Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-30 00:00:00

17.12.2024 до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором № 15632/2018 від 26.04.2018 в сумі 436679,45 грн. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 26.04.2018 між ПАТ «Кредобанк» (29.11.2018 змінено найменування на АТ «Кредобанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 15632/2018, відповідно до якого позичальник отримав кредит в сумі 499751,00 грн. на строк до 25.04.2025. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 26.04.2018 між позивачем та [PERSON] було укладено договір застави, предметом якого є автомобіль TOYOTA CAMRY, д.н. [NUMBER] . Крім того, для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між позивачем та [PERSON] 26.04.2018 було укладено договір поруки №15632/2018/2. Позичальник свої зобов`язання за договором не виконав, в наслідок чого станом на 16.10.2024 утворилась заборгованості в сумі 436679,45 грн. Ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 25.12.2024 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 27.03.2025 закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином. Подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце його проведення повідомлялися належним чином за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада». Причини неявки суду не повідомили, відзив не подали. За загальним правилом частини першої статті 223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомлених про судове засідання відповідачів з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 26 квітня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 15632/2018. Відповідно до умов договору Банк надав позичальнику кредит у розмірі 499751,00 грн строком до 25.04.2025. Зі змісту п. 2.2 кредитного договору слідує, що кредит видається позичальнику на такі цілі: для здійснення повної/часткової оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу марки TOYOTA, модель CAMRY, 2018 року випуску, № кузова [NUMBER] , укладеного між позичальником та ТОВ «Автоарт ЛТД»; для оплати страхування від нещасних випадків у сумі 9751.00 грн. Положеннями п. 2.7 Договору встановлено, що підписанням цього кредитного договору позичальник доручає Банкові здійснити видачу кредиту шляхом зарахування кредитних коштів на відкритий у Банку транзитний рахунок № [NUMBER] з наступним переказом суми кредиту з цього рахунку за такими реквізитами: у сумі 490000.00 грн - на поточний рахунок ТОВ «Автоарт ЛТД» № [NUMBER] в Банку ПАТ «ПУМБ», МФО 334851, код ЄДРПОУ 41030843; у сумі 9751.00 грн - за страхування життя позичальника на поточний рахунок ПрАТ СК «ПЗУ Україна страхування життя» № [NUMBER] в Банку ПАТ «КРЕДОБАНК», МФО 325365, код ЄДРПОУ 32456224. Вимогами п. 3.1 кредитного договору встановлено, що за користування кредитом встановлюється змінювана процентна ставка на умовах визначених цим розділом. Відповідно до п. 3.3 кредитного договору на момент укладення кредитного договору сторонами обумовлено значення змінюваної процентної ставки на перший період дії ставки, надалі первинна процентна ставка у розмірі 14,99 % річних. Починаючи з другого та всіх наступних періодів дії ставки проценти за користування кредитом сплачуються відповідно до встановленого для цих періодів значення змінюваної процентної ставки. Зі змісту п. 4.1 кредитного договору слідує, що позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені цим договором. Положеннями п. 4.1.1 договору встановлено, що повернення суми кредиту здійснюється щомісячно разом із нарахованими процентами рівними сумами протягом усього строку кредитування, відповідно до Графіку погашення заборгованості. Згідно з п. 5.1 кредитного договору за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим кредитним договором позичальник, крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБ України, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника. В будь-якому разі розмір пені, нарахованої позичальнику на підставі цього пункту кредитного договору, не може перевищувати 15 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання. Вимогами п. 5.2 кредитного договору передбачено, що за невиконання взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту позичальник, крім сплати пені, відшкодовує Банку заподіяні збитки в повному обсязі, у тому числі й упущену вигоду. З долученого до матеріалів справи кредитного договору № 15632/2018 від 26.04.2018 вбачається, що відповідач [PERSON] була ознайомлена з умовами кредитного договору, графіком платежів за кредитним договором, про що свідчить її особистий підпис в зазначених документах. Зі змісту умов паспорту споживчого кредиту, підписаного [PERSON] 26.04.2018 убачається, що ПАТ «Кредобанк» надав кредит на таких умовах: сума кредиту 499751,00 грн; строк кредитування - 84 місяці; мета отримання кредиту - придбання транспортного засобу/оплата страхових платежів; спосіб та строк надання кредиту - видача Банком кредиту здійснюється в безготівковій формі не пізніше 15 робочих днів від дати укладення позичальником договорів забезпечення; процентна ставка, відсотків річних - на перший період дії ставки - 14, 99 %; тип процентної ставки - змінювана; реальна річна процентна ставка, відсотків річних - 16, 30 %. Відповідно до меморіального ордеру № 22763495 від 27.04.2018 на рахунок відповідача [PERSON] зараховані кошти у розмірі 490000 гривень, призначення платежу - надання кредиту ( [PERSON] ) відповідно до рахунку № 3452 від 26.04.2018 на авто TOYOTA CAMRY, № кузова [NUMBER] . Згідно з меморіальним ордером № 22763516 від 27.04.2018 на рахунок відповідача [PERSON] зараховані кошти у розмірі 9751,00 гривень, призначення платежу - надання кредитних коштів із подальшим їх скеруванням на оплату страхових внесків згідно з договорами страхування. З наданого представником позивача АТ «Кредобанк» розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 15632/2018 від 26.04.2018 станом на 16.10.2024 становить 436679,45 грн, з яких: 396545,78 грн - заборгованість за кредитом, 37133,67 грн. заборгованості за відсотками, 3000 грн - відшкодування судових витрат за кредитним договором. З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що [PERSON] частково сплачувала кредитні кошти та відсотки, однак починаючи з липня 2020 року по 16.10.2024, не здійснювала жодного погашення кредиту, чим порушила вимоги кредитного договору, графік платежів - Додаток № 1 до кредитного договору, що підтверджується випискою по рахунку, який узгоджується з розрахунком заборгованості. 27.04.2018 між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладений договір застави. Положеннями п. 1.1 договору застави передбачено, що цей договір забезпечує виконання зобов`язань заставодавця та вимог заставодержателя, які виникають з кредитного договору № 15632/2018 від 26.04.2018, укладеного між заставодавцем та заставодержателем, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені у майбутньому, стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених процентів, комісій, штрафів, пень та інших видів неустойки у повному обсязі. Кредит відповідно до вищевказаного кредитного договору надається заставодавцеві на таких умовах: сума кредиту 499751,00 грн, термін повернення кредиту 25.04.2025, розмір відсоткової ставки визначається кредитним договором. Відповідно до п. 1.2 договору застави, предметом застави є рухоме майно - автотранспорт - TOYOTA, модель CAMRY, 2018 року випуску, № кузова [NUMBER] , об`єм двигуна 2494, колір - чорний, державний номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , вартість - 766000 грн. Згідно з п 1.3 договору застави, заставна вартість предмета застави визначається сторонами у сумі 612800 грн. Положеннями п. 1.6 договору застави встановлено, що на строк дії цього договору, предмет застави залишається у володінні (користуванні) заставодавця за адресою: [ADDRESS] . За змістом п. 5.3 договору застави, звернення стягнення на предмет застави здійснюється: у судовому порядку - за рішенням суду; у позасудовому порядку; на підставі виконавчого напису нотаріуса. Вимогами п. 7.1 договору застави встановлено, що у разі невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, передбачених цим договором, винна сторона відшкодовує іншій стороні усі завдані у зв`язку з цим збитки. З долученого до матеріалів справи Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 55555724 від 27.04.2018 вбачається, що на автомобіль TOYOTA, модель CAMRY, 2018 року випуску, № кузова [NUMBER] , об`єм двигуна 2494, колір - чорний, державний номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] встановлено обтяження із забороною відчуження на підставі договору застави № 460 від 27.04.2018. 26.04.2018 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладений договір поруки. Згідно з п. 1.1. договору поруки, поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплати відсотків та комісії за користування кредитом, пень, штрафів, неустойок) за кредитним договором № 15632/2018 від 26.04.2018, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Кредобанк». Положеннями п.1.1 договору поруки визначений розмір кредиту - 499751 грн, дата остаточного повернення кредиту включно - до 25.04.2025. На момент укладення кредитного договору розмір змінюваної процентної ставки на перший період дії ставки становить - 14, 99 % річних (первинна процентна ставка). Відповідно до п. 2.1. договору поруки у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором кредитор письмово повідомляє поручителя про це із зазначенням суми заборгованості боржника. Положеннями п.2.2 договору поруки встановлено, що поручитель зобов`язаний сплатити кредитору заборгованість протягом 7 календарних днів з моменту невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором. Зі змісту положень п. 2.6 договору поруки слідує, що поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. 22.10.2024 засобами поштового зв`язку на адресу [PERSON] була направлена досудова вимога щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором № 15632/2018 від 26.04.2018 у розмірі 436679,45 грн. з можливістю протягом 30 календарних днів добровільно погасити кредит в повному обсязі. Однак у визначені строки зазначені вимоги не виконані. 24.10.2024 засобами поштового зв`язку на адресу [PERSON] була направлена досудова вимога щодо виконання договірних зобов`язань за договором поруки № 15632/2018 від 26.04.2018 у розмірі 433679,45 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до положень ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як передбачено ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. З аналізу зазначених правових норм слідує, що у разі укладення кредитного договору, він підлягає підпису сторонами, всі істотні умови договору повинні бути узгоджені позичальником та позикодавцем. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Приписами ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За вимогами ст. 626 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 Цивільного кодексу України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. На даний час відповідач [PERSON] продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за кредитним договором № 15632/2018 від 26.04.2018, що є порушенням законних прав та інтересів АТ «Кредобанк». Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Положеннями ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З представлених позивачем письмових доказів, зокрема розрахунку заборгованості за кредитним договором № 15632/2018 від 26.04.2018 вбачається, що відповідач [PERSON] належним чином взяті на себе зобов`язання не виконала, у визначені договором та графіком платежів за кредитним договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснювала, внаслідок чого, у неї перед позивачем утворилась заборгованість у сумі 436679,45 грн. Положеннями ч. 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. За правилами ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Верховний Суд у справі № 759/11628/14-ц зазначив, що порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким встановлено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. За змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. На час розгляду справи судом відповідачами не надано альтернативного розрахунку заборгованості за кредитним договором, а також даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідачів від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до статті 617 ЦК України. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором за несвоєчасне погашення кредиту, що відповідає вимогам закону та фактичним обставинам у справі. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне солідарно стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість в загальному розмірі 433679,45 грн, яка підтверджена наявними в матеріалах справи доказами. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідачів на його користь понесених банком судових витрат за кредитним договором у розмірі 3000 грн, суд зазначає, що вид таких витрат жодним чином не обґрунтований та конкретизований позивачем у позовній заяві, а також не підтверджений платіжним документом, у зв`язку із чим у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судового збору в розмірі 6550,19 грн, сплаченого ним при подачі позову, оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України щодо пропорційності стягнення судового збору вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 6604,50 грн, стягнувши їх в рівних частках по 3302,25 грн з кожного. З приводу вимог представника позивача щодо стягнення з відповідачів на користь позивача витрат, понесених позивачем за отримання професійної правничої допомоги, суд зазначає таке. Положеннями ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав до суду такі документи: договір про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року, укладений між АТ «Кредобанк» та АО «Бізнес і право», свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН № 000531; посвідчення адвоката України, видане на ім`я Павленка С.В., довіреність № 13439 від 09.01.2024. Аналізуючи надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, зокрема зміст договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року, укладений між АТ «Кредобанк» та АО «Бізнес і право», суд бере до уваги те, що жоден із наданих стороною позивача документів не містить відомостей щодо розміру та факту оплати наданих послуг, а лише містить перелік додатків (додаток № 1-9), які не долучено до матеріалів справи. Окрім того, суд зауважує, що копія зазначеного вище договору не виконана належним чином, оскільки не містить усіх сторінок договору. Так, перша сторінка містить визначення термінів, а наступна сторінка починається з частини тексту, яка логічно та послідовно не узгоджується з попередньою сторінкою. За таких обставин зазначений документ не є належним доказом понесених витрат на правову допомогу. Так, позивач просить суд стягнути з відповідачів витрати на правничу допомогу у розмірі 10 % від ціни позову, при цьому жодним чином не обґрунтовує заявлений розмір. Крім того, з наданих позивачем документів не вбачається, що сторонами був погоджений розмір витрат на правову допомогу. Окрім того, всупереч вимог ст. 137 ЦПК України позивачем для визначення розміру витрат на правничу допомогу не надано суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги. Суд, вирішуючи питання щодо витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що додані до клопотання про вирішення питання про розподіл судових витрат документи не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному в позові розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи,

Outcome: partial