Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

30 червня 2025року до Подільського районного суду міста Києва надійшла заява від представника відповідача [PERSON] - адвоката Палій Альони Віталіївни про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Заява обґрунтована тим, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 23 червня 2025 року у позові [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Борківський Андрій Вікторович про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності відмовлено, а тому представник відповідача просить вирішити питання про розподіл судових витрат, а саме стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правову допомогу в розмірі 42600 грн. Учасники справи, у відповідності до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у судове засідання не викликались. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків. Судові витрати, відповідно до ст. 133 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Положеннями статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Отже, для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат. Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання. Вказані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15. Судом встановлено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 червня 2025 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Борківський Андрій Вікторович про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності залишено без задоволення. У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009р., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015р.). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвокатів, представником відповідача до суду було надано: договір про надання правової допомоги адвокатом від 01.08.2023, акт виконаних робіт та наданих послуг від 07.08.2023 згідно з договором про надання правової допомоги адвоката б/н від 01.08.2023, квитанцію до прибуткового касового ордера №01/08 від 01.08.2023, квитанцію до прибуткового касового ордера №20/09 від 20.09.2023, квитанцію до прибуткового касового ордера №14/11 від 14.11.2023, акт виконаних робіт та наданих послуг від 15.11.2023 згідно з договором про надання правової допомоги адвоката б/н від 01.08.2023, акт виконаних робіт та наданих послуг від 17.09.2024 згідно з договором про надання правової допомоги адвоката б/н від 01.08.2023, квитанцію до прибуткового касового ордера від 17.09.2024, договір про надання правової допомоги адвокатом від 27.09.2024, договір про надання правової допомоги адвокатом (ВИТЯГ) від 27.09.2024, акт виконаних робіт та наданих послуг від 25.06.2025 згідно з договором про надання правової допомоги адвоката б/н від 27.09.2024, квитанцію до прибуткового касового ордера від 25.06.2025. Аналіз змісту наданих представником відповідача доказів на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвокатів за вчинення наступних процесуальних дій: зустріч, консультація [PERSON]. по справі №754/9330/23; підготовка, написання відзиву на позовну заяву по справі №754/9330/23, формування додатків до нього та подання його до Деснянського районного суду м. Києва та учасникам справи; участь в судовому засіданні по справі №754/9330/23 у Деснянському районному суді м. Києва 21.08.2023 та 20.09.2023; підготовка, написання відзиву на змінену/уточнену позовну заяву по справі №754/9330/23, формування додатків до нього та подання його до Подільського районного суду м. Києва та учасникам справи; участь адвоката Палій А.В. у судових засіданнях по справі №754/9330/23 у Подільському районному суді м. Києва 09.01.2024, 31.01.2024, 19.02.2024, 04.04.2024, 22.04.2024, 11.06.2024, 16.08.2024; участь адвоката Карандюк Ю.О. у судових засіданнях по справі №754/9330/23 у Подільському районному суді м. Києва 02.10.2024, 21.11.2024, 27.01.2025, 10.03.2025, 29.04.2025, 16.06.2025, що в загальній сумі складає 42600 грн. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Вказане узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 у справах № 466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц. Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 134 ЦПК України, відшкодування витрат на професійну правничу допомогу це право, а не обов`язок суду, тобто є судовою дискрецією. Відповідна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.03.2019 справа № 922/1163/18. За умовами ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З матеріалів справи вбачається, що до заяви про ухвалення додаткового рішення на виконання вимог частини 2 статті 183 ЦПК України додано документ, що підтверджує надіслання такої заяви і доданих до неї доказів іншим учасникам справи - позивачу та третій особі, а саме: квитанції про направлення рекомендованих листів [PERSON] та приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Борківському Андрію Вікторовичу. Однак позивач, яка була обізнана про порушенням представником відповідача питання про стягнення з неї витрат на правничу допомогу, не заявила про не співмірність розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому відсутні підстави у суду з власної ініціативи вирішувати питання про зменшення розміру заявлених судових витрат, які підтверджені належними доказами, які наявні у матеріалах справи. Таким чином, враховуючи складність справи, обсяг фактично виконаної адвокатами роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, а також критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, відсутність заперечень, суд дійшов висновку щодо стягнення з позивача на користь відповідача 42600 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved