Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-10 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі - ТОВ «ФК «Ейс») звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 29 січня 2024 року між первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» (далі - ТОВ «Макс Кредит») та відповідачем укладений договір кредитної лінії №00-9598809, у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до пункту 1.1 договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно з пунктом 1.2 договору сума ліміту кредитної лінії (сума кредиту) складає 6000 гривень. Відповідно до пункту 1.3.1 позичальник зобов`язаний оплатити проценти в періодичну дату оплати процентів, а саме: 23 лютого 2024 року та на кожний 25 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії (строку кредитування). Посилається на те, що кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав, про що свідчить інформаційна довідка від ТОВ «Платежі Онлайн» від 30 жовтня 2024 року, однак, відповідач в порушення умов договору не сплатив заборгованість по кредиту. 21 жовтня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу №21102024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №00-9598809 від 29.01.2024 року в розмірі 37 425,60 грн. З врахуванням наведеного, ТОВ «ФК «Ейс» просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №00-9598809 від 29.01.2024 року, яка станом на день відступлення прав вимоги становить 37 425,60 грн та складається з наступного: 6600,00 грн - заборгованість по кредиту; 30 825,60 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, а також стягнути судові витрати по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Процесуальні дії суду. Аргументи учасників справи, подані заяви (клопотання). Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 09.06.2025 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін та за клопотанням представника позивача, витребувано з АТ КБ "ПриватБанк" інформацію щодо банківської картки № [NUMBER] на ім`я [PERSON] та про рух коштів (виписку) по цій банківській карті за період з 29.01.2024 - 03.02.2024 року (а.с.65-66). Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України роз`яснено учасникам справи про її розгляд без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, також було надано строк для подання відповідачем відзиву на позов. Ухвалу суду від 09.06.2025 року та копію позовної заяви відповідач не отримав, на адресу суду повернувся конверт із вкладенням з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.85). Пунктом 2 ч.7 ст. 128 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України). Враховуючи вищенаведене, судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, а тому останній вважається таким, що належно повідомлений про розгляд справи судом. 27.06.2025 року на адресу суду надійшли з АТ КБ «ПриватБанк» витребувані судом документи (а.с.70-71). Фактичні обставини встановлені судом та застосовані норми права Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, встановивши наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 29 січня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та Поповим укладено договір кредитної лінії №00-9598809 на умовах повернення кредиту в кінці його строку, за яким відповідач отримав кредит в розмірі 6000 гривень строком на 360 днів до 23 січня 2025 року зі сплатою процентів за користування кредитом (а. с.11-15). Згідно з пунктом 1.4 договору тип процентної ставки - фіксований. За змістом пункту 1.4.1 договору стандартна процентна ставка становить 2,47% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується в межах строку дії кредитної лінії, визначеного в п.1.3 цього договору. Відповідно до пункту 2.8 договору кредит у сумі 6 000 гривень підлягає перерахунку 29 січня 2024 року на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . Кредитний договір від 29 січня 2024 року №00-9598809 підписано сторонами в електронній формі, зокрема [PERSON] - одноразовим ідентифікатором №50735 (а.с.15). Паспорт споживчого кредиту підписано [PERSON] одноразовим ідентифікатором №25509 (а.с. 21-22). Факт перерахування 29 січня 2024 року грошових коштів [PERSON] підтверджено ТОВ «Платежі онлайн», яке надає послуги з переказу коштів без відкриття рахунків, довідкою від 30 жовтня 2024 року про переказ на картку № [NUMBER] грошових коштів в розмірі 6000 гривень, транзакція № 40653-38152-01193 (а.с.24-25). З відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 19.06.2025, наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів, вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 29 січня 2024 року здійснено переказ коштів на суму 6000 гривень (а.с. 70-71). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором від 29 січня 2024 року №00-9598809, станом на 21.10.2024 року загальний розмір заборгованості [PERSON] складає 37 425, 60 грн, з яких: 6000,00 грн - заборгованість за тілом кредита; 30 825,60 грн - заборгованість за процентами, 600,00 грн - комісія за надання кредиту (а.с.32-33). 21 жовтня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» було укладено договір факторингу №21102024-МК/Ейс, за умовами якого ТОВ «Макс Кредит» відступило позивачу права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників, включно і до [PERSON] за кредитним договором №00-9598809 від 29.01.2024 року в розмірі 37 425,60 грн, з яких : 6600 грн - заборгованість по кредиту та 30 825,60 грн заборгованість по несплаченим відсоткам (а.с.31,34-44). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України). За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII (далі - Закон № 675-VIII). Згідно з пунктами 6, 12 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону № 675-VIII). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону № 675-VIII визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що кредитний договір від 29 січня 2024 року №00-9598809між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] підписано останнім одноразовим ідентифікатором №50735, який було надіслано на номер відповідача [NUMBER]. У договорі зазначені всі необхідні дані про особу [PERSON] , необхідні для його ідентифікації: реєстраційний номер облікової картки платника податків, паспортні дані, офіційно зареєстроване місце проживання, номер мобільного телефону. Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті кредитодавця подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, підтвердив умови таких, після чого позикодавець надіслав за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону [NUMBER] (міститься в реквізитах договору) одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджено укладеність кредитного договору та ознайомлення відповідача з його умовами, оскільки без здійснення вказаних дій останім кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому цей правочин відповідно до Закону № 675-VIII вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Щодо виконання кредитодавцем обов`язку щодо переказу (надання) кредитних коштів Суд виходить із того, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23). Як вбачається з умов кредитного договору від 29 січня 2024 року №00-9598809, зокрема пунктів 1.1, 2.8 договору, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити банківської картки, вказаної клієнтом, і останній несе повну відповідальність за правильність вказаних ним у договорі реквізитів. Як вбачається із пункту 2.8 договору відповідачем зазначено наступний номер електронного платіжного засобу (банківської картки) № [NUMBER] . Як встановлено судом, факт перерахування грошових коштів [PERSON] підтверджено листом ТОВ «Платежі онлайн» від 30.10.2024 року про переказ на картку № [NUMBER] грошових коштів в розмірі 6000 гривень, транзакція № 40653-38152-01193. Окрім цього, з відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 19 червня 2025 року вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 29 січня 2024 року здійснено переказ коштів на суму 6000 гривень. Відповідачем не спростовано, що банківська картка з відповідним номером, яка вказана ним в договорі, йому не належить. З урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку про доведеність факту переказу (надання) кредитних коштів відповідачу. За змістом частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Після спливу строку кредитування кредитор позбавлений права нараховувати відсотки, передбачені кредитним договором. Як слідує із пунктів 1.3, 7.2 кредитного договору строк користування кредитом сторонами визначено з 29 січня 2024 року до 23 січня 2025 року (360 днів). Відповідно до частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Як вбачається зі змісту пункту 4.2.6 договору сторони погодили, що у разі прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом на строк понад один календарний місяць, кредитодавець відповідно до частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» має право вимагати від позичальника повернення кредиту в повному обсязі, сплати процентів за весь строк фактичного користування кредитом, а також у повному розмірі комісії за надання кредиту. Вимога надсилається у вигляді електронного листа на електронну адресу позичальника, зазначену в договорі. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до умов договору, сторони погодили, що стандартна процентна ставка складає 2,47% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, і застосовується у межах строку кредитування, зазначеного в пункті 1.3. цього договору Кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 10 % від суми кредиту, що складає 600,00 грн, яку позичальник зобов`язаний сплатити в останній день погашення кредиту (пункт 1.5.1 договору). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором від 29 січня 2024 року №00-9598809, станом на дату відступлення прав вимоги - 21.10.2024 року загальний розмір заборгованості [PERSON] складає 37 425, 60 грн, з яких: 6000,00 грн - заборгованість за тілом кредита; 30 825,60 грн - заборгованість за процентами, 600,00 грн - комісія за надання кредиту (а.с.31-33). Так, з наданого ТОВ «Макс Кредит» розрахунку заборгованості слідує, що останнім здійснено нарахування процентів за користування кредитом за період з 29 січня 2024 року по 21 жовтня 2024 року включно з урахуванням стандартної процентної ставки 2,47%, що у сумі складає 30825,60 грн (6000,00 х 2,47% х 208 днів). Суд частково не погоджується з таким розрахунком, виходячи з наступного. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року. Закон України від 22 листопада 2023року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Згідно з частиною 5 статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Враховуючи, що самим Законом України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір було укладено 29 січня 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Також суд враховує, що пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір № 00-9598809 укладено 29 січня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 2,47% є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість вимоги та стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом з розрахунку розміру денної процентної ставки 1%, що становить 12480 гривні (6 000,00 х 1% х 208). Також надаючи оцінку нарахуванню кредитодавцем комісії за надання кредиту у розмірі 600 гривень відповідно до пункту 1.5 договору, суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку чи іншої фінансової установи встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту і, відповідно, така умова не є нікчемною. Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 20 вересня 2024 року у справі № 331/2974/23 (провадження N 61-7620св24). Також судом встановлено, що за наявним у матеріалах справи, за кредитним договором право вимоги перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Ейс», що підтверджується договором факторингу, укладеного між первісним кредитором та позивачем. Доказів виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором №00-9598809від 29.01.2024 року матеріали справи не містять і відповідачем суду не надано. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 29 січня 2024 року № 00-9598809, яка підлягає стягненню на користь ТОВ «ФК «Ейс» становить 19 080,00 гривні, з яких: 6 000 гривень - тіло кредиту; 12480 гривні - проценти за користування кредитом; 600 гривень - комісія за надання кредиту. Розподіл судових витрат Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 20.05.2025 (а.с.7). Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «Ейс» підлягають задоволенню частково на загальну суму 19 080,00 грн, що становить 50,98% від ціни позову (37425,60), тому на користь позивача з [PERSON] слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, в сумі 1234,93 грн (2422,40х50,98%). Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 гривень, то суд прийшов до наступного висновку. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Разом з тим, у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії,

Outcome: partial