Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

І. Описова частина Короткий виклад позиції позивача та відповідача У позовній заяві ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» зазначає, що 17.02.2022 між ТОВ\~«МІЛОАН» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник, відповідач) укладено кредитний договір №\~6323816, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 20\~000,00 грн. Договір укладено в електронній формі шляхом акцепту публічної оферти, підтвердженого використанням одноразового ідентифікатора. Згідно з умовами договору, позичальник зобов`язався повернути основну суму кредиту та сплатити встановлені проценти за користування кредитними коштами, а також інші обумовлені договором платежі. Однак, відповідач не виконав свої зобов`язання належним чином, що призвело до виникнення простроченої заборгованості. Між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» 25.07.2024 укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого останній набув права вимоги до відповідача за договором №\~6323816. Станом на день подання позову загальна сума заборгованості відповідача становить 26\~300\~грн, із яких: основна сума боргу - 20\~000,00 грн; нараховані проценти - 4\~300,00 грн; комісія - 2\~000,00 грн. Також позивач просить стягнути: витрати на сплату судового збору - 2 422,40 грн; витрати на правничу допомогу - 9\~000,00 грн. Відповідач [PERSON] своїм правом про надання відзиву на позовну заяву не скористалася. Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні рішення Позовна заява ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» надійшла 24.03.2025 до Соснівського районного суду м. Черкаси. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.03.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем 26.05.2025 подано клопотання про витребування доказів. Представником позивача 05.06.2025 подано заперечення на вказане клопотання. Ухвалою суду від 08.07.2025 в задоволенні клопотання відповідача відмовлено. Також відповідачем 26.05.2025 подано клопотання про визнання суми вимоги недопустимою. Відповідач в судові засідання не з`явилася, подавши 26.05.2025 та 08.07.2025 заяви про проведення засідання без її участі. Представник позивача Сердійчук Я.Я. в судове засідання не з`явився, зазначивши в позовній заяві про те, що просить проводити судові засідання без участі представника позивача, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. ІІ. Мотивувальна частина рішення Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, оцінка суду Судом встановлено, що 17.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №\~6323816 (індивідуальна частина) (далі - Договір № 6323816). Пунктом 1.1 Договору № 6323816 передбачено, що кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі\~кредит), а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі\~плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. У пунктах 1.2-1.4 Договору № 6323816 сторони обумовили параметри та умови кредиту, параметри, порядок і графік повернення позики та сплати процентів. Зокрема, сума кредиту становила 20\~000,00 грн; кредит надається строком на 90 днів з 17.02.2022; термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 18.05.2022. Пунктом 1.5.1 Договору № 6323816 передбачено, що комісія за надання кредиту становить 2\~000,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 % від суми кредиту одноразово. Згідно з п. 1.5.2, 15.3. Договору № 6323816 проценти за користування кредитом становлять пільгового періоду становлять 7\~500,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; процентна ставка за користування кредитом протягом поточного періоду: 60\~000,00\~грн, які нараховуються за процентною ставкою 5.00\~% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Із п.\~2.4.1 Договору № 6323816 судом установлено, що позичальник зобов`язується повернути кредитодавцеві кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого 1.4 договору, а у випадку пролонгації\~не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. Крім того із п.\~6.1, 6.5 Договору № 6323816 встановлено, що цей договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема на сайті Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Із титульної сторінки Договору № 6323816 встановлено, що підписання цього правочину відповідачем відбулося [PERSON] відбулося о 11.02 год 17.02.2022. Відповідно до довідки про ідентифікацію клієнт [PERSON] , з якою ТОВ\~«МІЛОАН» укладено Договір № 6323816, ідентифікована кредитодавцем. Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора), зокрема: одноразовий ідентифікатор: J44863, дата відправки ідентифікатора позичальнику: 17.02.2022. Також суд встановив, що разом із Договором № 6323816 відповідач [PERSON] на виконання умов п. 6.3 правочину погодилася із графіком платежів за договором як додатком №1 до Договору № 6323816, так і з даними паспорта споживчого кредиту № 6323816 як додатком №\~2 до Договору № 6323816, шляхом підписання безпосередньо Договору №\~6323816 електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а саме: J4486. Із квитанції LIQPAY з`ясовано, що о 11.02 год 17.02.2022 ТОВ «МІЛОАН» перераховано на карку 516875*27 грошові кошти в сумі 20\~000,00 грн. Згідно безпосередньо дослідженої судом відомості про щоденні нарахування та погашення, що підготовлена ТОВ «МІЛОАН», суд встановив, що цим товариством як кредитодавцем 17.02.2022 надано відповідачу [PERSON] кредит в сумі 20\~000,00 грн та цього ж дня нараховано комісію за надання кредиту в сумі 2\~000,00 грн; у період часу із 18.02.2022 до 18.05.2022 позичальнику щоденно нараховувались відсотки. Між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» 25.07.2024 укладено договір факторингу № 25-07/2024, відповідно до 2.1. якого Клієнт\~Первісний Кредитор, відступає за плату своє право грошової вимоги до Боржників, строк виконання зобов`язань за якою настав, або яке виникне у майбутньому у сумі 106\~716\~309,37 грн, а Фактор, здійснивши Фінансування в порядку, передбаченому цим Договором, приймає право грошової вимоги до Боржників, що належить Клієнту, і стає Новим Кредитором за договорами про споживчий кредит, раніше укладеними між Клієнтом і Боржниками. Із витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 25-07/2024 від 25.07.2024 судом встановлено, що ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуло право грошової вимоги до [PERSON] в сумі 26\~300,00 грн, з яких: 20\~000,00 грн\~сума заборгованості за основною сумою боргу, 4\~300,00 грн\~сума заборгованості за відсотками, та 2\~000,00 грн\~залишок за комісією. Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 (далі\~Закон № 675),\~пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону №\~675). Статтею 12 Закону №\~675 визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону №\~675 передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону №\~675). Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно з ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Таким чином, суд встановив, що позивач як новий кредитор набув права вимоги до відповідача за Договором № 6323816 на підставі договору факторингу №\~25-07/2024 від 25.07.2024. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.\~До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частинами 1, 2ст. 1056-1ЦК України визначено, що\~процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статті 527, 530 ЦК України визначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, із дослідженого безпосередньо в судовому засіданні Договору №\~6323816 суд встановив, що його сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано такий кредит, строк та умови його надання, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання означеного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем). Зважаючи на те, що [PERSON] не виконала грошове зобов`язання щодо повернення суми кредиту в сумі 20\~000,00 грн як кредитодавцю ТОВ «МІЛОАН», так і його правонаступнику ТОВ\~«ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення із відповідача вказаної суми в рахунок погашення заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) підлягає задоволенню. Щодо розміру заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги в розмірі 4\~300,00 грн, суд зазначає про таке. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно з п. 1.5.2, 15.3. Договору № 6323816 проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду становлять 7\~500,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25\~% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; процентна ставка за користування кредитом протягом поточного періоду: 60\~000,00\~грн, які нараховуються за процентною ставкою 5.00\~% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Суд враховує, що відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не подала, контррозрахунку на підтвердження невірності наведеного позивачем розрахунку не надала. Щодо доводів відповідача про те, що умови Договору № 6323816 є несправедливими відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суд зазначає наступне. Указаною нормою передбачено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Разом із тим, у даному випадку сума заявленої до стягнення заборгованості складає 26\~300,00 грн, із яких 20 000,00 грн основна сума кредиту, 4 300,00 грн проценти за користування кредитом, та 2 000,00 грн комісія за його надання. Таким чином, нараховані проценти складають 21,5\~% від тіла кредиту, а сукупні додаткові платежі (проценти разом із комісією) 31,5\~% від основної суми кредиту, що не перевищує 50\~%, як того вимагає норма законодавства для визнання умов несправедливими. Крім того, умовами Договору № 6323816 передбачено чітку формулу нарахування процентів, яка була доступна відповідачу до моменту укладення правочину, а підписання договору здійснювалося в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Таким чином, відповідач підтвердила свою поінформованість про розмір зобов`язань за договором. Враховуючи зазначене, доводи відповідача про нібито несправедливість умов договору є безпідставними і не підтверджуються змістом договору або матеріалами справи. Умови Договору № 6323816 не порушують принципу балансу інтересів сторін і не є такими, що ставлять споживача в явно невигідне становище порівняно з підприємством-кредитодавцем. У зв`язку з цим, суд не знаходить підстав для визнання умов договору несправедливими в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» і вважає вимоги позивача в частині сплати відсотків за користування кредитом законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Що стосується позовної вимоги про стягнення із відповідача 2\~000,00 грн в рахунок сплати комісії за надання кредиту, то суд зазначає про таке. Пунктом 1.5.1 Договору № 6323816 передбачено, що комісія за надання кредиту становить 2 000 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 % від суми кредиту одноразово. Водночас із рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011 вбачається, що положення п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових та/або супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової та/або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору; 15) право споживача на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості. Отже, ч. 2 ст. 8 та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» не передбачають сплату комісії за надання кредиту, а передбачають сплату комісії пов`язану з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Відповідно до ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Як вбачається зі змісту Договору № 6323816, відповідач погодив комісію за надання кредиту в розмірі 2\~000,00 грн, засвідчивши це своїм електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тоді як у Договорі № 6323816 позивач не зазначив та не надав суду доказів переліку послуг «за надання кредиту», їх погодження зі споживачем під час укладення означеного правочину. Ураховуючи, що кредитодавець не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем під час укладення Договору № 6323816, то положення вказаного правочину щодо обов`язку позичальника сплачувати плату як комісію за надання кредиту є нікчемними відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, у вимозі позивача, в частині стягнення комісії за надання кредиту в сумі 2\~000,00 грн потрібно відмовити. Що стосується прохання позивача, що викладене в прохальної частини позовної заяви, про стягнення із відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 9\~000,00 грн, то суд зазначає про таке. Відповідачем подано клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, у якому вона вказала на завищений характер заявлених витрат, мотивуючи це відсутністю детального опису обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, тривалістю розгляду, фінансовим становищем сторін, а також принципами розумності та необхідності, закріпленими у ст. 137 ЦПК України. В обґрунтування своєї позиції відповідач послалася на практику Європейського суду та правові висновки Великої Палати Верховного Суду (постанова від 27.06.2018 у справі №\~908/1216/16), згідно з якими витрати на правничу допомогу мають бути підтверджені належними доказами, бути фактичними, необхідними та співмірними зі складністю справи. Крім того, відповідач вказала, що в матеріалах справи відсутній деталізований розрахунок витрат адвоката, обсяг фактично виконаних ним процесуальних дій не розкрито, зокрема, немає доказів участі в засіданнях, проведення значного обсягу роботи чи необхідності глибокої правової експертизи. Позовна заява є типовою, обсяг матеріалів справи - незначний, що свідчить про невисоку складність справи. З урахуванням цього, відповідач просила зменшити суму витрат на правничу допомогу до 3000,00 грн. Пунктами 1, 4 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. ч. 1-3\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження фактично понесених витрат на правничу допомогу суду подано копії договору від 02.07.2024 №\~02-07/2024 про надання правничої допомоги, укладений між ТОВ\~«ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС», заявки про надання юридичної допомоги № 13 від 01.02.2025, витягу з акту № 5 про надання юридичної допомоги від 28.02.2025. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). У постанові від 19.02.2024 у справі № 490/7096/21 та від 22.05.2024 у справі №\~205/5969/15-ц Верховний Суд вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При вирішенні питання стягнення витрати на правову допомогу суд бере до уваги зазначений в заяві та додатках до неї обсяг виконаних адвокатом робіт: надання усної консультації з вивченням документів 3\~000,00 грн (2 год), складання позовної заяви 6\~000,00\~грн (2 год). Загалом за твердженням позивача витрати на правову допомогу склали 9\~000,00 грн, що становить 34\~% від суми позову. Водночас, суд ураховує, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо правового аналізу та підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. Дана категорія справ є поширеною. До позовної заяви додані документи, які були в наявності у позивача, будь-яких розрахунків адвокат не здійснював. У зв`язку із цим, суд визначає вартість наданих правових послуг в розмірі 3\~000,00 грн, які відповідають критерію реальності адвокатських витрат (лише підготовка позовної заяви без представництва інтересів у судових засіданнях), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складністю та ціни позову. Що стосується прохання позивача про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних із сплатою судового збору, то суд зазначає про таке. Із досліджених судом матеріалів позовної заяви вбачається, що витрати позивача по сплаті судового збору складають 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією кредитного переказу коштів від 18.03.2025 № 0505800243. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд визнав позовні вимоги позивача про стягнення із відповідача заборгованості обґрунтованими і задовольнив їх на суму 24300,00 грн (20\~000,00\~грн\~заборгованості за тілом кредиту та 4\~300,00 грн\~заборгованість за відсотками), що складає 92,4\~% від ціни позову, тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2\~238,30 грн, тобто 92,4\~% від суми сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: partial