Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» (далі - ТОВ «Київські енергетичні послуги») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. Позов мотивує тим, що квартира за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] з 12 грудня 2014 року. [PERSON] шляхом фактичного споживання електричної енергії та шляхом здійснення оплат, приєдналася до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі - Договір) на умовах комерційної пропозиції «Побутова» для індивідуальних побутових споживачів (далі - Комерційна пропозиція). Позивачем у відповідності до пункту 13 розділу 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ринок електричної алергії», коли відбувалась передача постачальнику універсальних послуг персональних даних щодо побутового споживача під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу відкрито особовий рахунок споживача електроенергії № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . На сьогоднішній день відповідач є споживачем електричної енергії. Інформацію щодо будь-яких змін стосовно власника квартири за вищевказаною адресою ні від відповідача, ні від третіх осіб до позивача не надходило. Станом на день подачі позовної заяви заборгованість відповідача за спожиту електроенергію за особовим рахунком № [NUMBER] становить 30 318,06 грн. Позивач зазначає, що заборгованість виникла у зв`язку з неповною оплатою відповідача та сформувалась за період з 01 червня 2022 року до 31 січня 2025 року. Інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов`язання. Вказує, що ціна позову становить 31 438,97 грн, у тому числі: 30 318,06 грн - сума основного боргу; 225, 01 грн - 3% річних; 895,90 грн - інфляційна складова боргу. Боржнику направлено вимогу про сплату заборгованості за електричну енергію від 27 листопада 2024 № 25/4/7/21/3-57993 на вказану вище суму заборгованості, яку одержано відділенням поштового зв`язку боржника 30 листопада 2024 року та 18 грудня 2024 року та повернуто заявнику за закінченням встановлених термінів зберігання, згідно з інформаційним сервісом «Трекінг поштових відправлень» Aкціонерного товариства «Укрпошта». Станом на дату подачі позову відповідач не виконав добровільно вимоги про сплату заборгованості. Таким чином позивач просив стягнути з відповідача 30 318,06 грн заборгованості за спожиту електричну енергію, 225,01 грн - 3 % річних, 895,90 грн інфляційної складової та 2422,40 грн судового збору. Процесуальні дії Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 квітня 2025 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю. О. та 02 квітня 2025 року справу передано судді. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03 квітня 2025 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07 квітня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та витребувано докази у справі. У квітні 2025 року до Святошинського районного суду м. Києва від адвоката відповідача Бойкініча Р. С. надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити у позові та посилається на те, що [PERSON] є співвласником квартири з часткою 1/5, а тому виключно на неї не може бути покладений весь тягар відповідальності за спожиту електричну енергію. Тому позивач визначив неналежний суб`єктивний склад сторін, що є підставою для відмови у задоволенні позову. [PERSON] з грудня 2019 року проживає за іншою адресою: [ADDRESS] , що підтверджується належними доказами. Проживання відповідача за іншою адресою у місті Львові виключає можливість стягнення з неї заборгованості за спожиту електричну енергію, оскільки цими послугами вона не користувалась. Відповідач вже поніс судові витрати на професійну правничу допомогу - 3 000,00 грн - гонорар адвоката за підготовку відзиву на позовну заяву. Витрати, які відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом справи: 3 000,00 грн - гонорар за участь адвоката Бойкініч Р. С. в одному судовому засіданні будь-якого суду; 3 000,00 грн - винагорода за підготовку адвокатом будь-яких процесуальних заяв та клопотань, заяв по суті спору (позовної заяви, зустрічного позову, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення), заяви про витребування доказів, заяви виклик свідків, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу, адвокатського запиту тощо (за кожен складений адвокатом документ). Зазначені судові витрати у разі відмови у задоволенні позову підлягають стягненню з позивача. 28 квітня 2025 року до суду від представника позивача Цуперяк І. В. через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у якій вона заперечує проти доводів адвоката відповідача, викладених у відзиві, та зазначає, що відповідач порушила свої зобов`язання щодо утримання майна, яке їй належить. Позивач вірно визначив відповідача у справі з відомої йому інформації. Крім того, позивач звернувся з клопотанням про залучення до справи співвідповідачів. Твердження адвоката відповідача про проживання відповідача з грудня 2019 року за іншою адресою є неправдивим, не підтверджується наданими доказами. Зазначає, що відповідач є як власником, так і зареєстрованою особою за вказаною адресою, а тому має сплачувати за спожиту електроенергію, а також має право в регресному порядку звернутись до інших співвласників про стягнення цієї заборгованості. Представником відповідача не надано жодних доказів отримання грошових коштів від відповідача, не надано копію договору про надання правничої допомоги, додаткових угод тощо. 28 квітня 2025 року до суду від представника позивача Цуперяк І. В. , через систему «Електронний суд» надійшло клопотання, у якому вона просила залучити у якості співвідповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки з витягу з реєстру територіальної громади м. Києва від 22 квітня 2025 року № 129775116 стало відомо, що за адресою, за якою наявна заборгованість за електроенергію, зареєстровані особи, які разом з відповідачем є споживачами електричної енергії. Ухвалою від 06 травня 2025 року Святошинський районний суд м. Києва клопотання представника ТОВ «Київські енергетичні послуги» Цуперяк І. В. про залучення співвідповідачів задовольнив. Залучив до участі в розгляді справи в якості співвідповідачів: [PERSON]., [PERSON] , [PERSON] . Клопотання представника ТОВ «Київські енергетичні послуги» Цуперяк І. В. про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін залишено без задоволення. У травні 2025 року до Святошинського районного суду м. Києва від адвоката відповідача Бойкініча Р. С. надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких він просить відмовити у позові. 14 травня 2025 року представник ТОВ «Київські енергетичні послуги» Цуперяк І. В. сформував через систему «Електронний суд» клопотання про долучення до матеріалів справи уточненої позовної заяви та доказів її надсилання усім співвідповідачам. Відповідно до частини п`ятої статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 14 червня 2018 року № 429 ТОВ «Київські енергетичні послуги» видано ліцензію з постачання електричної енергії споживачам. У м. Києві єдиним постачальником універсальної послуги є ТОВ «Київські енергетичні послуги». [PERSON] є власником 1/5 квартири за адресою: [ADDRESS] з 12 грудня 2014 року (а. с. 29, 91). У квартирі [ADDRESS] в період з 01 червня 2022 року до 31 січня 2025 року зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а. с.103). Відповідачі шляхом фактичного споживання електричної енергії та шляхом здійснення оплат, приєдналася до умов Договору на умовах комерційної пропозиції «Побутова» для індивідуальних побутових споживачів (далі - Комерційна пропозиція). Позивачем у відповідності до пункту 13 розділу 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ринок електричної алергії», коли відбувалась передача постачальнику універсальних послуг персональних даних щодо побутового споживача під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу відкрито особовий рахунок споживача електроенергії № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] направлялась вимога про сплату заборгованості за електричну енергію від 27 листопада 2024 № 25/4/7/21/3-57993 (а. с. 27, 28). Відповідно до акта про фактичне непроживання особи від 22 січня 2025 року, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] [PERSON] з грудня 2019 року не проживає в будинку. Довідка № 4 від 04 квітня 2025 року підтверджує, що [PERSON] дійсно з 09 червня 2022 року до теперішнього часу працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю Фірмі «Галімпекс-Склодзеркальний завод» (далі - ТзОВ Фірма «Галімпекс-Склодзеркальний завод») (а. с. 72). Відповідно до договору оренди від 06 листопада 2023 року № 06.11.2023 [PERSON] прийняла у тимчасове користування квартиру за адресою: [ADDRESS] (а. с. 73, 74). Відповідачі споживали послуги з електропостачання і у зв`язку з неналежним виконанням обов`язку щодо оплати послуг у них утворився борг за період з 01 червня 2022 року до 31 січня 2025 року у розмірі 31 438,97 грн, у тому числі: 30 318,06 грн - сума основного боргу; 225, 01 грн - 3% річних; 895,90 грн - інфляційна складова боргу (а. с. 55,56). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами частини першої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. За пунктом 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII до комунальних послуг, зокрема, відносяться послуги з постачання електричної енергії. Пункт 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачає, що ТОВ «Київські енергетичні послуги», яке створене в результаті здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу, упродовж двох років з дня отримання ліцензії на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії виконує функції постачальника універсальної послуги на території м. Києва, на якій до відокремлення провадив свою діяльність з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та постачання електричної енергії за регульованим тарифом вертикально інтегрований суб`єкт господарювання Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі» (далі - ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі»), яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго»). При цьому універсальна послуга - це постачання електричної енергії побутовим споживачам (фізичним особам, які використовують електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність), що гарантує їхні права бути забезпеченими електричною енергією визначеної якості на умовах, визначених відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», на всій території України (пункт 93 частина перша статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії»). Таким чином, у зв`язку з реформою ринку електричної енергії та у відповідності до Закону України «Про ринок електричної енергії» розрахунки за спожиту електроенергію починаючи з 01 січня 2019 року проводяться з компанією-постачальником - ТОВ «Київські енергетичні послуги». Відповідно до пункту 3.1.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312 (далі - ПРРЕЕ) електропостачальник розміщує у відкритому доступі форму відповідного договору, який пропонується споживачам до укладення. До договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відповідний електропостачальник має розробити з урахуванням вимог законодавства публічні комерційні пропозиції та розмістити їх на своїх офіційних веб-сайтах. Вищезазначений договір є публічним договором приєднання та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України. Згідно з підпунктом другим пунктом 5.5.5 ПРРЕЕ споживач електроенергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Пункт 4.10 ПРРЕЕ передбачає, що побутові споживачі здійснюють повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії, як правило, один раз за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії на початку періоду, наступного за розрахунковим, відповідно до договору про постачання електричної енергії споживачу. Згідно з пунктом 4.12 ПРРЕЕ плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується, зокрема, протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем або в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду. Розрахунки споживача за електричну енергію здійснюються за розрахунковий період, який, як правило, становить календарний місяць відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції під час укладення відповідного договору) (пункт 4.19 ПРРЕЕ). Відповідно до підпунктів першого, другого та восьмого пункту 5.2.1 ПРРЕЕ електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів, а також звернутися до оператора системи розподілу стосовно відключення (обмеження) електропостачання на об`єкт споживача у випадках, визначених цими Правилами, крім випадків постачання вразливих споживачів, визначених Кабінетом Міністрів України, та має право на застосування санкцій за несвоєчасну оплату спожитої електричної енергії відповідно до вимог законодавства. ТОВ «Київські енергетичні послуги» як постачальник універсальної послуги здійснює продаж електричної енергії та забезпечує розрахунки, надає споживачам інформацію та консультує відносно споживання електроенергії, пропонує сервіси і продукти по підвищенню енергоефективності, а оператор системи розподілу (у м. Києві це - ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі») забезпечує встановлення лічильників електроенергії і фіксує їх показники, забезпечує якість і надійність електропостачання, приєднує споживачів до електромереж і обмежує електропостачання, управляє системою розподілу. За пунктом 5 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Отже, пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17. Відповідно до статті 56 Закону України «Про ринок електричної енергії», договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами. Частина третя статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначає обов`язок споживача, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Згідно із статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають, зокрема, із договорів. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За частиною першою статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Відповідно до частини статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Стаття 714 ЦК України визначає, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач, не сплативши у строк вартість послуг, порушив вимоги статті 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно зі статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Адвокат відповідача [PERSON] - Бойкініч Р. С. у відзиві на позовну заяву зазначає, що [PERSON] з грудня 2019 року проживає за іншою адресою: [ADDRESS] , що виключає можливість стягнення з неї заборгованості за спожиту електричну енергію, оскільки цими послугами вона не користувалась. Однак повністю не можна погодитись із такими доводами адвоката Бойкініча Р. С. Відповідач є власником 1/5 квартири за адресою: [ADDRESS] з 12 грудня 2014 року ( а. с. 29, 91). Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України). Відповідач, як власник квартири, уклала договір про постачання електроенергії, а отже на підставі цього договору до належної їй на праві власності квартири позивачем поставлялась електроенергія. Відповідач взяла на себе зобов`язання оплачувати ці послуги, проте ці зобов`язання не виконала. Та обставина, що в її квартирі проживали стороні особи, які і користувались електричною енергією, не звільняє відповідача від обов`язку виконати умови договору про постачання електричної енергії, оскільки вона як власник зобов`язана утримувати своє майно, контролювати стан свого майна і нести відповідальність за неналежне утримання. У випадку порушення права власності відповідача третіми особами, завдання їй внаслідок цього порушення шкоди, відповідач не позбавлена права відшкодувати заподіяну шкоду в порядку цивільного або кримінального судочинства. Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» оплата цих послуг фактично покладається на осіб, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача та користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами. Таким чином, свої зобов`язання відповідачі, як споживачі електричної енергії, належним чином не виконали, надані послуги у повному обсязі не оплачували, що призвело до виникнення заборгованості на суму 31 438,97 грн, яка ними належними доказами не спростована. Розподіл судових витрат Приписами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено 2 422,40 грн судового збору, отже, з відповідачів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» підлягає стягненню судовий збір по 605,60 грн з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved