Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

У травні 2025 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернулось до Підволочиського районного суду Тернопільської області з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 184561 від 22 березня 2021 року на загальну суму 15660 грн. та судові витрати понесені при сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. Вимоги обґрунтовують тим, що 22 березня 2021 року ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] уклали кредитний договір № 184561 в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчинений одноразовим ідентифікатором згідно положень ЗУ «Про електронну комерцію»). На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника в розмірі 3000 грн. 28 жовтня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» було укладено Договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого позивачу було відступлено право вимоги до позичальників, в тому числі за договором № 184561. Таким чином, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Станом на 03 травня 2025 року умови договору не виконані, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем на суму 15660,00 грн., з яких: 3000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 12660,00 грн. - заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги, що і змусило звернутись з позовом до суду. Представник позивача ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» в судове засідання не з`явився, у поданій до суду позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності, не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення. Крім того 09 липня 2025 року подав до суду заяву в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10500,00 грн. [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги в частині стягнення заборгованості визнав повністю. В частині позовних вимог про стягнення правової допомоги просив задовольнити їх частково, на суму 3000 грн., оскільки вважає зазначені позивачем витрати на правову допомогу завищеними. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, в зв`язку з визнанням відповідачем позову, суд вважає за можливе прийняти рішення у даній справі на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст.223,247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. 22 березня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №184561, згідно якого ТОВ «ЗАЙМЕР» зобов`язувалось надати позичальнику кредит на суму 3000 гривень. Згідно умов договору кредит надається строком на 30 днів з 22 березня 2021 року, термін повернення кредиту 20 квітня 2021 року. Процентна ставка за користування кредитом 730% річних, які нараховуються за ставкою 2% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. У разі якщо клієнт не повернув кредит в строк, клієнт зобов`язаний виплатити Товариству пеню в розмірі 5% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання умов Договору, починаючи з першого дня прострочення. При цьому пеня нараховується до дня повного погашення заборгованості за Договором, але в будь-якому випадку не більше 100 (ста) календарних днів. Із наданих представником позивача та досліджених судом документів встановлено, що відповідач користувався наданими кредитодавцем кредитними коштами та порушив умови вказаного договору і має прострочену заборгованість. Так, згідно з розрахунком заборгованості станом на 03 травня 2025 року, заборгованість [PERSON] за договором №184561 від 22 березня 2021 року становить 15660,00 грн. Даний розмір заборгованості визнано відповідачем. 26 січня 2022 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» було укладено Договір факторингу №01-28/10/2021, згідно умов якого до позивача ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» перейшло право вимоги, в тому числі, згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року до відповідача [PERSON] за договором №184561 на суму 15660,00 грн. Позивач жодних нарахувань після переходу до нього права вимоги не здійснював. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів (п.1 ст.11, ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України). Відповідно до вимог ст.526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний, як це передбачено ч.1 ст.527 ЦК України, виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст.1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 1054\~ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049\~ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно положень ст.1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи вищевикладене, а також факт визнання відповідачем заборгованості, відповідно до ст.81 ЦПК України, суд вважає, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню. Враховуючи те, що [PERSON] не виконував належним чином умови договору, унаслідок чого його заборгованість складає 15660,00 грн. з яких: 3000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 12660,00 грн. - заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги. Даний розмір заборгованості визнаний відповідачем та ним не оспорюється, на підставі ст.ст.526, 1054-1057,1077,1078 ЦК України, вказана позивачем сума заборгованості підлягає примусовому стягненню. Тому, враховуючі заявлені позивачем вимоги та визнання їх відповідачем, з відповідача слід стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 15660,00 грн. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. за подання позовної заяви. Вирішуючи питання про стягнення витрат на оплату витрат на правничу допомогу в сумі 10500 грн. суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч.1-5 ст.137\~ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою. (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як вбачається з матеріалів справи, 29 грудня 2023 року між ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчуком С.В. був укладений Договір про надання правової допомоги. До позову додано акт про отримання правової допомоги від 08 липня 2025 року про погодження наданих правових (юридичних) послуг на суму 10500 грн. Також до матеріалів справи долучено копію платіжної інструкції №3 9447 від 08 липня 2025 року, згідно якого від імені ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» на рахунок отримувача [PERSON] була проведена оплата, в сумі 10500 грн., призначення платежу: оплата за правничу допомогу згідно рахунку. Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень ст.ст.77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем ТОВ «Коллект Центр» витрат на професійну правничу допомогу. Одночасно з цим, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним з складністю справи (справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, має невеликий обсяг досліджуваних доказів), та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 3000 грн.

Outcome: partial