Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В позовній заяві посилалась на те, що з 02 квітня 1999 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем Приватним акціонерним товариством «Полтавський турбомеханічний завод». 17 січня 2025 року звільнена з посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Під час її перебування в трудових відносинах з відповідачем їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 87018 грн. 98 коп. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 05.03.2025 року було стягнуто з відповідача заборгованість по заробітній платі. Але жодних розрахунків не проведено. Частиною 1 ст.117 КЗпП України передбачено, що у разі несвоєчасної виплати належних сум при звільненні з вини роботодавця, працівникові виплачується середній заробіток за весь час затримки. Згідно розрахунків позивача, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку станом на 15.04.2025 року становить 42626 грн. 24 коп., тому просить стягнути цю суму з Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод». При звільненні розрахунок з нею проведено не було. 01 травня 2025 року позивач подала до суду заяву про уточнення позовних вимог. Згідно з уточнених розрахунків позивача, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку станом на 14.04.2025 року становить 41251 грн. 20 коп., тому просить стягнути цю суму з Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод». Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтава від 17 квітня 2025 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу вирішено розглядати в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. 28 квітня 2025 року відповідач направив на адресу суду відзив в якому просив відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні з роботи у розмірі 42 626 грн. 24 коп. При цьому посилався на те, що позивачем невірно здійснено розрахунки по нарахуванню середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені. Зазначив,що період затримки розрахунку при звільнені склав 60 днів за період з 20 січня 2025 року по 14 квітня 2025 року. Середній заробіток за цей період становить 41251,20 грн. (687,52 грн х 60 р.дн). Тому в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку у розмірі 42\~626,24 грн відповідач просив відмовити. Інші заяви по суті справи або клопотання сторони суду не подавали. Вивчивши та дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Полтавський турбомеханічний завод». З 16 липня 2019 року [PERSON] працювала на посаді начальника відділу з проектування оснащення енергозапчастин. 17 січня 2025 року [PERSON] звільнена на підставі\~ наказу №ПТМ00000007 від 17 січня 2025 року за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України. На час звільнення позивача відповідач не виплатив їй заробітну плату у розмірі 87018,98 грн. Вказані обставини встановлені рішенням Київського районного суду м.Полтави від 05 березня 2025 року у справі №552/679/25, яким стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 87018 грн 98 коп. (а.с.10-11). Будь-яких доказів погашення вказаної заборгованості в повному обсязі або частково відповідач суду не надав. Згідно із ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. У відповідності до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як вже встановлено судом, в день звільнення відповідач з позивачем [PERSON] розрахунок не провів, заборгованість не виплатив. За ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст.117,237-1цього Кодексу роз`яснив, що за ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з абз. 1 п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Середньоденна заробітна плата позивача становить 687,52 грн. Зазначена обставина підтверджується довідкою №ПТМ00000015 від 19.03.2025 (а.с.15). Виходячи з кількості робочих днів у листопаді та грудні 2024 року, середньомісячна кількість робочих днів позивача становить: (12 +20)/2 = 16 р.д. Відповідно, середня заробітна плата за два останні повні місяці роботи становить: 16 р.д. х 687,52 грн. = 11000,32 грн. Період затримки розрахунку становить: З 18 січня 2025 року (день, наступний за днем звільнення) по 14 квітня 2025 року (день звернення позивача з даним позовом) та складає два місяці 19 робочих днів. Відповідно, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні становить: (11000,32 грн х 2 міс.) + (687,52 грн х 19 дн.) = 22000,64 грн + 13062,88 грн = 35063,52 грн. Наданий позивачем розрахунок середнього заробітку в сумі 41251,20 грн не відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати. Тому суд вказаний розрахунок не приймає до розгляду. На підставі викладеного, розглядаючи справу на підставі наявних доказів, суд приходить до висновку, що сума середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, становить 35063,52 грн. Тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Питання про судові витрати суд вирішує у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при зверненні з позовом до суд позивачем судовий збір не сплачено, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial