Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» звернулось до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 16.07.2021 № 22033000522198 у розмірі 37300,56 грн, з яких: 21180,14 грн заборгованість по тілу кредиту, 0,42 грн заборгованість по відсотках, 16120 грн заборгованості по комісії, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та надання правничої допомоги у розмірі 6000,00 грн. В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що 16.07.2021 між [PERSON] та Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» укладений кредитний договір № 22033000522198, відповідно до якого банк зобов`язується надати клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити плату за кредит, а також належним чином виконати інші зобов`язання у порядку, встановленому Договором. Відповідно до п. 1.2. Договору відповідачці надається кредит у розмірі 24800,00 грн строком кредитування 24 місяці, кінцева дата повернення кредиту 16.07.2023, цільове призначення на споживчі потреби, процентна ставка за користування кредиту є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за кредитом у розмірі 0,001% річних, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості з 16.07.2021 по 15.02.2022 7% від суми кредиту, з 16.02.2022 по 15.08.2022 5,5% від суми кредиту, з 16.08.202 по 15.02.2023 4% від суми кредиту, з 16.02.2023 по 16.07.2023 2,25% від суми кредиту. Відповідно до п. 1.3. Договору кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта № [NUMBER] , відкритий у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО». Датою видачі кредиту вважається день зарахування кредиту на рахунок клієнта, якщо сума кредиту не зарахована на рахунок упродовж 7 робочих днів з дати підписання договору, договір вважається не укладеним. Відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 24800,00 грн. Проте взяті на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів належним чином не виконує. 28.03.2024 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та позивачем ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» укладений договір факторингу № 28/03/24, відповідно до якого первісним кредитором відступлене право вимоги за Кредитним Договором № 22033000522198від 16.07.2021на користь позивача ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуло право вимоги до відповідачки. З метою захисту своїх майнових прав позивач звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 37300,56грн, з яких: 21180,14 грн заборгованість по тілу кредиту, 0,42 грн заборгованість по відсотках, 16120 грн заборгованості по комісії, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та надання правничої допомоги у розмірі 6000,00 грн. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільна справа розподілена судді Скриль Ю.А. Ухвалою суду від 17.04.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Відповідачці визначений п`ятнадцятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для подання відзиву на позов. Відповідачка не подала до суду відзиву на позовну заяву, або ж клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Копія ухвали про відкриття провадженнянадсилалась їй за зареєстрованим місцем проживання. Відповідно до інформації з Єдиного державного демографічного реєстру від 15.04.2025 № 1294247, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з Довідками АТ «Укрпошта» про причини повернення, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень повернулись на адресу суду з відмітками від 17.05.2025 та від 28.06.2025 «за закінченням терміну зберігання». Заяви, клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін до суду від учасників справи не надходили. Відзив на позовну заяву не надійшов. Суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалах за відсутності відзиву на позову та заперечень щодо розгляду справи без повідомлення сторін. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Установлено, що 16.07.2021 між [PERSON] та Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» укладений кредитний договір № 22033000522198, відповідно до якого банк зобов`язується надати клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити плату за кредит, а також належним чином виконати інші зобов`язання у порядку, встановленому Договором. Відповідно до п. 1.2. Договору відповідачці надається кредит у розмірі 24800,00 грн строком кредитування 24 місяці, кінцева дата повернення кредиту 16.07.2023, цільове призначення на споживчі потреби, процентна ставка за користування кредиту є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за кредитом у розмірі 0,001% річних, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості з 16.07.2021 по 15.02.2022 7% від суми кредиту, з 16.02.2022 по 15.08.2022 5,5% від суми кредиту, з 16.08.202 по 15.02.2023 4% від суми кредиту, з 16.02.2023 по 16.07.2023 2,25% від суми кредиту. Відповідно до п. 1.3. Договору кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта № [NUMBER] , відкритий у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО». Датою видачі кредиту вважається день зарахування кредиту на рахунок клієнта, якщо сума кредиту не зарахована на рахунок упродовж 7 робочих днів з дати підписання договору, договір вважається не укладеним. Отримання відповідачкою кредитних коштів у розмірі 24800,00 грн підтверджується Випискою по особовому рахунку за період з 16.07.2021 по 27.03.2024, наданою АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО». Факт користування кредитними коштами відповідачкою також підтверджується вказаною Випискою по особовому рахунку. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку позивач). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідачкою особисто підписаний кредитний договір від 16.07.2021 № 22033000522198, який містить відомості про розмір кредиту, розмір встановлених відсотків, строк кредитування, порядок погашення заборгованості, отже сторонами погоджено істотні умови договору, зокрема розмір кредиту, розмір відсотків за користування кредитом, порядок погашення заборгованості тощо. Кредитний договір від 16.07.2021 № 22033000522198 у встановленому законом порядку відповідачкою не оспорював ся та недійсним не визнавався. Відповідачкою обставини підписання кредитного договору та отримання кредитних коштів не заперечуються. Згідно з наданим розрахунком заборгованості, здійсненим АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», відповідачка станом на 27.03.2024 має заборгованості за кредитним договором від 16.07.2021 № 22033000522198 у розмірі 37300,55 грн, з яких: 21180,14 грн залишок простроченого кредиту, 0,41 грн залишок прострочених відсотків, 16120,00 грн залишок прострочених комісій. 28.03.2024 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та позивачем ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» укладений договір факторингу № 28/03/24, відповідно до якого первісним кредитором відступлене право вимоги за Кредитним Договором № 22033000522198 від 16.07.2021 на користь позивача ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуло право вимоги до відповідачки. Факт укладання договору факторингу підтверджується Актом приймання-передачі прав вимоги за Договором факторингу № 28/03/24 від 28.03.2024, Актом приймання-передачі реєстру боржників від 28.03.2024 та витягом з реєстру боржників до Договору факторингу № 28/03/24 від 28 березня 2024 року, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги за Договором № 22033000522198 від 16.07.2021, укладеним з [PERSON] із загальною заборгованістю 37300,56грн, з яких: 21180,14 грн заборгованість по тілу кредиту, 0,42 грн заборгованість по відсотках, 16120,00 грн заборгованості по комісії. Щодо позовних вимог про стягнення комісії за кредитним договором (Заявою) від 16.07.2021 № 22033000522198 Відповідно до частин першої та другої\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець, на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19, провадження № 61-7416св20. Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга\~статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Нікчемний правочин (частина друга\~статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (abinitio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipsoiure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (ergaomnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу /набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (exofficio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Такі висновки зроблені в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі №359/12165/14-ц. Тлумачення частини першої\~статті 203 ЦК України\~свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених\~ст. 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер і в них поряд із приватно - правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно - правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно - правових нормах. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року в справі №613/1436/17. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя\~статті 89 ЦПК України). Суд звертає увагу, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також АТ «ПУМБ» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19, зроблені наступні висновки: якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до п. 1.2. Договору встановлюється щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості з 16.07.2021 по 15.02.2022 7% від суми кредиту, з 16.02.2022 по 15.08.2022 5,5% від суми кредиту, з 16.08.202 по 15.02.2023 4% від суми кредиту, з 16.02.2023 по 16.07.2023 2,25% від суми кредиту, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, з аналізу змісту пунктів 1.2 та 2.1. Договору вбачається, що сплату відповідної комісії банк покладає на позичальника попри те, що дії, за які вона справляється, вчиняються на користь банку, зокрема, послуги щодо списання та зарахування коштів з метою повернення кредиту, розрахунково-касове обслуговування кредиту. Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення п. 1.2. кредитного договору в частині нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості з 16.07.2021 по 15.02.2022 7% від суми кредиту, з 16.02.2022 по 15.08.2022 5,5% від суми кредиту, з 16.08.202 по 15.02.2023 4% від суми кредиту, з 16.02.2023 по 16.07.2023 2,25% від суми кредитує нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21. Ураховуючи викладене, суд вважає, що заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають зменшенню на розмір нарахованої комісії у розмірі 16120,00 грн. Щодо судового збору Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, ураховуючи часткове задоволення позовних вимог на 56,78% (21180,56*100:37300,56), вважає стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1375,44 грн (2422,40*56,78%). Щодо витрат на правничу допомогу Відповідно до ч ч 1-4\~ст. 137ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8\~статті 141ЦПК України\~передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 зазначила наступне. \~ \~ \~ \~Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. КС зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59\~Конституції покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу При цьому, Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16, роз`яснила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат позивачем суду надано: копію\~договору про надання правової допомоги від 02.01.2025 №43453613; детальний опис робіт (наданих послуг)від 02.04.2025, виконаних адвокатом Дорошенко М.А., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» щодо стягнення кредитної заборгованості; Акт від 02.04.2025 № 22033000522198 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг). Вартість послуг за складання позовної заяви складає 3000,00 грн, за правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» - 2250,00 грн, за формування додатків до позовної заяви (письмові докази) 750,00 грн, всього склала 6000,00 грн. Таким чином, вказані грошові кошти, витрачені на отримання правової допомоги позивачем у розмірі 6000,00 грн підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 3406,80 грн (6000*56,78%).

Outcome: partial