Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Лозівської міської територіальної громади в особі Лозівської міської ради Харківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , [PERSON] , про визнання дійсним договору купівлі- продажу житлового будинку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 21 жовтня 2000 року, між нею, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу №1-554, предметом якого є житловий будинок літ. «А-1» з відповідними надвірними спорудами та будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу житлового будинку було зареєстровано Лозівською товарною біржею, 21 жовтня 2000 року, за №1-554 та у Лозівському бюро технічної інвентаризації 05 листопада 2000 року, номер запису 2399, в книзі N?13, що підтверджується копією договору та відповідною довідкою, виданою КП «Житлова управляюча компанія» №355 від 28 травня 2025 року. Крім того, реєстрація права власності на житловий будинок була проведена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджує Витяг з Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності від 10.06.2025 року, за індексним номером 430657846, 430657579, 430657344. На теперішній час вона звернулась до нотаріальної контори з метою продажу належного їм житлового будинку, однак у вчиненні вказаної нотаріальної дії їй було відмовлено, оскільки документ, наданий на підтвердження права власності спадкодавця договір купівлі-продажу житлового будинку, не відповідає законодавству, діючому на час укладання правочину. В порушення вимог ч.1 ст. 227 ЦК УРСР, яка діяла на час укладання та посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, вказаний договір не посвідчений нотаріально, враховуючи викладене просила визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений між нею, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Лозівською товарною біржею, 21 жовтня 2000 року, за №1-554, предметом якого є житловий будинок з відповідними надвірними спорудами та будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила розглянути матеріали справи за наявними документами. Треті особи в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в раз якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.10.2000 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] укладено договір купівлі-продажу №1-554, на підставі якого [PERSON] продав [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , вказаний договір укладено в Лозівській товарній біржі (а.с.9). З копій витягів з Державного реєстру речових прав вбачається, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.10-12). Згідно копії довідки КП «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області від 28.05.2025 року №355, серед зареєстрованих будинків (квартир) в м.Лозова та Лозівському районі, станом на 01.01.2013 року житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] оформлений та зареєстрований за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №1-554 від 21.10.2000 року, підписаного та зареєстрованого в Лозівській товарній біржі (а.с.17). Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 2 Постанови Пленуму\~Верховного\~Суду\~України "Про\~судову\~практику\~розгляду цивільних\~справ\~про\~визнання правочинів\~не\~дійсними"\~N\~9\~від\~06.11.2009\~року встановлено,\~що\~відповідність\~чи невідповідність\~правочину\~вимогам\~законодавства має\~оцінюватися\~судом\~відповідно до\~законодавства,\~яке\~діяло\~на момент\~вчинення\~правочину.\~Згідно\~п.\~4\~Прикінцевих\~та\~перехідних положень\~ЦК України (2004 року) Цивільний кодекс\~України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Отже, в даному випадку на момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. Згідно зі ст.\~153\~ЦК\~УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.\~224\~ЦК\~УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Статтею 47 УРСР (в редакції 1963 року) встановлено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року N3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Зі змісту договору купівлі-продажу № 312 від 16.10.1999 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог\~ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", зареєстрований на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Підлягає реєстрації в Лозівському бюро технічної інвентаризації. Відповідно до\~ст.\~15\~Закону України\~"Про\~товарну біржу" в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.\~Закон України "Про товарну біржу"в редакції, діючій на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості. При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до\~ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст.15 Закону України "Про товарну біржу", є підстави для визнання договору купівлі-продажу №1-554 від 21.10.2000 року, оформленого в Лозівській товарній біржі, дійсним. В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцем [PERSON] та покупцями [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі та вважає за необхідне визнати дійсним договір купівлі-продажу.

Outcome: approved