Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-10 00:00:00

Представник ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що між [PERSON] та АТ «Кредобанк» було укладено кредитний договір №CL-303508, відповідно до умов якого банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку і на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки і на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на дату вимоги заборгованість за кредитним договором складає 303\~760,14 грн., у тому числі: строкове тіло 137\~752,30 грн., прострочене тіло 47\~686,83 грн., строкові відсотки 6\~295,48 грн., прострочені відсотки 112\~025,53 грн. 08 листопада 2023 року була здійснена заміна кредитора з АТ «Кредобанк» на ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» (в подальшому - ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс») на підставі договору факторингу, про що боржника було повідомлено про заміну кредитора в зобов`язанні. На підставі викладеного, представник ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» звернулась з цією позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №CL-303508, у розмірі 303\~760,14 грн., у тому числі: строкове тіло 137 752,30 грн., прострочене тіло 47 686,83 грн., строкові відсотки 6 295,48 грн., прострочені відсотки 112 025,53 грн., а також суму сплаченого судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням(викликом) сторін. Відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що право вимоги у позивача до відповідача відсутнє, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів переуступки права вимоги. Наданий позивачем договір факторингу не містить всіх сторін вказаного договору факторингу, а копії окремих аркушів належним чином не засвідченими копіями документів та не є засвідченими витягами з них. Зазначає, що наданий позивачем розрахунок суми боргу за кредитним договором не є зведеним документом, який не погоджено з відповідачем і не підтверджено первинними обліковими бухгалтерськими документами, а позивачем не доведено наявності у відповідача заборгованості за договором кредиту у розмірі, який зазначено в розрахунку. Посилається, що ордер, наданий адвокатом Альховською І.Ю. не є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах позивача в суді та взагалі право подавати і підписувати позов. 19 лютого 2025 року ухвалами Ленінського районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання представника позивача про заміну найменування позивача - ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» на правонаступника - ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс», а також здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з призначенням у справі підготовчого судового засідання. Представником позивача в системі «Електронний суд» було сформовано відповідь на відзив, в якому просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування якого зазначила, що як вбачається з платіжної інструкції від 08 листопада 2023 року №1 позивачем було здійснено оплату на користь банку згідно договору факторингу із відступлення прав грошової вимоги за кредитним договором від 08 листопада 2023 року в розмірі 4 420 385, 21 грн., відтак, ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» є новим кредитором за вказаним кредитним договором. Зазначає, що позивачем надані належні докази, зокрема досудова вимога щодо виконання договірних зобов`язань та повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні, якими підтверджується факт повідомлення позивачем відповідача про заміну кредитора у зобов`язанні за договорами факторингу шляхом направлення відповідного повідомлення на адресу відповідача. Посилається, що відповідач не надав жодних доказів на підтвердження не укладення кредитного договору, зокрема, не звертався до суду із позовом про визнання цього договору недійсним, як і не довів належного повернення позичених коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, презумпція правомірності якого не спростована. Таким чином, заборгованість за кредитним договором не погашена і зміна кредитора жодним чином не впливає на факт того, що взятих на себе зобов`язань за кредитним договором відповідач не виконав і заборгованість наявна донині. Щодо зауважень відповідача до ордера на надання правової допомоги, долученого позивачем до матеріалів позовної заяви зазначає, що у постанові Великої палати ВС від 05 червня 2019 року у справі №9901/847/18, на яку посилається відповідач, в ордері були взагалі відсутні відомості про судові органи. Також ВС підкреслив, що надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 28 квітня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду справи по суті. Представник позивача Альховська І.Б. сформувала в системі «Електронний суд» клопотання в якому просила суд розглядати справу за відсутності їх представника, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, лише подав суду відзив на позов в якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що 04 березня 2021 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №CL-303508, відповідно до умов якого йому було надано кредит на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 200\~000 грн., строком на 60 місяців до 03 березня 2026 року, на поточні потреби, шляхом переказу на поточний рахунок позичальника відкритий у ПАТ «Кредобанк» (а. с. 16-18). В матеріалах справи також наявна анкета-заява №CL-303508 від 04 березня 2021 року, підписуючи яку відповідач також підтвердив, що з умовами надання кредиту, викладеними в пам`ятці клієнту ознайомлений та примірник пам`ятки отримав (а. с. 19). З матеріалів справи вбачається, що 08 листопада 2023 року між АТ «Кредобанк» і