Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

18.04.2025 р. до суду надійшла вказана позовна заява в якій позивач просить: стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № РL/35/2061 від 25 листопада 2019 року станом на 14.04.2025 року у розмірі 100 405,38 грн. що включає в себе: 62 911,07 грн - прострочена заборгованість за основним зобов`язанням; 10,34 грн - прострочена заборгованість за процентами за період з 01 вересня 2020 року по 26 січня 2022 року; 32 621,51 грн. - прострочена заборгованість за комісією за період з 01.09.2020 по 31.12.2021 року (включно); 3 728,07 грн - інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 31 грудня 2019 року по 31 січня 2022 року; 1 134,39 грн - 3 % річних та витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 25 листопада 2019 року між АТ «Банк інвестицій та заощаджень» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № РL/35/2061, за яким банк (позивач) надав відповідачу кредит в розмірі 100 000,00 грн. на споживчі потреби зі сплатою 0,01% річних, та щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 1,99% в місяць від суми кредиту. Дата повернення кредиту - 25.11.2022 року. Загальна вартість кредиту становить 173 645,37 грн. та реальна процентна ставка становить 49,89% річних. Як зазначає позивач, він виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав [PERSON] кредит. Однак відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує належним чином, не сплачує кредит та нараховані проценти, комісії, у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість, яка станом на 14.04.2025 становить 100 405,38 грн. що включає в себе: 62 911,07 грн - прострочена заборгованість за основним зобов`язанням; 10,34 грн - прострочена заборгованість за процентами за період з 01 вересня 2020 року по 26 січня 2022 року; 32 621,51 грн. - прострочена заборгованість за комісією за період з 01.09.2020 по 31.12.2021 року (включно); 3 728,07 грн - інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 31 грудня 2019 року по 31 січня 2022 року; 1 134,39 грн - 3 % річних. Так як відповідач не виконує власні зобовязання належни чином, не повертає грошові кошти, позивач звернувся до суду з цим позовом для захисту порушеного права. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою представника позивача. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, як зазначено в заяві. На підставі положень статей 223 та 280 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін та заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що 25.11.2019 р. між АТ «Банк інвестицій та заощаджень» та [PERSON] (відповідач) було укладено договір про надання споживчого кредиту № PL/35/2061, відповідно до умов якого банк надав Відповідачу кредит в сумі 100 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Так згідно з п.1.9 Договору передбачено сплату щомісячної комісії в розмірі 1,99% в місяць від суми Кредиту, строком з 25.11.2019 року по 25.11.2022 року. Сторони домовились та визначили в Договорі, що термін погашення процентів за користування кредитом та інших платежів - згідно графіку платежів відповідно до Додатку №1 до Договору; реальна процентна ставка становить 48,89% річних, загальна вартість кредиту - 173 645,37 грн. (п.1.10, 1.12, 1.13 Договору). На виконання положень п.1.5 Договору та на підтвердження факту надання [PERSON] кредиту в розмірі 100 000,00 грн. до позовної заяви надано виписку по особовому рахунку. Як зазначає позивач, відповідач свої зобов`язання за договором не виконував, як наслідок, станом на 14.04.2025 року заборгованість становить 100 405,38 грн. що включає в себе: 62 911,07 грн - прострочена заборгованість за основним зобов`язанням; 10,34 грн - прострочена заборгованість за процентами за період з 01 вересня 2020 року по 26 січня 2022 року; 32 621,51 грн. - прострочена заборгованість за комісією за період з 01.09.2020 по 31.12.2021 року (включно); 3 728,07 грн - інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 31 грудня 2019 року по 31 січня 2022 року; 1 134,39 грн - 3 % річних. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до положень ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України зазначається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК ). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З представлених позивачем письмових доказів, зокрема розрахунку заборгованості по кредитному договору, станом на 14.04.2025 заборгованість відповідача становить 100 405,38 грн. що включає в себе: 62 911,07 грн - прострочена заборгованість за основним зобов`язанням; 10,34 грн - прострочена заборгованість за процентами за період з 01 вересня 2020 року по 26 січня 2022 року; 32 621,51 грн. - прострочена заборгованість за комісією за період з 01.09.2020 по 31.12.2021 року (включно); 3 728,07 грн - інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 31 грудня 2019 року по 31 січня 2022 року; 1 134,39 грн - 3 % річних. Відповідач не надав даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, доказів того, що він виконав належним чином зобов`язання та сплатив грошові кошти у рахунок погашення заборгованості, суду не надано, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, які є обґрунтованими та доведеними. Отже, враховуючи задоволення позову, судові витрати у межах сплаченого судового збору у відповідності до положень статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача у розмірі 3028,00 грн на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved