12.2024 року позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі 100 000 грн. - шляхом безготівкового перерахування на банківську картку Позикодавця: № [NUMBER] . Також, між сторонами було укладено договір позики від 05.10.2023 року і розписка від 05.10.2023 року.За умовами договору сторни домовильсь - позикодавець передав, а позичальник прийняв у позику грошові кошти у сумі 1 800 дол. США, які позичальник зобов`язався повернути не пізніше 05.04.2024 року, а також сплачувати відсотки за кожен рік користування грошима у розмірі 95% від простроченої суми грошових коштів, а саме 142 дол. 05 центів США кожен місяць, 08 числа. Повернення позиченої суми грошових коштів повинне було проходити в готівковій формі у м. Києві, а відсотки по ній шляхом безготівкового перерахування на банківську карту позикодавця № [NUMBER] у доларах США або у гривнях по середньому курсу продажу долара США на момент повернення грошових коштів кожного місяця. Згідно розписки від 05.10.2023 року, сторонами було вирішено, що у випадку прострочення виконання зобов`язання, а саме невчасної виплати відсотків або невчасного повернення тіла позики, позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі 100 000 грн. шляхом безготівкового перерахування на банківську карту позикодавця № [NUMBER] . Відповідачем жодного разу не здійснювались платежі на користь позивача, які передбачені договорами та розписками. Відтак грошові зобов`язання відповідача перед позивачем слідують з договорів позики та розписок, які підписані відповідачем та не заперечується останнім. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Нормами ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству (такий висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 16 січня 2019 року №373/2054/16-ц). Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість в розмірі 13 782 дол. 5 центів США. Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути наданий акт приймання - передачі позичальника, який є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Відповідачем не заперечується той факт, що він взяв в боргу у позивача грошові кошти та не повернув їх, оскільки відзив на позов відповідач не подавав, відповідачем до суду були надіслані лише заяви про відкладення розгляду справи. З огляду на положення цивільного законодавства даний правочин є укладеним, нікчемним законом не визнаний. Що стосується нарахованої суми відсотків за розписками від 08.06.2023 року в розмірі 1 334,59 грн., від 30.08.2023 року в розмірі 809,67 грн. та від 05.10.2023 року в розмірі 71 952,85 грн., року слід зазначити наступне. Між сторонами була домовленість, яка зазначена в договорах та в розписках, що відповідач повинен був повернути позивачу грошові кошти за договором позики та розпискою від 08.06.2023 року в розмірі 5 500 дол. США та сплатити відсотки у розмірі 35% від позиченої суми грошових коштів кожен місяць, 08 числа. За договором позики та розписки від 30.08.2023 року в розмірі 1 500 дол. США та сплатити відсотки в розмірі 65% від позиченої суми грошових коштів кожен місяць, 08 числа, а також за договором та розпискою від 05.10.2023 року в розмірі 1 800 дол. США та відсотки в розмірі 95% від позиченої суми грошових коштів кожен місяць, 08 числа. Крім того, вказаними договорами та розписками було передбачено, що у випадку прострочення виконання зобов`язання, а саме невчасної виплати відсотків або невчасного повернення тіла позики, позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі 100 000 грн. шляхом безготівкового перерахування на вказану банківську карту позикодавця по кожному договору. Таким чином, вимога позивача щодо стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 374 097,11 грн. підлягає задоволенню. Що стосується вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди, судом встановлено. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як роз`яснено у п. п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Суд вважає, що позивач, у порушення ст. ст. 12, 81 ЦПК України не надав суду доказів наявності умов для відшкодування моральної шкоди: неправомірність дій відповідача, наявність шкоди і причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Отже, суду не надані належні та допустимі докази заподіяння йому моральної шкоди, оскільки не встановлено доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності, тому у задоволені вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити. Відтак, пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам в сумі 9 526,13 грн., що складаються з судового збору.

Outcome: partial