Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. В обґрунтування своїх вимог заявник зазначає, що [PERSON] перебувала з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, а саме проживала з ним у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з 2005 року. Проживали вони спочатку за адресою [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка. У зв`язку з війною у 2022 році переїхали до м. Мукачево. [INFO] [PERSON] помер. Зазначає, що встановлення факту проживання однією сім`єю необхідне заявнику для реалізації права отримання допомоги у Верхівцевському центрі механізації колійних робіт, де працював її чоловік, як члену сім`ї померлого. Таким чином просить встановити факт проживання [PERSON] однією сім`єю без шлюбу із [PERSON] в період з січня 2005 року по січень 2025 року. Ухвалою суду від 16.06.2025 року заяву було залишено без руху. 20.06.2025 року на виконання вимог ухвали суду від 16.06.2025 року заявником було подано заяву про усунення недоліків. Ухвалою суду від 23.06.2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі з призначенням справи до розгляду за участю заявника та заінтересованої особи. Цією ж ухвалою задоволено клопотання заявника про виклик свідків. Ухвалою суду від 10.07.2025 року заяву задоволено клопотання заявника про виклик свідка. Заявник [PERSON] та її представник, адвокат Мельник П.О., в судовому засіданні заяву підтримали, просили суд її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Заслухавши пояснення заявника та її представника, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 5 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, не визнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної у позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Процесуальні гарантії, викладені у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21.02.1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Colder v. The United Kingdom), п.п. 28-36). Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення «спору судом». Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За змістом ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Пунктом 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Обґрунтовуючи свої вимоги, заявник зазначає про те, що факт її спільного проживання без шлюбу з [PERSON] підтверджується показаннями свідків та іншими доказами. При цьому позивач зазначила, що метою встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] є отримання грошової допомоги за місцем роботи чоловіка у Верхівцевському центрі механізації колійних робіт. На підтвердження цього заявник надала суду наступні докази. Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 14.01.2025 року відповідно до якого встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Довідки про реєстрацію місця проживання тимчасово переселеної особи з яких встановлено, що [PERSON] та [PERSON] тимчасово були зареєстровані за адресою [ADDRESS] . Довідки про взяття на облік внутрішньо переселеної особи № 2101-7001170264 від 06.04.2022 року та № 2101-7001170209 від 01.04.2022 року з яких встановлено, що [PERSON] та [PERSON] були взяті на облік, фактичне місце проживання/перебування зазначено [ADDRESS] . Документи про здобуття освіти [PERSON] , посвідчення водія та військовий квиток. Фотографії зі спільним відображенням [PERSON] та [PERSON] , а також їхньої дитини. Довідка № 23 від 18.06.2025 року Верхівцевського центру механізації колійних робіт, надана [PERSON] , відповідно до якої встановлено, що [PERSON] дійсно працював у виробничому структурному підрозділі машиністом залізнично-будівельних машин до 13.01.2025 року13.01.2025 року, а саме до дня смерті. Довідка ФОП [PERSON] зі змісту якої встановлено, що [PERSON] оплатила поховання [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є матір`ю заявника [PERSON] . Також свідок показала, що з 2005 року [PERSON] та її дочка [PERSON] разом постійно проживали як чоловік та дружина, спільного вели господарство, мали спільний бюджет, виховували дочку. З 2005 року сім`я [PERSON] . [PERSON] проживали в м. Попасна Луганської області, проте у зв`язку з війною вона [PERSON] і [PERSON] разом з у 2022 році переїхали до м. Мукачево. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є дочкою заявника [PERSON] . Також свідок показала, що є дочкою померлого [PERSON] хоч він і не записаний у свідоцтві про народження як батько. З часу свого свідомого життя пам`ятає, що її мама ( [PERSON] ) та тато ( [PERSON] ) завжди проживали разом, вони всі разом були сім`єю. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) зазначено, що згідно з абзацом п`ятим п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Водночас покази свідків та спільні світлини самі собою не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (див. постанови Верховного Суду від 18.12.2024 року в справі № 185/11061/21, від 18.10.2023 року в справі № 201/11673/20 та ін.). У постановах від 12.02.2025 року в справі № 361/5996/19, від 23.12.2024 року в справі № 177/1163/16-ц, від 30.06.2022 року в справі № 694/1540/20 та інших Верховних Суд виснував, що факти спільного відпочинку сторін, спільної присутності на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивача, самі собою, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть однозначно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. У постанові від 03.07.2019 року в справі № 554/8023/15 (провадження № 14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). Факт місця реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. Так само факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків та наявністю спільних фотографій за відсутності інших доказів (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04.12.2023 року у справі № 543/563/22). Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26.05.2022 року у справі № 362/3705/20). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У ст. 80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц). З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, зокрема, враховуючи послідовність та узгодженість показань свідків, наявність спільної дитини, спільних фотографій, єдине фактичне місце проживання/перебування у м. Мукачево, суд приходить до висновку про підтвердження факту спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявності між [PERSON] та [PERSON] взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю в період з січня 2005 року по січень 2025 року, у зв`язку з чим слід встановити факт проживання [PERSON] однією сім`єю без шлюбу із [PERSON] в період з січня 2005 року по січень 2025 року.

Outcome: approved