ТОВ ФК «Марин-Фінанс» укладено договір факторингу із відступленням права грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами, за умовами якого позивач набув право вимоги до боржників, зазначених у додатку №1 до цього договору (а. с. 31-32). Згідно з додатком №1 до договору факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами від 08 листопада 2023 року до ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №CL-303508 від 03 квітня 2021 року, порядковий № 3355 (а. с. 31). В матеріалах справи також наявна досудова вимога ТОВ «Марин-Фінанс» щодо виконання договірних зобов`язань та повідомлення про заміну кредитора від 01 квітня 2024 року, в якій повідомлено [PERSON] про те, що позивач є новим кредитором за кредитним договором №CL-303508 від 04 березня 2021 року та зазначено вимогу від відповідача протягом 30 календарних днів з моменту отримання даної вимоги, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити прострочену заборгованість в розмірі простроченого боргу, а у випадку невиконання даної вимоги у визначений строк достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і не сплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме 303\~760,14 грн. (а. с. 13). На підтвердження направлення досудової вимоги щодо виконання договірних зобов`язань та повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні позивачем долучено до позову копію опису вкладення (а. с. 14). Зі змісту виписки по особовим рахункам АТ «Кредобанк» за період з 04 березня 2021 року по 07 листопада 2023 року судом встановлено, що АТ «Кредобанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі - надав [PERSON] кредитні кошти в розмірі 200\~000 грн. (а. с. 101-106). Відповідного до долученого стороною позивача до позовної заяви розрахунку заборгованості, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №CL-303508 від 04 березня 2021 року, станом на 07 листопада 2023 року становить 303\~760,14 грн. з яких: 185\~439,13 грн. тіло кредиту; 118\~321,01 грн. відсотки; 0 грн. - комісія (а. с. 96-98). Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). За змістом ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом. Нормою ч. 1 ст. 612 ЦК України акцентовано, що позичальник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Імперативними приписами ч. 2 ст. 1048 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 ЦК України). Частиною 1 статті 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України. Згідно із ч. 1 ст. 77, ст. 81 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві. Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів. Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Пунктом 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу згідно ст. 1078 ЦК України може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до положень ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі №755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. Отже, на підтвердження переходу до ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» (ТОВ «ФК «Марин-Фінанс») права вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №CL-303508 від 04 березня 2021 року, позивачем долучено до матеріалів справи договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами від 08 листопада 2023 року. Разом з тим, вищевказаний договір факторингу є неповним, оскільки містить тільки першу та останню сторінки, що не дає можливості встановити усі фактичні обставини із договору факторингу, зокрема, домовленість щодо предмету, ціни договору, підстав розірвання договору, моменту передачі права вимоги, прав та обов`язків сторін та інших обставин, які мають суттєве значення для встановлення домовленості між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» (ТОВ «ФК «Марин-Фінанс»). Крім того, додаток №1 до вищевказаного договору містить посилання на відступлення права вимоги за кредитним договором №CL-303508 від 03 квітня 2021 року, тобто, дата зазначеного в ньому договору є відмінною від дати долученого до матеріалів справи кредитного договору №CL-303508. У постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17, а також постановах Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012 зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. При цьому, належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Всупереч вищевикладеному, позивачем не було надано повний текст договору факторингу із відступлення прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами від 08 листопада 2023 року, що укладений між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» (ТОВ «ФК «Марин-Фінанс»), а також надано додаток №1 до вказаного договору з датою кредитного договору, яка є відмінною від долученого до матеріалів справи Крім того, позивачем також не надано доказів, які підтверджують, що ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» (ТОВ «ФК «Марин-Фінанс») сплатило кошти за передані права вимоги за договором факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами від 08 листопада 2023 року. Таким чином, суд вважає, що позивачем ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» не надано доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі за кредитним договором №CL-303508 від 04 березня 2021 року, укладеним між АТ «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] . Враховуючи вищезазначене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений, своєчасний розгляд та вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов переконливого висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими і достатніми доказами обставини, на які він посилається, отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed