Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до ТОВ «ДІЄСА» про стягнення невиплаченої заробітної плати в сумі 56691 грн. 84коп., компенсації за невикористані дні відпустки в сумі 7725,90 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.10.2023 року до 05.04.2024 року в сумі 89 852,90грн.. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те,що вона з 27.10.2020 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 05 жовтня 2023 року звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін. Однак, усупереч вимогам ч. 1 ст. 47, ст. 116 КЗпП роботодавець розрахунку при звільненні з ним не провів, мотивуючи це відсутністю коштів. Заборгованість по заробітній платі на день звільнення складає 56691 грн. 84 коп. Вказує, що її середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 06.10.2023 року по 05.04.2024 року становить 8985,90 грн. (середньодення зарплата 685,90 грн. х на кількість календарних днів 131). Також вона має право на виплату компенсації за 15 календарних дні невикористаної відпустки в сумі 74725,90 грн. Посилаючись на положення ст. 47, 116, 177 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України "Про відпустки", просила заявлені вимоги задовольнити. Представник позивача до судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився про дату, місце та час повідомлявся належним чином до судового засідання надали письмові пояснення по справі відповідно до яких узадоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку просили відмовити, оскільки між обставинами непереборної сили, які засвідчені сертифікатом №3000-240827 від 23 квітня 2024 року, та неможливістю належного виконання ТОВ «ДІЄСА» обов`язку із своєчасного проведення розрахунку при звільненні позивача, є причинно-наслідковий зв`язок. 21.01.2025р. представником позивача до суду надані заперечення на пояснення відповідача, відповідно до яких вбачаться, що матеріали справи не містять належних доказів того, що підтверджує повідомлення роботодавцем свого працівника, що відповідач перебуває під впливом форс-мажорних обставин із зазначенням дати виникнення обставин та дати ознайомлення під особистий підпис працівника; сертифікат, який підтверджує неможливість виконання зобов`язань за трудовим договором, з належного розрахунку при звільненні роботодавцем позивачки, у день її звільнення; інформацію про інформування всіх працівників відповідача про ресурс «MyEldoLife» із їх підтвердженням про ознайомлення з цим інформуванням. Суд, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав. Згідно ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що позивач у період з 27.10.2020 року до 05.10.2023 року працювала на різних посадах у ТОВ "Дієса", що підтверджується записами в її трудовій книжці [NUMBER] . 05 жовтня 2023року ТОВ "ДІЄСА" видало наказ № Z00/04/10/003 про припинення трудового договору з позивачем [PERSON] за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. У наказі про припинення трудового договору також зазначено виплатити [PERSON] компенсацію за 15 невикористаних календарних днів відпустки. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У довідці ТОВ "ДІЄСА", виданій на ім`я позивача, вказано, що її дохід за липень - жовтень 2023 року, без утримання податків та обов`язкових платежів, становить 56691грн. 84 коп. Відповідно до ч. 3ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За наведених обставин суд вважає доведеним покликання позивача на те, що при звільненні їй не було виплачено заробітної плати за період липня - жовтень 2023 року у сумі 56691 грн. 84 коп. (без утримання податків та обов`язкових платежів). Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Суд погоджується із наведеним позивачем розрахунком компенсації за невикористану відпустку в розмірі 7725,90 грн. (15 календарних дні невикористаної відпустки х на середньоденний заробіток 685,90грн.). Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100. Відповідно до абз. 4 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок) середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Основою для визначення загальної суми заробітку, є середньоденна (середнього годинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п .8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Враховуючи, що відповідачем не надано графіку роботи позивача та наведений останнім розрахунок середньоденного заробітку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не спростовано, суд погоджується із тим, що середньоденний заробіток позивача становив 685,90 грн. Середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.10.2023 р. до 05.10.2024 р. становить 89852,90 грн. (середньоденний заробіток 685,90 х на кількість календарних днів за період прострочення 131 днів). При цьому суд, враховуючи вимоги розумності і справедлиості, а також положення ст. 117 КЗпП України, яка вказує на те, що роботодавець повинен сплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, вважає за вірне обмежитися періодом його стягнення, зазначеним позивачем у позовній заяві. При цьому суд виходить з того, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення із ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України, така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку. При вирішенні вимог позивача про стягнення середнього заробітку, суд бере до уваги розрахунок, поданий позивачем, винну поведінку відповідача та вважає за необхідне задовольнити їх у повному обсязі. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп. за позовною вимогою про стягнення заборгованості по зарплаті та компенсації за невикористані дні відпустки. На підставі викладеного,

Outcome: approved