Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-02 00:00:00

В провадженні Дніпровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Афанасьєвої Євгенії Олександрівни, що діє в інтересах боржника [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя. В позовній заяві просить суд: Визначити 1/2 частку у майні боржника [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а саме, нерухомого майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя - житлового будинку, загальною площею 31,3 кв.м., житловою площею 12,4 кв.м, реєстраційний номер майна: 1418046 та земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер 1221455400:02:007:0065, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , та стягнути судові витрати. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Афанасьєвої Євгенії Олександрівни перебуває зведене виконавче провадження № 74700811, що складається з ВП № 74700801 та ВП № 74699860, які об`єднані у зведене виконавче провадження постановою від 09.04.2024, при примусовому виконанні наступних виконавчих документів: ВП № 74700801 з примусового виконання виконавчого листа № 201/2412/23, виданого 04.04.2024 Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати, що складаються із судового збору 3683,19 грн. та ВП 74699860 з примусового виконання виконавчого листа № 201/2412/23, виданого 04.04.2024 Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 04 грудня 2018 року станом на 07 грудня 2022 року в сумі 245 546 грн. 08 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 208 671 грн. 66 коп. та заборгованості за відсотками - 36874 грн. 42 коп. 09.04.2024 року приватним виконавцем винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень № 74699860 (про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 245546,08 грн.), № 74700801 (про стягнення судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 3683,19 грн.) у зведене виконавче провадження № 74700811, а також винесені постанови про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника, які направлені сторонам для ознайомлення. 18.04.2024 року в ході перевірки майнового стану боржника встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, загальною площею 31,3 кв.м., та земельна ділянка, к/н 1221455400:02:007:0065 площею 0,1500 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим приватним виконавцем було винесено постанову про призначення проведення виконавчих дій, а саме опису та арешту майна - вищевказаного житлового будинку та земельної ділянки. Право власності на вищевказаний житловий будинок [PERSON] набув на підставі договору купівлі-продажу ВРМ № 662258 від 31.10.2011 посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., та зареєстрованого у реєстрі за номером 8423. Відповідно до п. 1.4 договору купівлі - продажу житлового будинку на момент посвідчення цього договору Покупець перебуває у шлюбі з [PERSON] . Підтверджується копією постанови про призначення проведення виконавчих дій, оригінал якої наявний у Позивача, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомостями з Державного земельного кадастру, копією договору купівлі-продажу житлового будинку, оригінал якого наявний у [PERSON] у відповідності до вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем винесена постанова про опис та арешт майна боржника, а саме житлового будинку реєстраційний номер 1418046 та земельної ділянки кадастровий номер 1221455400:02:007:0065, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Підтверджується копією постанови про опис та арешт майна боржника, оригінал якої наявний у Позивача. 21.05.2024 року з метою проведення оцінки вищевказаного нерухомого майна приватним виконавцем призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ФОП [PERSON] , про що винесена відповідна постанова. Підтверджується копією постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, оригінал якої наявний у Позивача. 23.05.2024 року за результатами оцінки житлового будинку та земельної ділянки, к/н 1221455400:02:007:0065, що розташовані за адресою [ADDRESS] ФОП [PERSON] складено звіт про оцінку майна, відповідно до якого ринкова вартість об`єкта оцінки становить 246 580,00 грн. Приватний виконавець та [PERSON] у судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про причини своєї неявки суду не повідомила, своїм правом на подачу відзиву не скористалась, була належним чином повідомленні про дату, місце та час судового засідання. Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому зі згоди позивача суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутність сторін та ухвалити заочне рішення у справі, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. В силу положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини. Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Афанасьєвої Євгенії Олександрівни перебуває зведене виконавче провадження № 74700811, що складається з ВП № 74700801 та ВП № 74699860, які об`єднані у зведене виконавче провадження постановою від 09.04.2024, при примусовому виконанні наступних виконавчих документів: ВП № 74700801 з примусового виконання виконавчого листа № 201/2412/23, виданого 04.04.2024 Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати, що складаються із судового збору 3683,19 грн. та ВП 74699860 з примусового виконання виконавчого листа № 201/2412/23, виданого 04.04.2024 Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 04 грудня 2018 року станом на 07 грудня 2022 року в сумі 245 546 грн. 08 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 208 671 грн. 66 коп. та заборгованості за відсотками - 36874 грн. 42 коп. 09.04.2024 року приватним виконавцем винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень № 74699860 (про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 245546,08 грн.), № 74700801 (про стягнення судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 3683,19 грн.) у зведене виконавче провадження № 74700811, а також винесені постанови про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника, які направлені сторонам для ознайомлення. 18.04.2024 року в ході перевірки майнового стану боржника встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, загальною площею 31,3 кв.м., та земельна ділянка, к/н 1221455400:02:007:0065 площею 0,1500 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим приватним виконавцем було винесено постанову про призначення проведення виконавчих дій, а саме опису та арешту майна - вищевказаного житлового будинку та земельної ділянки. Право власності на вищевказаний житловий будинок [PERSON] набув на підставі договору купівлі-продажу ВРМ № 662258 від 31.10.2011 посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., та зареєстрованого у реєстрі за номером 8423. Відповідно до п. 1.4 договору купівлі - продажу житлового будинку на момент посвідчення цього договору Покупець перебуває у шлюбі з [PERSON] . Підтверджується копією постанови про призначення проведення виконавчих дій, оригінал якої наявний у Позивача, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомостями з Державного земельного кадастру, копією договору купівлі-продажу житлового будинку, оригінал якого наявний у [PERSON] у відповідності до вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем винесена постанова про опис та арешт майна боржника, а саме житлового будинку реєстраційний номер 1418046 та земельної ділянки кадастровий номер 1221455400:02:007:0065, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Підтверджується копією постанови про опис та арешт майна боржника, оригінал якої наявний у Позивача. 21.05.2024 року з метою проведення оцінки вищевказаного нерухомого майна приватним виконавцем призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ФОП [PERSON] , про що винесена відповідна постанова. Підтверджується копією постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, оригінал якої наявний у Позивача. 23.05.2024 року за результатами оцінки житлового будинку та земельної ділянки, к/н 1221455400:02:007:0065, що розташовані за адресою [ADDRESS] ФОП [PERSON] складено звіт про оцінку майна, відповідно до якого ринкова вартість об`єкта оцінки становить 246 580,00 грн. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. ЄСПЛ вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», N 18357/91, §40). Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6,13 Конвенції. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон України «Про виконавче провадження»). Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: \~ \~ \~ \~обов`язковості виконання рішень, справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження. Приватний виконавець звертається до суду із цим позовом, у зв`язку з тим, що бездіяльність боржника ускладнює виконання рішення та є необхідність у зверненні стягнення на майно боржника, яким він володіє спільно з Відповідачем. Таке майно є спільною сумісною власністю боржника та його дружини, набуте ними в шлюбі, частку боржника в цьому майні не визначено. За змістом частини шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. У статті 41 Конституції України закріплено одне із основоположних прав людини і громадянина на непорушність права власності, відповідно до якого кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтями 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майно, які ним здійснюються на власний розсуд. Право власності є непорушним та ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За загальним правом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Водночас розпорядження об`єктом спільної власності має свої особливості. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 22 лютого 2021 року у справі № 264/2232/19 дійшов до висновків, що конструкція статті 60 Сімейного кодексу України передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Порядок розгляду подання про визначення частки майна боржника у спільному майні передбачений статтею 443 ЦПК України, згідно з якою питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. Одночасно з цим, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 08.06.2022 у справі № 2-591/11 проаналізувавши положення Закону України «Про виконавче провадження», а також норми процесуального законодавства, зробила наступні правові висновки. Стаття 443 ЦПК України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право. Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким позовом в порядку позовного провадження, (п.56-57 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 2-591/11). Обов`язок ініціювання будь-якого наступного судового процесу з метою виконання попереднього судового рішення Законом України «Про виконавче провадження» покладено на компетентні органи, уповноважені Державою на забезпечення виконанім судових рішень, а не на кредитора, який правомірно очікує від Держави належного виконання остаточного судового рішення про стягнення боргу (п. 60 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 2-591/11). Спір про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, є спором між боржником і іншими співвласниками майна. Після відкриття провадження за позовною заявою виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, боржник набуває статусу позивача (абзац перший частини п`ятої статті 56 ЦПК України). Оскільки виконавець може звертатися з позовною заявою про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від волі боржника чи навіть всупереч такій волі, та враховуючи, що процесуальний кодекс не містить вичерпного регулювання участі виконавця у позовному провадженні, підлягають застосуванню правила частин третьої, четвертої статті 57 ЦПК України: зменшення розміру позовних вимог, зміна предмета або підстави позову, укладення мирової угоди, відмова від апеляційної або касаційної скарги, заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими або виключними обставинами можлива лише за письмовою згодою виконавця; якщо боржник не підтримує заявлених позовних вимог, то це не є підставою для залишення подання без розгляду: відмова боржника від позову, подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє виконавця права підтримувати позов і вимагати розгляду справи по суті (п. 62-63 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 2-591/11). За наявності спору щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, його вирішення судом не є вирішенням процесуального питання, а є вирішенням матеріального спору. Такий спір може виникати, зокрема, тоді, коли відповідно до частини першої статті 368 ЦК України майно належить двом або більше особам на праві спільної власності без визначення часток кожного з них у праві власності (право спільної сумісної власності) (п. 66 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 2-591/11). У разі, якщо майно належить двом або більше особам на праві спільної власності із визначенням часток кожного з них у праві власності, то відповідно до частини першої статті 356 ЦК України майно належить таким особам на праві спільної часткової власності. Якщо розмір часток співвласників відомий, то спір про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, не виникає. Водночас може виникнути спір про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї (частина перша статті 366 ЦК України). Якщо ж виник спір щодо визначення частки майна боржника у майні, яке належить боржнику та іншим особам на праві спільної сумісної власності, то судове рішення у разі задоволення позову має наслідком зміну матеріального правовідношення - право спільної сумісної власності припиняється, натомість виникає право спільної часткової власності (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20, пункт 8.74). При цьому відбувається припинення права власності одного виду і виникнення права власності іншого виду не тільки боржника, а й іншої особи (співвласника), яка могла взагалі не брати участі у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника. Відсутність згоди такої особи на визначення частки майна боржника у спільному майні, у тому числі заперечення самого існування права спільного з боржником права власності (як у справі, що переглядається), свідчить про наявність матеріального спору, який не вирішувався і не міг бути вирішений у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника. Це новий матеріальний спір, який не може розглядатися як процесуальне питання, а тому не може вирішуватися за правилами розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України. Такий спір має бути вирішений судом у порядку позовного провадження. Тому заява про визначення частки майна боржника у спільному майні за наявності спору, подана до суду виконавцем, незалежно від її назви (позовна заява, подання) за своєю суттю є саме позовною заявою. Особа, яка є стверджуваним співвласником майна боржника у такому спорі, є стороною у спорі, якій має бути забезпечена можливість користуватися всіма правами, якими наділений відповідач відповідно до закону. Лише в цьому разі буде забезпечене право такої особи на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, (п.67-69 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 2-591/11). Як вбачається зі змісту постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 2-591/11, виконавець (у тому числі приватний) за певних умов фактично наділений правом на звернення до суду із позовом від імені боржника, посилаючись на ч. 4 ст. 42 ЦПК України, яким передбачено, що у справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до частин першої, шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. За результатами вжитих заходів щодо примусового виконання виконавчих листів № 201/2412/23 виданих 04.04.2024 Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська приватним виконавцем було встановлено наступне. Листом від 03.05.2024 № 624/02-17 Обухівська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області повідомила, що згідно облікових даних за адресою: [ADDRESS] по реєстрації ніхто не значиться. Згідно з паспортними даними [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що свідчить про те, що у будинку, який належить боржнику на праві власності останній не проживає. Підтверджується копією листа від 03.05.2024 № 624/02-17, оригінал якого наявний у Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області та копією паспорта боржника, оригінал якого наявний у [PERSON] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно крім житлового будинку за адресою: [ADDRESS] [PERSON] належить на праві власності 1/4 нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1333127612101). Зазначена нежитлова будівля передано в іпотеку відповідно до договору іпотеки № 785 від 24.03.2021 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В. Іпотекодержателем за вказаним договором виступає Акціонерне товариство «Банк Січ», код ЄДРПОУ 37716841 (номер запису про іпотеку 41156222 від 24.03.2021). Відповідно до частини 6 статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Частиною 1 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів, вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю, наявна письмова згода заставо держателя. Таким чином, оскільки рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2023 та постанова Дніпровського апеляційного суду від 12.03.2024 у справі № 201/2412/23 про стягнення на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості з [PERSON] ухвалені після укладення договору іпотеки між боржником та АТ «Банк Січ» на нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] не може бути звернуто стягнення у межах зведеного виконавчого провадження № 74700811 стягувачем за яким є АТ КБ «Приватбанк». Крім того, згідно з відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 30.04.2024 № 7778-4-0.222-2493/2-24 за боржником на праві власності зареєстрована лише земельна ділянка з кадастровим номером 1221455400:02:007:0065, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:09:311:0038 зареєстрована за [PERSON] на праві користування на підставі договору оренди від 04.07.2006, отже звернути стягнення у межах зведеного виконавчого провадження № 74700811 на цю земельну ділянку неможливо. Підтверджується листом від 30.04.2024 № 7778-4-0.222-2493/2-24, оригінал якого наявний у Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Вищевикладене свідчить, що в межах зазначеного виконавчого провадження приватним виконавцем було встановлено, що крім житлового будинку та земельної ділянки к/н 1221455400:02:007:0065, що розташовані за адресою [ADDRESS] та належать на праві спільної сумісної власності подружжю, у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого можуть бути задоволені вимоги стягувана. Приватним виконавцем проведено всі можливі дії для виконання судового рішення, однак станом на день звернення до суду боржником заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк» не погашена. Отже, визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення боргу із боржника, який немає іншого майна, на яке може бути звернено стягнення. Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved