Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

Позивач\~ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 28 грудня 2023 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та відповідачкою був укладений договір про надання грошових коштів у позику №2549271233, який разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови. Кредитний договір, у відповідності до норм ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор, для підписання Кредитного договору, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов договору відповідачка отримала кредит у розмірі 5 000 грн., строк кредитування 30 днів; дисконтна знижена процентна ставка\~1,99 % на день, процентна ставка позаакційна (базова)\~в день 2,99%, дата надання позики 28.12.2023, дата повернення позики\~27.01.2024. Через неналежне виконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором утворилась заборгованість у розмірі 52 000,00 гривень, проценти нараховувалися по 07.01.2025 року включно, яка складається з 5 000,00 гривень\~заборгованість за тілом кредиту та 47000,00 гривень\~заборгованість за процентами (5 000 х 2,5% х 376). Просить стягнути вказану суму заборгованості з відповідача, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2\~422 грн. Відповідач\~27.03.2025\~подала \~відзив на\~позовну \~заяву,\~у якому\~зазначила,\~що не\~визнає позов\~ у\~повному обсязі\~та \~заперечує факт\~отримання \~кредитних коштів.Право\~кредитодавця на\~нарахування процентів\~за кредитом,\~припиняється після\~сплину визначеного\~договором строку\~кредитування.\~Проте,\~відсотки нараховані\~після сплину\~вказаного строку.\~Згідно Договору\~надання грошових\~коштів у\~позику №2549271223,\~визначено строк\~кредитування -\~30\~днів,\~з кредитною\~ставкою -\~1.5%.\~Це становить\~5000/100*1.5*30\~=\~2250\~грн. Однак, всупереч власним угодам та Закону, первинним кредитором продовжено стягнення плати за користування, нараховано проценти в розмірі 47000 грн, тобто нарахування процентів відбувалося поза межами дії договору. В кредитних документах, долучених до позовної заяви, зокрема і в анкеті-заяві - відсутні будь-які відомості про номер карти чи рахунку, на які відбулося зарахування коштів по кредитному договору, наявність карти чи рахунку в [PERSON] . В позовній заяві позивач зазначив, що одноразовий ідентифікатор на підписання договору відповідачу направлено на електронну адресу. Але позивачем жодним чином не доведено чи дійсно це була електронна пошта відповідача, на момент посвідчення договору, чи відправлявся системою вказаний код, чи взагалі було згенеровано відповідний код. Відповідач в свою чергу факт підписання вказаного кредитного договору не визнає. Зазначає, що до цього спору застосовною є позиція Верховного Суду, де останній прийшов до висновку, що намагання стягнути з споживача проценти за позикою, котрі є неспівмірно кабальними з тілом кредиту - надають суду можливість обмежити таку вимогу до рівня, котрий буде відповідати загальним принципам справедливості (Постанова від 07.10.2020 по справі №132/1006/19 провадження №61- 1602св20). Враховуючи вищевикладене, проценти за користування кредитом не мають перевищувати 50% суми кредиту, що складає 5000 грн.* 50% = 2500 грн. \~ \~ \~ \~ 02.04.2025\~позивач надав\~ відповідь\~на відзив,\~у якій\~вказує про\~те,\~що Інформаційно-комунікаційною\~системою Товариства\~(далі\~-\~ІКС Товариства)\~було згенеровано\~типову форму\~кредитного договору,\~згенеровано Оферту,\~що містила\~усі істотні\~умови та\~направлено Позичальнику\~у Особистий\~електронний кабінет\~28\~грудня 2023\~року.\~Позичальник з\~використанням ІКС\~Товариства в\~Особистому кабінеті\~перейшов до\~ознайомлення з\~Офертою,\~яка містить\~в собі\~Паспорт кредиту\~ та\~проект Договору.\~Одночасно ІКС\~Товариства було\~згенеровано Одноразові\~ідентифікатори для\~підтвердження ознайомлення\~з Паспортом\~кредиту та\~для акцептування\~умов Договору,\~які направлено\~Позичальнику в\~електронному листі\~на електронну\~пошту.\~Позичальник ознайомлюється\~з інформацією,\~наведеною в\~Паспорті Кредиту,\~який надано\~Товариством Позичальнику\~у вигляді\~електронного документа,\~підписаного створенням\~кваліфікованого електронного\~підпису директора\~Товариства.\~На підтвердження\~ознайомлення з\~Паспортом Кредиту\~Позичальник вводить\~Одноразовий ідентифікатор\~направлений Товариством,\~у спеціальному\~полі під\~Офертою в\~Особистому кабінеті.\~Позичальник,\~ознайомившись з\~усіма істотними\~умовами Оферти\~надав згоду\~(акцепт)\~на укладення\~Договору,\~шляхом вводу\~Одноразового ідентифікатора\~у відповідне\~поле та\~натиснення іконки\~«підписати»,\~що відповідає\~вимогам статті\~12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію».\~Вказана іконка\~стає активною\~лише після\~отримання та\~введення Одноразового\~ідентифікатора для\~підписання Договору\~та Одноразового\~ідентифікатора для\~підписання Паспорту\~Кредиту.\~Після підписання\~Товариство повідомлене\~про те,\~що Позичальник\~надав згоду\~(акцептував)\~на пропозицію\~(Оферту)\~Товариства щодо\~укладення Договору. Позивач разом із Позовною заявою надав суду: Договір надання грошових коштів у позику № 2549271223 від 28.12.2023 року, Паспорт споживчого кредиту, Протокол підпису Договору про надання грошових коштів у позику №2549271223 від 28.12.2023 р. від ТОВ «ІННОВА ФІНАНС», Протокол підпису паспорту споживчого кредиту та Роздруківку з електронної пошти, що підтверджує відправлення одноразового ідентифікатора Позичальнику. У електронному листі, відправленому на електрону пошту Відповідачу задля підписання Договору та Паспорту Кредиту зазначено (цитата): «Унікальний одноразовий ідентифікатор для "Паспорта кредиту"71n9kbocd Унікальний одноразовий ідентифікатор для "Кредитного договору" jmgprlu9p». Також, у реквізитах Договору про надання грошових коштів у позику №2549271223 від 28.12.2023 р. можна бачити зазначений одноразовий ідентифікатор «jmgprlu9p» та час підписання: 28.12.2023 13:14, а у Паспорті Кредиту одноразовий ідентифікатор «71n9kbocd» та час: 28.12.2023 13:14. З цього можна зробити логічний висновок, що Договір про надання грошових коштів у позику №2549271223 від 28.12.2023 р. та Паспорт споживчого кредиту є підписаними Відповідачем. Відповідно до умов Договору Товариство перерахувало [PERSON] кредитні кошти у розмірі 5 000,00 грн, натомість [PERSON] зобов`язалась повернути дану суму своєчасно (27.01.2024 - п. 1.3.2 Договору) та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Відповідно до п. 1.5 Договору у випадку користування Позикою понад строк, встановлений п. 1.2. Договору, з наступного дня після спливу строку вказаного в п. 1.2 цього Договору умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою у розмірі 1.5% на день перераховуються і до взаємовідносин між Сторонами застосовується Позаакційна (Базова) процентна ставка в розмірі 2,99% на день від суми Позики за кожен день користування Позикою. Згідно п. 5.2 Договору, строк дії цього Договору, вказаний у п.1.2. Договору, діє на весь період, протягом якого Сторони здійснюють свої права і виконують свої обов`язки за цим Договором, але не раніше повного виконання Сторонами своїх обов`язків, та визначається як період від дати отримання Позичальником позики до фактичної дати повернення позики, процентів за Дисконтною та/або (позаакційною) Базовою процентними ставками, штрафних санкцій, які мають бути сплачені у разі невиконання умов Договору та інших нарахувань передбачених Договором. Відповідач жодного разу не сплачувала проценти за користування кредитними коштами, тому, відповідно до умов Договору до розрахунку її заборгованості мала застосовуватись стандартна процентна ставка - 2,99 % у день. Також, Товариством враховані встановлені законодавчі обмеження щодо денної процентної ставки, передбачені Законом України «Про споживче кредитування» із змінами внесеними Законом № 3498 від 22.11.2023, а саме тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати:протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %", надалі - 1%. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем складається із заборгованості за тілом кредиту 5000 грн та процентами в розмірі: 7000 + 9000 + 14500 = 30 500,00 грн. - заборгованість Відповідача за процентами за весь період. 30500 + 5000 = 35 500,00 - загальна заборгованість Відповідача перед Позивачем за Договором, враховуючи законодавчі обмеження. У зв`язку з викладеним позивач заявив клопотання про зменшення позовних вимог. У поданих до суду запереченнях на відповідь на відзив від 21.04.2025 представник відповідача зазначив, що у відзиві на позов відповідач зазначив про правову позиції Великої Палати Верховного Суду щодо права суду зменшити розмір не лише неустойки, але і процентів річних. Великою Палатою обґрунтоване таке право тим, що необмежене нарахування процентів річних суперечать принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг. Відповідач хоче наголосити, що позивачем нараховано проценти за користування кредитом поза межами кредитного договору. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідачки в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що відповідач не підписувала договір позики з ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та коштів у користування від позивача не отримувала. Надана виписка по рахунку відповідачки у АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» не є доказом перерахування коштів від позивача за спірним договором позики. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідачки, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 28 грудня 2023 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у позику №2549271233, який підписано останньою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, на суму 5 000,00 грн, строком 30 днів зі сплатою відсотків, дисконтна знижена процентна ставка\~1,99 % на день, процентна ставка позаакційна (базова)\~в день 2,99%, дата надання позики 28.12.2023, дата повернення позики\~27.01.2024 (а.с.16-20). Вказаний кредитний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - Веб-сайту ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» (https://finsfera.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» (кредитодавця), в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Згідно ч.1\~ст. 205 Цивільного кодексу України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 1,2\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~статті 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено\~статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі\~205,\~207 ЦК України). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір\~це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Згідно ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, які були надіслані відповідачу на його електронну адресу. \~ \~ \~На підтвердження\~ укладення\~ спірного\~договору \~позивач надав\~Договір\~надання грошових\~коштів у\~позику №\~2549271223\~від 28.12.2023\~року,\~Паспорт споживчого\~кредиту,\~Протокол підпису\~Договору про\~надання грошових\~коштів у\~позику №2549271223\~від 28.12.2023\~р.\~від ТОВ\~«ІННОВА ФІНАНС»,\~Протокол підпису\~паспорту споживчого\~кредиту та\~Роздруківку з\~електронної пошти\~позичальника (\~належність \~якої відповідачу\~нею не\~ заперечується),\~що підтверджує\~відправлення одноразового\~ідентифікатора Позичальнику\~(а.с.16-20,22-25,33,34). При\~цьому,\~вказаний договір\~підписаний \~відповідачем електронним\~підписом,\~використання якого\~є неможливим\~без проходження\~попередньої реєстрації\~та отримання\~одноразового ідентифікатора,\~та без\~здійснення входу\~на веб-сайт\~за допомогою\~логіна особистого\~кабінету і\~пароля особистого\~кабінету.Аналогічний висновок викладено в Постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року, по справі 127/33824/19. Доводи представника відповідача про неналежне підписання договору зі сторони позикодавця спростовуються матеріалами справи, відповідно до яких вбачається підписання позивачем електронного договору створенням кваліфікованого електронного підпису директора Товариства (протокол створення та перевірки КЕП Договору та Паспорту кредиту наявний в матеріалах справи). З врахуванням викладеного, матеріалами справи підтверджується, що між сторонами укладено кредитний договір, відповідач ознайомилася і погодилася з умовами договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч.13\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Так, згідно матеріалів справи встановлено, що договір № 2549271223 від 28.12.2023 про надання коштів на умовах позики підписано відповідачем [PERSON] електронним підписом, шляхом введення одноразового ідентифікатора «jmgprlu9p», тобто з дотриманням вимог ч. 6,8 ст.\~11, ст.