Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. Позивачем Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (далі - ТОВ «Фінпром Маркет»), через представника Ґедзь О.В., до Ірпінського міського суду Київської області подано вказану позовну заяву, яку обґрунтовано таким. 31.03.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (ідентифікаційний код юридичної особи - 39861924) (надалі - Позикодавець) та [PERSON] (далі - Позичальник/Відповідач) укладено Договір позики №1614336 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) (надалі - Договір позики), за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 8 500,00 грн, строк позики - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису [NUMBER], який було надіслано на вказану Позичальником електронну адресу - [INFO]) у порядку визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою Позикодавцем, [PERSON] , з якою укладено договір №1614336 від 31.03.2021 р., ідентифіковано ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора), одноразовий ідентифікатор: [NUMBER], час відправки ідентифікатора позичальнику: 31.03.2021 о 20:13:12, електронна пошта, на яку направлено ідентифікатор: [INFO]. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18. Того ж дня, Позикодавець на виконання пункту 1 Договору позики від 31.03.2021 №1614336, виконав свої зобов`язання, зокрема передав Відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 8 500,00 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок № [NUMBER] , за посередництвом платіжної установи - Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Фінекспрес», який діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (платіжний інструмент для перерахування коштів на картковий рахунок фізичної особи), що підтверджується електронною платіжною інструкцією №cfc71e2d-c1c0-4473-a8c1-2fa9c43433da від 31.03.2021, яка у свою чергу є первинним бухгалтерським документом, що складений та підписаний в електронній формі (платіжна інструкція підписана електронно-цифровим підписом платіжної установи № cfc71e2d-c1c0-4473-a8c1-2fa9c43433da від 31.03.2021). Згідно довідки від 07.11.2024 № КД-000001934/ТНПП Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Фінекспрес» (платіжна установа), підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (код ЄДРПОУ 39861924), відповідно до умов договору про переказ коштів 23.01.2018 №23-01-18/5, укладеного між Компанією/ТОВ «ФК ФІНЕКСПРЕС» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступної платіжної операції, зокрема 31.03.2021, сума 8 500,00 грн. за номером платіжної картки № [NUMBER] , номер платежу cfc71e2d-c1c0-4473-a8c1-2fa9c43433da. Оскільки Компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а переказ коштів здійснюється виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Покликаючись на положення Закону України «Про електронну комерцію» позивачем зауважено, що долучений до позовної заяви документ від платіжної системи про перерахування коштів на картковий рахунок та платіжної інструкції - має статус первинного документа, що підтверджує перерахування коштів. Відповідно до пункту 4.2. договору позики №1614336 позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Згідно з пунктом 6.5 Правил, у редакції, що діяла на час укладення договору, передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розумів та погоджувався з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. Таким чином, у договорі позики встановлено строк позики 30 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у Правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями. Отже, укладаючи договір позики, сторони узгодили порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування ним поза межами строку кредитування. Водночас без проходження попередньої реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції (ресурс Позикодавця), отримання одноразового ідентифікатора, входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без надання Відповідачем особистої інформації (ідентифікаційного коду, паспортних даних, адреси реєстрації, банківської карти для зарахування коштів тощо) та без попереднього погодження оферти договору позики та правил надання грошових коштів у позики - укладання договору позики технічно не можливе, що у свою чергу відповідає положенням статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Таким чином, відбулося підписання договору. Враховуючи викладені умови Договору позики від 31.03.2021 №1614336 та здійснені Відповідачем платежі в рахунок погашення заборгованості за договором позики, які складають - 100,00 грн, заборгованість останнього за договором позики складає 28 698,00 грн, зокрема: - 8 500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 20 198,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. 26.10.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» (код ЄДРПОУ - 35017877) укладено Договір факторингу № 2610 за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики від 31.03.2021 №1614336. Між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (код ЄДРПОУ - 43311346) 03.04.2023 укладено Договір факторингу №030423-ФК за умовами якого Позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики від 31.03.2021 №1614336. З огляду на викладене, позивач просив позовні вимоги задовольнити, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» суму заборгованості за Договором позики №1614336 в розмірі 28 698,00 грн, з яких: - 8 500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 20 198,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, а також стягнути з [PERSON] суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,4 грн., витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області від 06.01.25 позовну заяву залишено без руху, надано строк на усунення недоліків, 09.01.2025 відповідна заява від представника позивача надійшла, а тому ухвалою від 10.01.2025 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання на 10.02.2025. Також ухвалою від 10.01.2025 задоволено клопотання представника позивача та витребувано АТ КБ «ПриватБанк» відомості щодо того чи було емітовано на ім`я [PERSON] платіжну картку; витребувано інформацію - виписку по картковому рахунку [PERSON] за період з 31.03.2021 до 03.04.2021. 27.01.2025 та 29.01.2025 на адресу суду від АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали судді надійшла запитувана інформація. Копію ухвали про відкриття провадження направлено на останню відому адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, однак поштове відправлення повернулося до суду з відміткою АТ «Укрпошта» про неможливість вручення повідомлення, причина не можливості вручення на поштовому повідомленні відсутня, розгляд відкладено на 10.03.2025. У судове засідання 10.03.2025 учасники не з`явилися, судова повістка про виклик до суду [PERSON] повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою, розгляд відкладено на 29.04.2025. Судова повістка, направлена на останнє відоме зареєстроване місце проживання відповідачки, однак конверт з повісткою повернувся до суду з відміткою АТ «Укрпошта» - «адресат відсутній за вказаною адресою». Додатково судом вживалися заходи щодо повідомлення [PERSON] про дату, час та місце судового засідання, зокрема відповідно до частини одинадцятої статті 128 ЦПК України, на офіційному веб-сайті «Судова влада України». Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 дійшов висновку про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. До позовної заяви позивачем долучено заяву про розгляд справи за відсутності його представника, проти заочного розгляду не заперечували. Станом на 07.07.2025 відзиву чи клопотання про подовження строку на надання відзиву та/або будь-яких інших клопотань від відповідача до суду не надходило. Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи викладене, суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи відповідно до статей 280, 281, 282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Частиною восьмою статті 279 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. За частиною четвертою статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 31.03.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 1614336, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 8500,00 грн, строком на 30 днів з кінцевою датою повернення 30.04.2021, базова процентна ставка (фіксована) 1,99 %, процентна ставка за понадстрокове користування позикою за день 2,70%, орієнтована реальна річна процентна ставка 251,85%, орієнтована вартість позики 10250,00 грн (а.с.5-15). Згідно з довідкою про ідентифікацію [PERSON] , як особу з якою укладено договір № 1614336 від 31.03.2021, ідентифіковано в ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Одноразовий ідентифікатор: [NUMBER]. Час відправки ідентифікатора позичальнику: 31.03.2021 20:13:12 (а.с.19). Відповідно до платіжної інструкції № сfc71e2d-c1c0-4473-a8c1-2fa9c43433da від 31.03.2021 [PERSON] було перераховано грошові кошти у розмірі 8500,00 грн (а.с.22), що також підтверджується банківською випискою по особовому рахунку з 31.03.2021 до 03.04.2021 (а.с.110, 116). Належність банківської картки № [NUMBER] [PERSON] , отримання кредитних коштів та активне користування цією карткою та коштами підтверджується інформацією та випискою за рахунком, наданою АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.110,116). Правилами надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (чинними в редакції на момент укладення договору) передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному обсязі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів (пункт 6.5) (а.с.5зворот-15). 26.10.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» уклали Договір факторингу № 2610 за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, зокрема до відповідача за договором позики № 1614336 від 31.03.2021 на суму 28 698,00 грн (а.с.27зворот-38). 03.04.2023 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали Договір факторингу № 030423-ФМ, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, зокрема, до відповідача за договором позики № 1614336 від 31.03.2021 на суму 28 698,00 грн (а.с.39-48). Згідно з розрахунком заборгованості за договором позики від 31.03.2021 № 1614336 загальна сума заборгованості становить 28 698,00 грн, з яких: 8500,00 грн сума заборгованості за тілом позики, 20198,00 грн сума заборгованості за відсотками (а.с.16-18). На час розгляду справи відповідачем не надано доказів погашення зазначеної вище простроченої заборгованості. IV. Норми права, які застосував суд. Відповідно до статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 вказаного Закону передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до наведених вище положень ЦК України, зокрема статті 1048, убачається, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу відповідного строку права та інтереси кредитодавця забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої палати Верховного Суду, висловленою у постановах від 28.03.2018 року у справі №14-10цс18, від 31.10.2018 року у справі №202/4494/16-ц, що враховується судом на підставі частини четвертої статті 263 ЦПК України. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною першою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до пункту частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до частини другої статті 43 ЦПК України, обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається на осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статей 12 та 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Кредитний договір від 31.03.2021 № 1614336 підписано відповідачем [PERSON] електронним підписом, а їх наявність та застосування сторонами під час укладення договору підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Отже, вказаний кредитний договір, підписаний сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, сторони визначили всі істотні умови договору, а тому, саме з 31.03.2021 між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. Відповідно до умов кредитного договору проценти за користування кредитом в межах строку кредитування було встановлено в розмірі 1,99% в день (базова процентна ставка/фіксована). Строк кредитування 30 календарних днів, платежі за кредитом не здійснювалися. Відповідно до пункту 6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (чинними в редакції на момент укладення договору) передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному обсязі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Таким чином, суд вважає правомірним нарахування процентів за користування кредитом в межах строку дії кредитного договору з урахуванням її автоматичної пролонгації на 90 днів. Судом встановлено, що позивачем надано належні та допустимі докази укладення договору позики № 1614336 від 31.03.2021, а також отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі, визначеному договором, а також докази відступлення права вимоги. З врахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, беручи до уваги, що відповідач істотно порушив умови укладеного ним кредитного договору, а, зокрема, у встановленому порядку та строки не погашав кредит, та проценти за користування ним, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, зокрема: в частині стягнення боргу за тілом кредиту у розмірі 8500,00 грн та процентів за користування кредитом у розмірі 20198,00 грн, а всього: у сумі 28 698,00 грн. Відповідач відзив з відповідними доказами із запереченнями проти позову та в спростування доводів позивача до суду не подав. Розрахунок заборгованості відповідачем жодним чином не спростований. Умови договору також не оспорюються. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача. VI. Розподіл судових витрат Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України). За змістом статті 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України). Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Судом встановлено, що ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» понесено витрати на правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн, підтверджуються матеріалами справи, зокрема договором № 01-11/24 від 01.11.2024 (а.с.71-78), витягом з акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 02.12.2024 (а.с.79-81), актом приймання-передачі справ № 1-П на надання правничої допомоги (а.с.82-84), платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 579930913.1 від 12.12.2024 на суму 157500,00 грн з призначенням платежу: оплата згідно акту № 1-П приймання наданої правничої допомоги від 02.12.2024 за договором про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01.11.2024 без ПДВ (а.с.185) та ордером про надання правничої допомоги серії АХ № 1149961 (а.с.86). Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Разом з тим, суд звертає увагу, що зменшення розміру витрат на правничу допомогу можливе виключно за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам за відповідним клопотанням іншої сторони. В іншому випадку, таке необґрунтоване зменшення є втручанням у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом, що суперечить принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19. Суд зазначає, що від відповідача не надходило клопотань або заперечень щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, або інших заперечень. Враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Враховуючи наведене, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн підлягають стягненню з відповідача. Також згідно статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору за позовну заяву в розмірі 2422,40 грн. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved