Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-14 00:00:00

позивач, через свого представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. Позов мотивує тим, що позивачка та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 вересня 2007 року. Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 27.02.2024 у справі №465/3812/23 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Від шлюбу Позивач з Відповідачем мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Обоє дітей перебувають на повному утриманні позивача, відповідач участі в матеріальному утриманні та вихованні дітей не бере. Позивачеві відомо, що відповідач працює та отримує дохід, а отже має можливість матеріально утримувати своїх дітей. Інших дітей, чи осіб, яких відповідач за законом зобов`язаний утримувати немає. [PERSON] та [PERSON] є активними та обдарованими дітьми. Вони відвідують спортивні секції та гуртки, мають додаткові заняття, які необхідні їм для емоційного та інтелектуального розвитку, крім того, діти готуються до вступу у вищі навчальні заклади, тому для успішного складення екзаменів також потребують додаткових уроків в репетиторів. Оплата всіх цих додаткових занять, а також забезпечення дітей одягом, харчуванням, шкільним приладдям, лікуванням, іншими необхідними речами та створення комфортних побутових умов для дітей потребують значних матеріальних витрат, які повністю лягають на плечі позивача. В середньому щомісяця на утримання кожної дитини позивач витрачає по 10 000,00 грн. (20 000,00 грн. щомісячно на утримання обох дітей). Враховуючи вищевикладене, просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , по 5000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Ухвалою суду від 17.04.2025 відкрито провадження в справі, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено цивільну справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Сторони в судове засідання не з`явились. Від представника позивача в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутність позивача та її представника, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання, повторно, не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву не подав. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до ч. 1 ст.280\~ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що згідно із ч.8 ст.178,\~ст.280 ЦПК України, слід проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд доходить наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами статті 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 01.09.2007 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Перемишлянського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис №78, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , що видане 01.09.2007. Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей - [PERSON] ,\~ [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 12.09.2009 та [PERSON] ,\~ [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 06.01.2011. Відповідно до рішення Франківського районного суду м. Львова від 27.02.2024 у справі № 465/3812/23, шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - розірвано. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Чинне законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ст.7 ч.8 СК України); а також зобов`язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст. 142 цього ж кодексу) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ст.7 ч.9 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною третьою ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Положеннями статті 27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р., передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи рівність прав та обов`язків щодо дитини як батька, так і матері, враховуючи те, що відповідач є працездатним, спростувань доводам позивачки суду таким не надано, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів слід задоволити у повному обсязі. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] , як батька неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] слід стягувати на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання дітей, в розмірі 5000 гривень на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачка звернулася до суду з даним позовом 14.04.2025, тому суд присуджує стягнення аліментів з відповідача починаючи з вказаної дати і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Окрім того, відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду із відповідним позовом в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи що позивачка при поданні позову була звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 гривень.

Outcome: approved