Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

До Дунаєвецького районного суду Хмельницької області надійшов позов ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з останньої заборгованість у сумі 36475,50 грн за кредитними договорами № 24975-02/2024 від 15.02.2024, № 20326-05/2024 від 12.05.2024 та № 7382065 від 10.05.2024, а також судовий збір у відповідному розмірі. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаними кредитними договорами у неї виникла заборгованість перед первісними кредиторами. За результатами укладення ряду договорів факторингу, право вимоги за заборгованістю відповідача перед первісними кредиторами перейшло до позивача. Як правову підставу для звернення до суду позивач зазначає норми Цивільного кодексу України щодо обов`язковості умов укладених договорів, обов`язковості виконання боржником узятих на себе зобов`язань за договором, правових наслідків відступлення права вимоги та особливостей укладення і виконання кредитних договорів; норми Закону України «Про електронну комерцію» щодо порядку укладення договорів в електронному вигляді; норми Закону України «Про споживче кредитування». Ухвалою від 17.04.2025 року суд залишив позовну заяву без руху у зв`язку з неоплатою судового збору в повному розмірі за всі заявлені вимоги та надав позивачу строк для усунення недоліків. 21.04.2025 року до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків із доплатою судового збору. Ухвалою від 29.04.2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі, ухвалив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Із повідомлення Маківської сільської ради від 28.04.2025 № 451, який надійшов на запит суду, вбачається, що [PERSON] змінила прізвище на " [PERSON] ". Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідач належним чином повідомлявся про відкриття провадження у справі через надіслання копії ухвали про відкриття провадження. Від відповідача відзиву на позовну заяву, заяв або клопотань не надійшло. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Позивач ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" є фінансовою установою згідно з наданими документами. Між первісними кредиторами та відповідачем було укладено кредитні договори на умовах повернення суми кредиту з процентами відповідно до умов договорів. Вказані кредитні договори та додатки до них підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Зокрема: -кредитний договір № 24975-02/2024 від 15.02.2024 укладений між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» (первісний кредитор) та відповідачем; -кредитний договір № 20326-05/2024 від 12.05.2024 укладений між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» (первісний кредитор) та відповідачем; -договір позики № 7382065 від 10.05.2024 укладений між ТОВ «МАНIФОЮ» (первісний кредитор) та відповідачем. У результаті невиконання умов кредитних договорів у відповідача перед первісними кредиторами утворилась заборгованість у загальній сумі 36475,50 грн, зокрема: -за договором № 24975-02/2024 від 15.02.2024 в сумі 13398,00 грн (з яких: 7656 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 5742 грн сума заборгованості за процентами); -за договором № 20326-05/2024 від 12.05.2024 в сумі 13200,00 грн (з яких: 4000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 7200 грн сума заборгованості за процентами; 2000 грн сума заборгованості по штрафним санкціям); -за договором позики № 7382065 від 10.05.2024 в сумі 9877,50 грн (з яких: 3000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 3600 грн сума заборгованості за процентами за користування позикою; 3277,50 грн сума заборгованості за процентами на прострочену позику). Право вимоги заборгованості відповідача за вказаними кредитними договорами було передано первісними кредиторами позивачу в такому порядку: За кредитним договором № 24975-02/2024: ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» 19.09.2024 року передав право вимоги безпосередньо позивачу на підставі договору факторингу № 19092024, згідно з Реєстром боржників від 19.09.2024 (витяг з Реєстру боржників). За кредитним договором № 20326-05/2024: ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» 19.09.2024 року передав право вимоги безпосередньо позивачу на підставі договору факторингу № 19092024, згідно з Реєстром боржників від 19.09.2024. За договором позики № 7382065: ТОВ «МАНIФОЮ» 11.01.2024 року передав право вимоги безпосередньо позивачу на підставі договору факторингу № 11-01/2024, згідно з Реєстром боржників від 17.10.2024 (витяг з Реєстру боржників № 8). Передача права вимоги здійснена належним чином із дотриманням вимог статей 512, 514, 516 Цивільного кодексу України про відступлення права вимоги та чинного законодавства України. Таким чином, унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаними кредитними договорами у неї виникла заборгованість перед первісними кредиторами ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «МАНIФОЮ». За результатами укладення між первісними кредиторами та позивачем відповідних договорів факторингу, право вимоги за заборгованістю відповідача перед первісними кредиторами перейшло безпосередньо до позивача. Отже, суд встановив, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останньою зобов`язань за укладеними нею кредитними договорами відповідно до умов договорів факторингу. Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронну комерцію» станом на дату виникнення спірних правовідносин. Норми права, які застосував суд Згідно зі статтею 627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 18 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналізуючи законодавство України, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача слід задовольнити з огляду на таке. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, звертає увагу суду на те, що відповідач не виконує умови укладених між нею та первісними кредиторами кредитних договорів в електронному вигляді, право вимоги за якими передано позивачу. Оскільки відповідач не виконала зобов`язання за кредитними договорами, які укладені в електронному вигляді, внаслідок цього виникла заборгованість, її слід стягнути у судовому порядку. Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Оцінюючи докази, що містяться в матеріалах справи, чинне законодавство України із вказаного спірного питання, суд дійшов таких висновків. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач уклала із первісними кредиторами кредитні договори, які підписані електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. Аналізуючи норми Цивільного кодексу України та Закону України «Про електронну комерцію», а також матеріали справи, зокрема умови кредитних договорів, суд дійшов висновку, що без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб-сайт кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, кредитні договори між первісними кредиторами та відповідачем не були би укладені, а кредитні кошти не були би переказані відповідачу. Вказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у Постанові від 07 жовтня 2020 року по справі 127/33824/19. Судом встановлено, що відповідачем здійснені дії, які чітко свідчать про її свідомий вибір щодо укладення кредитних договорів. Без відповідних дій з боку відповідача укладення договорів було б неможливе. Як підтверджується матеріалами справи, відповідачу були переказані кошти на виконання укладених нею кредитних договорів. Отже, відповідач отримала кредитні кошти та була зобов`язана їх повертати на умовах та у строк, що передбачені кредитними договорами. При цьому, в матеріалах справи документів, які б підтверджували виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, немає. В силу вимог статей 629 та 1054 ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування» позичальник зобов`язаний виконувати кредитні договори відповідно до їх умов та вимог закону. Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням статті 617 ЦК України. Юридичні особи, які укладали кредитні договори з відповідачем (ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «МАНIФОЮ»), є фінансовими установами та мають відповідні свідоцтва. Позивач, якому були передані за договорами факторингу права вимоги до відповідача за кредитними договорами, також є фінансовою установою. Проаналізувавши зміст договорів факторингу, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача за кредитними договорами відповідно до вимог статей 512, 514 та 516 ЦК України, статті 18 Закону України «Про споживче кредитування» була правомірно передана позивачу. Зокрема, первісні кредитори ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «МАНIФОЮ» передали право вимоги безпосередньо позивачу на підставі відповідних договорів факторингу, що підтверджується Реєстрами боржників. У зв`язку з тим, що відповідач не виконала у строк взятих на себе зобов`язань за кредитними договорами, позивач як новий кредитор має підстави вимагати від відповідача їх виконання відповідно до умов договорів факторингу. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та позов слід задовольнити. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). У зв`язку з тим, що позовні вимоги суд задовольняє, судовий збір стягується із відповідача. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: approved