Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

В червні\~2025\~року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою, в якому зазначив, що відповідач отримала від нього грошові кошти в сумі 2900,00 грн. для власних потреб на умовах розписки. Відповідачем з\~моменту отримання\~позики до\~дати подачі\~позову до\~суду не\~було здійснено\~жодного платежу\~ні за\~сумою позики,\~ні по\~сплаті відсотків\~за користування\~коштами.\~У зв`язку\~із чим,\~станом на\~момент подачі\~позову виникла\~заборгованість у\~розмірі 4728,00\~грн.,\~з них:\~2900,00\~грн.\~-\~прострочена заборгованість\~за основною\~сумою боргу;\~261,00\~грн.\~-\~плата за\~користування кредитом;\~1288,00\~грн.\~ інфляційні\~нарахування;\~279\~грн.\~ 3%\~річних.Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати по справі в розмірі 1211,20 грн. Ухвалою судді від 16.06.2025 року прийнято дану справу до розгляду та відкрито провадження, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. Встановлено сторонам строки на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечення. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, вказав, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] до суду не прибула, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. Відзиву до суду не подала. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відтак, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності сторін по справі їх представників. У відповідності до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280-284 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що згідно розписки від 17.03.2022 року, [PERSON] 17.03.2022 року отримала від позивача [PERSON] в борг грошові кошти у сумі 2900,00 грн. для власних потреб, за користування якими зобов`язалася сплачувати позивачу 3% за кожен місяць користування позикою та повернути гроші в повному обсязі з відсотками своєчасно до 17.05.2022 року. У разі недотримання цього, зобов`язалась виплатити пеню в розмірі 5% від суми боргу за кожен місяць прострочення оплати, до повного розрахунку. Також зазначено, що оригінал даної розписки власноручно підписаний відповідачем [PERSON] без будь якого примусу та погроз. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або за рахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Такий чином письмовий договір позики є документом, підтверджує як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Також письмова форма договору позики у вигляді розписки про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, та є доказом не лише факту укладення договору, а й передання грошової суми позичальнику. Зазначений правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. Отже, між сторонами 17.03.2022 року укладено договір позики у формі розписки, за умовами якого [PERSON] взяла у [PERSON] в позику в сумі 2900,00 грн., які зобов`язалася повернути до 17.05.2022 року. Однак, взяті на себе зобов`язання [PERSON] не виконала, чим порушила умови розписки. В той же час, щодо стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за порушення грошового зобов`язання судом враховано наступне. Відповідно п. 15 Перехідних положень Цивільного кодексу України зазначено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. З 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року на усій території України було встановлено карантин відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами). Відповідно п. 18 Перехідних положень Цивільного кодексу України зазначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Згідно ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. За змістом п.п. 15, 18 Перехідних положень Цивільного кодексу України зазначено, позичальник у період дії в Україні карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19 звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за прострочення грошового зобов`язання і звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, у період дії в Україні воєнного стану, а оскільки карантин діяв в період з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року, воєнний стан був введений 24 лютого 2022 року і діє до цього часу, то відповідно до ст. 5 ЦК України при вирішенні даного спору не підлягають застосуванню норми ст. 625 ЦК України і інфляційні нарахування та три відсотки річних, нарахованих позивачем за період з 17.03.2022 року по 29.05.2025 року в сумі 1567,00 грн. (1288,00 грн.+279,00 грн.) не підлягає стягненню. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням наведених норм права з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню основна сума боргу за договором позики в розмірі 2900,00 грн. та 261,00 грн. плата за користування кредитом, в загальному розмірі 3161,00 грн. Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на 66,86% (3161:4728х100), з урахуванням приписів п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 809,81 грн. (1211,20х66,86%). На підставі викладеного,

Outcome: partial