Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

У січні 2025 року позивачка звернулася до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 2008 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу та з 2009 року була зареєстрована за однією адресою із [PERSON] ( [ADDRESS] ) Під час спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] у зв`язку зі хнесенням для будівництва шляхопроводу належного [PERSON] будинку, рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради було надано [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . Квартира надана на підставі ордеру. [INFO] [PERSON] помер. За життя він склав заповіт, яким заповідав позивачці квартиру, а своїй онуці будинок по [ADDRESS] . 29.10.2024 позивачка знялась з реєстрації за адресою: [ADDRESS] та переїхала до квартири за адресою: [ADDRESS] . Подала до відповідача заяву про визнання її наймачем квартири та реєстрацію у квартирі, у задоволенні якої їй було відмовлено. Посилаючись на положення ст.ст. 64,65,106 ЖК України, ст. 1 Протоколу №1 до ЄКПЛ , зазначає, що відповідач не визнає право позивачки на користування житловою площею в квартирі, що є втручанням у право мирно володіти майном. Просить визнати за нею право користування жилою площею в квартирі за аджресою: [ADDRESS] , як члена сім`ї наймача житлового приміщення [PERSON] , який помер [INFO] . У відзиві на позовну заяву відповідач з позовом не погодився, зазначивши, що одночасно зі смертю наймача припинив дію договір найму квартири, а сама квартира перейшла у власність територіальної громади. Житлові приміщення, які знаходяться у власності територіальної громади міста Суми, підлягають розподілу громадянам, які перебувають на квартирному обліку. Просить відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 13 січня 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 17.03.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду . У судове засідання сторони. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали заяви про розгляд справи без участі представників. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Встановлено, що рішенням Ковпаківського районного суду від 1 лютого 2024 р. у справі №192/15503/23 встановлено факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу з січня 2008 р. до смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Як вбачається зі змісту рішення, у вказаному періоді позивачка та [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] , який належав на праві власності [PERSON] (а.с. 3-4). У період з 18.08.2009 р. по 29.10.2024 р. позивачка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 10.08.2009 р., враховуючи державні та громадські потреби реконструкції шляхопроводу по [ADDRESS] та зважаючи на те, що будинки, розташовані за адресами: [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] , перебувають у зоні його реконструкції, відповідно до статей 111, 171 Житлового кодексу України, виконавчий комітет Сумської міської ради вирішив визнати такими, що підлягають знесенню, зазначені будинки та забезпечити громадян, будинки яких підлягають знесенню, житловими приміщеннями відповідно до вимог чинного законодавства України (а.с. 4). Листом від 15 жовтня 2009 р. управління реконструкції та капітального будівництва Сумської міської ради поінформувало виконком про необхідність надати ордер на квартиру [ADDRESS] [PERSON] , оскільки мешканці житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 7). Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 1 грудня 2009 р. №664 мешканцю будинку [ADDRESS] [PERSON] надано однокімнатну житлову квартиру площею 60,12 кв. м по [ADDRESS] (а.с. 5). 28 січня 2010 р. виконавчим комітетом Сумської міської ради видано ордер [PERSON] на житлове приміщення однокімнатну квартиру по [ADDRESS] (а.с. 8, зворот). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 6). 21 липня 2015 р. [PERSON] склав заповіт, яким заповідав належний йому житловий будинок за адресою: [ADDRESS] своїй онуці [PERSON] . 9 липня 2015 р. [PERSON] склав заповіт, яким заповідав належну йому квартиру [ADDRESS] [PERSON] , а все інше майно своєму сину [PERSON] (арк. справи 35, 36). Після смерті чоловіка позивачка знялась з реєстрації у будинку за адресою: [ADDRESS] та переїхала проживати у спірну квартиру. Зверталася до відповідача із заявою про визнання наймачем спірної квартири замість попереднього наймача [PERSON] у зв`язку з його смертю. Листом від 4 грудня 2024 р. управління ЦНАП у місті Суми відмовило у задоволенні заяви, зазначивши, що у заявниці відсутня реєстрація місця проживання у вказаній квартирі. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] не має у приватній власності нерухомого майна (а.с. 8). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на спірну квартиру не зареєстровано за будь-якою з осіб (а.с. ) Постановою від 28.08.2023 р. приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу С. Ролик відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру позивачці. Відмова мотивована тим, що відсутні документи, які підтверджують склад спадкового майна, оскільки на спірну квартиру відсутня реєстрація права власності за померлим [PERSON] . Відповідно до відповіді департаменту забезпечення ресурсних платежів від 01.08.2023 р., інвентаризаційна справа на об`єкт нерухомого майна спірну квартиру не заводилася. Як вбачається з копій квитанцій, фіскальних чеків, наданих позивачкою, вона регулярно здійснює оплату за надані житлово-комунальні послуги у спірній квартирі. Відповідно до статті 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Інші особи можуть бути визнані членами сім`ї наймача, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено факт проживання позивачки та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що підтверджено рішенням суду. Це дає підстави вважати позивачку членом сім`ї наймача відповідно до положень статті 64 ЖК України. Стаття 65 ЖК України передбачає, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення, договір найму житлового приміщення вважається розірваним. Однак, у даній справі йдеться про смерть наймача, а не про його вибуття. Стаття 106 ЖК України встановлює, що у разі смерті наймача жилого приміщення члени його сім`ї, які проживали разом з ним, зберігають право користування жилим приміщенням. Це положення є ключовим у даній справі, оскільки позивачка, будучи членом сім`ї померлого наймача, проживала разом з ним у спірній квартирі. Суд також враховує положення статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує кожній фізичній або юридичній особі право мирно володіти своїм майном. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, поняття "майно" має автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні блага і може включати інші "майнові" права та інтереси, що становлять законні очікування особи. Право на житло може розглядатися як "майно" у розумінні цієї статті, особливо якщо особа має стабільне та тривале проживання у приміщенні. У даному випадку, позивачка проживала однією сім`єю з наймачем тривалий час, була зареєстрована з ним за однією адресою, а згодом переїхала до спірної квартири після смерті наймача, продовжуючи оплачувати комунальні послуги. Відмова відповідача у визнанні позивачки наймачем та її реєстрації у квартирі фактично є втручанням у її право на мирне володіння майном - правом користування житловим приміщенням, що склалося історично та набуло характеру "законного очікування". Доводи відповідача про те, що одночасно зі смертю наймача припинив дію договір найму квартири, а квартира перейшла у власність територіальної громади та підлягає розподілу громадянам, які перебувають на квартирному обліку, не відповідають положенням статті 106 ЖК України, яка прямо передбачає збереження права користування житлом за членами сім`ї померлого наймача. Право членів сім`ї на продовження користування житлом є пріоритетним щодо майнових інтересів територіальної громади у даному випадку, особливо враховуючи, що квартира була надана наймачу у зв`язку зі знесенням його власного будинку, що є формою компенсації житла. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачка, як член сім`ї померлого наймача, яка постійно проживала разом з ним та вела спільне господарство, має право на користування спірною квартирою відповідно до вимог чинного законодавства України та принципу захисту права власності, закріпленого у Першому протоколі до ЄКПЛ.

Outcome: approved