\~12 Закону України «Про електронну комерцію». Водночас, відповідачем та її представником не надано жодного належного і допустимого доказу для спростування факту укладення відповідачем вказаного договору позики в електронному вигляді та накладення на нього будь якого іншого підпису, ніж зазначеного у таких договорах. Щодо доводів представника відповідача про відсутність доказів, що підтверджували б надання [PERSON] кредитних коштів у відповідності з укладеним договором, суд зазначає наступне. У постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №161/16891/15-ц (провадження №61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Суд звертає увагу на те, що саме такою випискою, наданою на запит суду АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» від 12.05.2025, за 28.12.2023 (а.с. 84) по особовому рахунку [PERSON] , підтверджено зарахування на її особовий рахунок коштів в розмірі 5000 грн, тобто реальне виконання вищевказаного договору. Тому, доводи представника відповідача про те, що відсутні докази на підтвердження надання кредитних коштів позивачем є необґрунтованими. Відповідно до умов договору відповідачка отримала кредит у розмірі 5 000 грн., строк кредитування 30 днів; дисконтна знижена процентна ставка\~1,99 % на день, процентна ставка позаакційна (базова)\~в день 2,99%, дата надання позики 28.12.2023, дата повернення позики\~27.01.2024. Всі умови користування кредитними коштами викладені безпосередньо в тексті Договору. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Позивач зазначає, що через неналежне виконання відповідачкою своїх зобов`язань за вищевказаним договором виникла заборгованість у розмірі 35500 гривень, яка складається з 5000,00 гривень\~ - заборгованість за тілом кредиту та 30\~500 гривень\~- заборгованість за процентами ( нарахована з урахуванням встановлених законодавчих обмежень щодо денної процентної ставки, передбачені Законом України «Про споживче кредитування» із змінами внесеними Законом № 3498 від 22.11.202, по 07.01.2025 включно). Однак, на думку суду такі доводи позивача є безпідставними. В постанові ВП Верховного Суду від 5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Тобто позичальник (1) отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та (2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання (1) повернути грошові кошти у встановлений строк та (2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом. Отже, позичальник отримує «чужі» грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому. Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Повертаючись до обставин цієї справи, суд зазначає, що конструкція кредитного договору вказує на те, що у спірних правовідносинах сторони погодили строк кредитування\~30 днів, після яких у позивача з`явилося право вимагати повернення кредиту разом із процентами. Відтак, заборгованість за кредитом та відсотками повинна бути нарахована в межах строку дії договору, тобто за період з 28.12.2023 року по 27.01.2024 року. Відповідно до умов Договору до розрахунку її заборгованості мала застосовуватись стандартна процентна ставка - 2,99 % у день.Законом України «Про споживче кредитування», із змінами внесеними Законом № 3498 від 22.11.2023, встановлені законодавці обмеження щодо денної процентної ставки, а саме тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %. Таким чином заборгованість відповідача за процентами, з урахуванням законодавчих обмежень, в межах строку дії договору становить 5000 х2,5% х30 =3750 грн. Нарахування відсотків поза межами цього строку є безпідставним, а захист порушеного права внаслідок неналежно виконаного грошового зобов`язання повинен здійснюватися в порядку ст.625 ЦК України. Таким чином на умовах укладеної угоди відповідач повинна була сплатити 5000 грн заборгованості по тілу кредиту та 3750 грн відсотків. За таких підстав позов підлягає частковому задоволенню. Щодо судових витрат на оплату судового збору, суд зазначає, що позивач надав суду докази сплати ним судового збору в сумі 2422,40 грн . Оскільки позов задоволено частково, зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно до заявлених позовних вимог, а саме в сумі 596,97 грн з розрахунку: 8750 грн х 2422,40грн / 35500 грн = 596,97 грн.

Outcome: partial