Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

До Соборного районного суду міста 11 червня 2024 року надійшла позовна заява Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов обґрунтований тим, що 16.04.2019 року [PERSON] приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в A-Банку (надалі - Умови та Правила) з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг а A-Банку (копія додається до позову) відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-Заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у Анкеті-Заяві. Витяг із Умов та правил надання банківських послуг додаються до позовної заяви. АТ «А-БАНК» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору. У зв`язку з невиконання своїх боргових зобов`язань за кредитним договором Відповідач станом на 17.05.2024 року має заборгованість 88 332,58 грн., яка складається з наступного: 48 345,37 грн. - заборгованість за кредитом; 39 987,21 грн. - заборгованість по відсоткам, а відтак позивач змушений звертатись до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та понесені судові витрати по справі. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 14 червня 2024 року провадження у справі відкрито та вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача АТ «АКЦЕНТ-БАНК» надав до суду клопотання, у якому просив задовольнити позов у повному обсязі, просив розглядати справу без його участі. Відповідачем подано відзив в якому вона зазначає, що у Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 16.04.2019 року містить лише анкетні дані позичальника, та не містить даних про умови кредитування щодо строків повернення кредиту, розміру процентної ставки та строків сплати процентів за користування кредитом. Паспорт споживчого кредиту який надав позивач, на момент заключення договору для ознайомлення не надавався ні в письмовій, ні в електронній формі. Його не підписувала. Також зазначила, що згідно Виписки по картці, яку надав позивач, відповідачем було внесено на картку грошові кошти на загальну суму 94 012,60 грн., банк з даної картки списав на свою користь 32 789,25 грн. Вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом (тілом договору), що становить різницю між встановленого розрахунком заборгованості за договором від 16.04.2019 року за тілом кредиту у розмірі 48 345,37 грн. та суми, яку банк списав на свою користь 32 789,25 грн., а саме 15 556,12 грн. У зв`язку з цим, просить суд відмовити позивачу в задоволенні стягнення заборгованості по відсоткам у розмірі 39 987,21 грн., задовольнивши позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості стягнення заборгованості за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 15 556,12 грн. (а.с. 53-58). Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якому сторона позивача зазначає, що відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті. Як вбачається з розрахунку заборгованості, боржник користувався кредитом, значить ознайомився з умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти. Своїм підписом під ретельно прочитаним кредитним договором позичальник підтвердив факт виконання банком усіх переддоговірних формальностей, щодо яких є застереження у чинному на той час законодавстві. Таким чином, відповідач сам погодився як з Умовами та Правилами надання банківських послуг так і з необхідністю самостійного ознайомлення на сайті банку з їх оновленими версіями. Наявна у позивача заборгованість нарахована у відповідності до умов кредитування, які складаються із Анкети-Заяви, Тарифів та Умов і Правил. Окрім цього, щодо нарахованих відсотків, то в матеріалах справи додано не тільки тарифи із сайту Банку, а паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка, та багато іншого. В зв`язку з чим, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 62-66). Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 16.04.2019 року [PERSON] підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент -Банк» з метою укладання кредитного договору № б/н. Відповідно до вказаної анкети-заяви відповідач [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана ним заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами обслуговування та кредитування, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомлений та згодний. Підписавши анкету-заяву відповідач зобов`язався виконувати умови та правила надання банківських послуг. Також, відповідачем [PERSON] 16.04.2019 року за допомогою електронного підпису, шляхом підтвердження ОТП з номера телефону, було підписано паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» (а.с. 9). Позивач наголошує, що в порушення умов вказаного Договору, відповідач допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого в нього виникла заборгованість, яка станом на 17.05.2024 року складає 88 332,58 грн., з яких: 48 345,37 грн. - заборгованість за кредитом; 39 987,21 грн. - заборгованість по відсоткам. Оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, то між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Щодо позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом у розмірі\~48 345,37 грн. суд зазначає наступне. Положеннями ч. 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За змістом статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір. Згідно із статтею 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання сплати процентів та інших зборів з такої суми. Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання його сторонами. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» підписана [PERSON] власноручно, отже, є належним та допустимим доказом підтвердження укладання між сторонами кредитного договору. Із довідки за лімітами, яка була надана представником позивача, вбачається, що відповідачу 16.04.2019 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 14 200,00 грн., який в подальшому неодноразово збільшувався банком, останній раз 27.01.2024 року до 48 400,00 грн.(а.с.22). Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) надає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з виписки по рахунку [PERSON] (а.с. 10-20) та розрахунку заборгованості (а.с. 5-7), відповідач користувалася кредитними коштами, наданими банком, частково сплачувала заборгованість за кредитом. Відповідно до розрахунку наданого відповідачем банк з даної картки списав на свою користь кошти на суму 32 789,25 грн. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення заборгованості за кредитом підлягають частковому задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 15 556,12 грн. (тіло кредиту 48 345,37 грн. - сума, яку банк списав на свою користь 32 789,25 грн. = 15 556,12 грн.). Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам, нарахованими банком у розмірі 39987,21 грн., суд зазначає наступне. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом, стягнути заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Суд зазначає, що в самій анкеті-заяві відсутня інформації про погодження сторонами умов щодо визначення базової процентної ставки за кредитом (а.с. 8). Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем 16.04.2019 року за допомогою електронного підпису, шляхом підтвердження ОТП з номера телефону, було підписано паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» (а.с. 9). Наданий позивачем паспорт споживчого кредиту містить зауваження про те, що інформація зазначена в паспорті зберігає чинність та є актуальною до 01.01.2019 року. Разом з тим, зі змісту цього паспорту вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. У розділі 4 вказаного паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. При цьому зазначений паспорт споживчого кредиту передбачає умови кредитування для кредитних карток «Універсальна» та «Універсальна Gold», проте, з його змісту не вбачається, умови якої саме кредитної картки були погоджені з відповідачем. Таким чином, даний документ неможливо визнати належним доказом досягнення між сторонами кредитного договору конкретних умов стосовно розміру відсоткової ставки за користування кредитом, оскільки наявна у ньому інформація є попередньою та містить типи кредитного продукту без зазначення, який саме з них обирає позичальник, що позбавляє суд можливості перевірити правильність нарахування банком відсотків за користування кредитом та за його прострочення. Посилання представника позивача на підписання [PERSON] паспорту споживчого кредиту як на підставу належного узгодження обставин кредитного договору та розміру відсоткової ставки суд до уваги не приймає, оскільки у наданому до позовної заяви паспорті споживчого кредиту від 01.01.2019 містяться тарифи щодо двох карт «Універсальна» та «Універсальна Gold» що містять різні відсоткові ставки. Проте, Банком не доведено, яку саме картку отримано [PERSON] із даного переліку. З довідки за картами, яка була надана представником позивача, вбачається, що відповідачу [PERSON] відкрито рахунок № [NUMBER] та видано картку № [NUMBER] , строком дії до квітня місяця 2027 року, проте яку саме кредитну карту отримав відповідач не зазначено (а.с. 21). При цьому, підписана [PERSON] анкета-заява не містить умов про те, що паспорт споживчого є складовою договору банківського обслуговування. Крім того, у Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 року № 393/126/20 наведено правовий висновок, згідно якого ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у паспорті умов були прийняті позичальником, дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування. Представник позивача, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості по відсоткам, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», як невід`ємні частини Договору (а.с. 24-32). Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», який надано позивачем на підтвердження позовних вимог, встановлено тарифи користування кредитною карткою « Універсальна, «Унівеpсальна GOLD», «Зелена» відповідно до яких визначено базову процентну ставку на залишок заборгованості у розмірі 3,9 % - «Унівеpсальна», 3,7 % - «Унівеpсальна GOLD», 3,7 % - «Зелена» в місяць після закінчення пільгового періоду. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у Постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Також, суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов, який містить тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Унівеpсальна GOLD», «Зелена» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначив банк. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Таким чином, представником позивача не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження нарахування заявлених відсотків за користування кредитними коштами. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам у розмірі 39 987,21 грн. не підлягають задоволенню через їх необґрунтованість та недоведеність. Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача лише заборгованості за кредитом у розмірі 15 556,12 грн. В задоволенні позовних вимог в іншій частині слід відмовити через їх необґрунтованість та недоведеність. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі (15 556,12 грн. х 3 028 грн. : 88 332,58 грн.) = 533,26 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial