Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-06 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, стягнення судових витрат звернувся [PERSON] . Позов мотивовано тим, що він є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 31.03.1997 р. Рішенням Рівненської міської Ради народних депутатів №241 від 13.11.1997 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,0262 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на території [ADDRESS] . На виконання цього рішення була розроблена технічна документація та видано Державний акт на право приватної власності на землю Серія РВ 00432 Рівненською міською Радою народних депутатів. Задля використання цієї земельної ділянки за цільовим призначенням Рівненською міською радою було передано у спільне постійне користування позивачу та суміжному володільцю земельних ділянок площею 78 кв.м та 181 кв.м, власнику квартири [ADDRESS] , [PERSON] , земельну ділянку площею 21 кв.м, яка розташована за адресою [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Рівненської міської ради №241 від 13.11.1997 року та технічною документацією по складанню Державного акту на право приватної власності на землю позивача 11.02.1998 року для обслуговування житлового будинку і споруд по [ADDRESS] . Зазначає, що потрапити на земельну ділянку позивача площею 0,0262 га, яка розташована на території [ADDRESS] , можна лише шляхом проходу через земельну ділянку площею 21 кв.м, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Згодом, належні [PERSON] земельні ділянки та квартира були продані [PERSON] , яка постійно створює позивачу перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка перебуває у постійному спільному користуванні позивача та [PERSON] та земельною ділянкою, яка перебуває у власності позивача. Зокрема, відповідачем на спірній земельній ділянці було споруджено муровані сходи до входу у квартиру [ADDRESS] , в місці їх розташування прохід до двору позивача становить лише 0,75 м, хоча згідно технічної документації ширина земельної ділянки складає від 1 метру до 1,2 метра. Відповідач встановлює на спірній земельній ділянці свій автомобіль, періодично залишає різні предмети, внаслідок чого позивач позбавляється можливості взагалі проходу (проїзду) до себе до будинку. Таким чином, позивач стверджує, що внаслідок дій відповідача створюються перешкоди для користування двома земельними ділянками, зокрема, це земельною ділянкою, яка перебуває у спільному користуванні та земельною ділянкою, площею 0, 0262 га, яка перебуває у приватній власності позивача. У зв`язку з цим, посилаючись на конституційні гарантії непорушності права власності, представник позивача на підставі статей 321, 391 Цивільного кодексу України, статей 78, 92, ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України та частини 1 статті 91 Земельного кодексу України, якою закріплено обов`язок власників земельних ділянок не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства, просила суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 21 кв.м, яка розташована за адресою [ADDRESS] та передана у спільне постійне користування [PERSON] та [PERSON] шляхом знесення сходів та заборони відповідачу залишати будь-які предмети на земельній ділянці площею 21 кв.м, яка розташована за адресою [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати, які складаються із судового збору та витрат пов`язаних з правовою допомогою. Ухвалою суду від 22.10.2020 було відкрито провадження у даній справі та призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 16.07.2021 року за клопотанням представника позивача, адвоката Воронюк К.Ю. провадження у справі було зупинено у зв`язку зі смертю позивача [PERSON] , який помер [INFO] , до вступу у справу правонаступника. Ухвалою суду від 11.01.2022 року провадження у справі було відновлено. 09.02.2022 року на адресу Рівненського міського суду надійшла заява [PERSON] про залучення її до участі у справі як правонаступника, спадкоємця майна померлого [PERSON] , який був позивачем у даній цивільній справі. 24.05.2022 року ухвалою суду залучено [PERSON] , іпн. [NUMBER] , проживаючу за адресою [ADDRESS] до участі у даній цивільній справі, як правонаступника [PERSON] , померлого [INFO] . 08.02.2022 року представник відповідача подав до суду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Ухвалою суду від 29.06.2022 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, стягнення судових витрат. Представник позивача за зустрічним позовом просить усунути для [PERSON] перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,0181 га з кадастровим номером 5610100000:01:042:0166, яка розташована за адресою [ADDRESS] , шляхом зобов`язання [PERSON] знести огорожу, хвіртку та заборонити залишати будь-які предмети на даній земельній ділянці та стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати. В обґрунтування зустрічної позовної заяви представник позивача за зустрічним позовом зазначає, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу та витягом з державного реєстру правочинів від 05.10.2005 року, 22.10.2005 року позивачка придбала у власність дві земельні ділянки площею 0,0078 га та 0,0181 га для будівництва та обслуговування вищевказаної квартири, господарських будівель і споруд. З моменту придбання даного об`єкта нерухомості між її родиною та родиною [PERSON] добросусідські відносини не склалися. [PERSON] постійно створює для [PERSON] перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою площею 0,0181 га з кадастровим номером 5610100000:01:042:0166. Відповідачем споруджено на земельній ділянці позивача огорожу та встановлено хвіртку із замком, позбавивши останню можливості доступу до частини свого будинку, а саме до вікна та частини фасаду будинку. Також зазначає, що розмістивши в себе ювелірну майстерню та лазню відповідач обслуговує своїх клієнтів таким чином, що вони проходять понад вікнами позивача, що спричиняє їй значні незручності. Вважає, що позивач за первісним позовом протизаконного забудував прохід до своєї частини будинку, добудувавши свою частину будинку по межі інших сусідів. Таким чином, сторона позивача за зустрічним позовом вважає, що ефективним способом захисту права, яке вона вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним їй майном. 22 липня 2022 року представником відповідача за зустрічним позовом було надано до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому стверджує, що відповідачем зазначена у зустрічному позові огорожа не будувалася і хвіртка не встановлювалася. Вказані обєкти на частині земельної ділянки, яка має площу 0,0181 га з кадастровим номером 5610100000:01:042:0166 були споруджені її попереднім власником [PERSON] у якого [PERSON] у жовтні 2005 року придбала вказану земельну ділянку вже із встановленою огорожею і хвірткою. Відзначає, що батьку відповідачки [PERSON] з 1997 року належала на праві власності квартира [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,0262 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на території [ADDRESS] . Земельна ділянка була передана у приватну власність [PERSON] на підставі рішення Рівненської міської ради народних депутатів №241 від 13.11.1997 року. Суміжним власником квартири [ADDRESS] та земельних ділянок: площею 0,0181 га з кадастровим номером 5610100000:01:042:0166 та площею 0,0078 га з кадастровим номером 5610100000:01:042:0167 спочатку була [PERSON] . Вказані земельні ділянки формувались на підставі того ж рішення Рівненської міської ради №241 від 13.11.1997 року. Згодом, 03.11.1998 року вищевказані обєкти нерухомого майна [PERSON] продала [PERSON] . [PERSON] добудував належну йому квартиру [ADDRESS] , приєднавши її до стіни квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та вивівши вікно на територію відповідача. [PERSON] не заперечував проти такого будівництва, оскільки до того суперечок між ним та суміжним власником не виникало. Зазначає, що всі огорожі будував попередній власник квартири [ADDRESS] і на момент купівлі вказаної квартири і земельних ділянок для її обслуговування позивачем у жовтні 2005 року вони вже були встановлені. Вказує, що позивачем без попереднього погодження з відповідачем, було споруджено камяну огорожу, яка повністю закрила прохід останньому до його земельної ділянки. Без узгодження з відповідачем позивач здійснила перепланування входу у веранду, яка розташована на земельній ділянці, яка передане у спільне користування, розмістивши його з центральної частини веранди та добудувавши муровані сходи таким чином, що вони перешкоджають проходу до двору відповідача. Безпідставними вважає твердження позивача про те, що відповідач забудував прохід до своєї частини будинку, добудувавши частину будинку прямо по межі інших сусідів, оскільки вікна [PERSON] виходять у двір відповідача і частина будівлі квартири [ADDRESS] побудована на межі, що вважає є протизаконним. За викладених обставин, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] просить відмовити. 03.08.2022 представником позивача за зустрічним позовом було подано до суду відповідь на відзив на зустрічний позов, в якому заперечуючи проти тверджень, викладених у відзиві щодо погодження розміщення входу з правої сторони веранди, так щоб залишився прохід до двору [PERSON] , зазначив, що проблем зі входом до двору не існувало б, якби [PERSON] (її батько) не добудував свою частину будинку по межі сусідньої ділянки, порушуючи будівельні норми ДБН Б.2.2-12:19, згідно з якими відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку повинна бути не менш, ніж 1,0 м. Інші твердження відзиву вважає надуманими та жодним чином не підтверджені доказами, наполягає на задоволенні зустрічного позову. Ухвалою суду від 26.07.2023 за клопотанням представника позивача за первісним позовом призначено судову земельно-технічну експертизу, а провадження по справі зупинено. На вирішення експерта винесено наступні питання: 1)чи можливий прохід до квартири [ADDRESS] через земельну ділянку площею 21 кв.м. за адресою [ADDRESS] , яка передана у спільне постійне користування власникам квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] на підставі рішення Рівненської міської ради №241 від 13.11.1997 року, у відповідності до технічної документації, державного акту на право власності на землю Серія РВ 00432 від 16.02.1998 року, враховуючи, що на земельній ділянці спільного користування зведено прибудову та вхідні сходи до квартири [ADDRESS] ? 2)Чи відповідає місце розташування будівель та споруд, належних власнику квартири [ADDRESS] , технічній документації та державним актам на право власності на земельну ділянку: серія ЯЖ №339505 від 06.06.2008 року та Серія ЯЖ №339530 від 03.06.2008 року? 3)Чи можливо з технічної точки зору визначити варіанти користування земельними ділянками за адресою [ADDRESS] , враховуючи, що на земельній ділянці з кадастровим номером 5610100000:01:042:0166 відповідачем (за зустрічним позовом) протиправно встановлено на належній [PERSON] частині земельної ділянки огорожу та хвіртку із замком? 4)Який фактичний порядок користування земельними ділянками за адресою [ADDRESS] . Яка конфігурація, проміри та площа земельних ділянок, що перебувають у спільному користуванні за адресою [ADDRESS] ? 5)Чи відповідає фактичне розташування будівель, споруд та інших обєктів відносно меж земельних ділянок технічній документації та державним будівельним нормам за адресою [ADDRESS] ? 6)Чи є порушення меж (або накладання) земельних ділянок відповідно до право встановлювальних документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки? 7)Які варіанти технічно можливі для влаштування проїзду (проходу) на земельні ділянки, які належні відповідачу (за зустрічним позовом). 07.10.2024 року винесено ухвали про поновлення провадження у цивільній справі, призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити посилаючись на обставин викладені в позові. Щодо вимог зустрічного позову заперечили з підстав та доводів, викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву. Відповідач та її представник за первісним позовом заперечили проти задоволення первісного позову та просили відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у зустрічному позові, одночасно підтримали зустрічний позов та просили його задоволити з підстав, викладених у зустрічному позові. Заслухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне: Позивачу за первісним позовом [PERSON] на праві власності станом на день звернення до суду, 08.10.2020 року, належала квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 31.03.1997 року. Рішенням Рівненської міської Ради народних депутатів №241 від 13.11.1997 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0262 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на території [ADDRESS] . На виконання цього рішення була розроблена технічна документація по складанню Державного акту на право приватної власності на землю гр. [PERSON] 11.02.1998 року та видано 16.02.1998 року Державний акт на право приватної власності на землю Серія РВ 00432 Рівненською міською Радою народних депутатів. Також на підставі Рішення Рівненської міської Ради народних депутатів №241 від 13.11.1997 року, задля використання земельної ділянки площею 0,0262 га, належної [PERSON] , за цільовим призначенням, позивачу за первісним позовом та суміжному володільцю земельних ділянок площею 78 м.кв та 181 м кв. і власнику квартири [ADDRESS] - [PERSON] було передано у спільне постійне користування земельну ділянку площею 21 кв.м, яка розташована за адресою [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Рівненської міської ради №241 від 13.11.1997 року та технічною документацією по складанню Державного акту на право приватної власності на землю гр. [PERSON] 11.02.1998р. для обслуговування житлового будинку і споруд по [ADDRESS] . В подальшому належні [PERSON] земельні ділянки та квартира були продані [PERSON] , відповідачу за первісним позовом, що підтверджується інформаційною довідкою №227216660 від 07.10.2020 року та інформацією із Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки із кадастровими номерами 5610100000:01:042:0166 та 5610100000:01:042:0167 від 07.10.2020 року. Відповідач за первісним позовом, [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 15.10.2005 року, з урахуванням договору від 22.10.2005 року про внесення змін до договору купівлі-продажу від 15.10.2005 року, є власником квартири [ADDRESS] . Також згідно державних актів на право власності на земельну ділянку Серії ЯЖ №339505 від 03.06.2008 року, що видані на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22 жовтня 2005 року, відповідач за первісним позовом є власником земельної ділянки площею 0,0181 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 5610100000:01:042:0166 та земельної ділянки площею 0,0078 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 5610100000:01:042:0167, які розташована по [ADDRESS] . Право власності відповідача за первісним позовом на вказані земельні ділянки зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Так, судом встановлено, що позивач за первісним позовом та відповідач за первісним позовом є суміжними землевласниками земельних ділянок для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . Земельна ділянка, площею 21,0 кв.м, комунальної власності, яка відповідно до Рішення Рівненської міської ради №241 від 13.11.1997 року, передана у спільне користування співвласникам житлового будинку [ADDRESS] : власнику квартири [ADDRESS] та власнику квартири [ADDRESS] , забезпечувала прохід позивачу за первісним позовом, власнику квартири [ADDRESS] , до належної йому на праві приватної власності земельної ділянки площею 0,0262 га, яка розташована по [ADDRESS] . Підставою звернення позивача за первісним позовом до суду стало спорудження відповідачем за первісним позовом на земельній ділянці, яка перебуває у постійному спільному користуванні сторін мурованих сходів до входу у квартиру [ADDRESS] та постійне залишення відповідачем за первісним позовом на спірній земельній ділянці різних предметів та речей, що позбавляє позивача можливості проходу та користування спільною земельною ділянкою та земельною ділянкою, яка належить йому на праві приватної власності. Після відкриття провадження у справі, позивач за первісним позовом - [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 19 травня 2021 року. Спадкоємцем майна [PERSON] , його правонаступником є його донька [PERSON] , що підтверджується довідкою Другої рівненської державної нотаріальної контори №101/02-14 від 09.02.2022 року, свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим Костюковою О.О., державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області 10.05.2022 року №2-91, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.05.2022 року. Пізніше позивачем за первісним позовом долучено до матеріалів справи свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідченим Костюковою О.О., державним нотаріусом Рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області 24.07.2024 року №1-517 та витяг з Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0262 га, кадастровий номер 5610100000:01:042:0928 від 24.07.2024 року. На підставі рішення Рівненської міської ради від 8 липня 2022 року вулицю Чернишова було перейменовано на вулицю Олега Дудея. В судовому засіданні позивач за первісним позовом пояснила суду, що до придбання у 2005 році [PERSON] квартири [ADDRESS] , вхідні сходи до квартири [ADDRESS] були розміщені з правої сторони веранди, так що залишався прохід до двору позивача за первісним позовом. Відповідач за первісним позовом в судовому засіданні підтвердила, що на момент придбання у 2005 році нею квартири [ADDRESS] , дійсно вхідні сходи до квартири [ADDRESS] були розміщені з правої сторони веранди, але у зв`язку з тим, що через таке розміщення входу до квартири меблі їй доводилося заносити через вікно, вона вирішила перемістити вхід до квартири з центральної частини веранди, спорудивши муровані сходи до входу. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що є матір`ю [PERSON] та була дружиною покійного [PERSON] та постійно з 1997 року проживає разом зі своєю сім`єю у квартирі [ADDRESS] . Пояснила, що власником суміжної квартири [ADDRESS] та земельних ділянок спочатку була [PERSON] , потім вона продала належну їй квартиру та земельні діляки [PERSON] , у якого у 2005 році [PERSON] і придбала квартиру [ADDRESS] та земельні ділянки для її обслуговування. Додала, що попередній власник квартири [ADDRESS] [PERSON] добудував до належної йому квартири веранду на земельній ділянці, яка була передана у спільне користування власників квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] та розмістив вхід до квартири з правої частини веранди, що не заважало її сім`ї у проході до власного двору. А з придбанням у 2005 році [PERSON] квартири [ADDRESS] у них почалися конфлікти щодо проходу, що нерідко закнічувалися викликом поліції, а зрештою [PERSON] змурувала сходи з центральної частини добудованої веранди, змістивши таким чином вхід до своєї квартири так, що повністю стало перешкоджати у проході та доступі до двору квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч.1,2 ст. 76 ЦПК України, висновок експерта є доказом у справі. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №70/23 від 26.09.2024 року експертом встановлено, що частина прибудови а1 до квартири [ADDRESS] , площею 0,0005 га (5 кв.м), розміщена на земельній ділянці площею 0,0021 га (21 кв.м), яка передана у спільне користування власникам квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] За визначених обставин експертизою встановлено, що прохід до квартири [ADDRESS] , через земельну ділянку площею 21 кв.м, за адресою [ADDRESS] , яка передана у спільне постійне користування власникам квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] , на підставі рішення Рівненської міської ради №241 від 13.11.1997 року, у відповідності до технічної документації. Державного акту на право власності на землю Серія РВ 00432 від 16.02.1998 року, неможливий. В той же час, вхідні сходи а3 розміщені на земельній ділянці, площею 0,0181 га, яка належить [PERSON] . Експертом запропоновано три варіанти можливого влаштування проходу на земельну ділянку площею 0,0262 га, належну позивачу за первісним позовом із застереженням, що у всіх трьох варіантах на шляху проходу повз прибудову а1 та ганок а3 - незмощена частина земельної ділянки (квітник), а навпроти вхідних дверей до квартири [ADDRESS] - люк септика. В судовому засіданні експерт також надала пояснення, що запропоновані нею варіанти проходу на земельну ділянку площею 0,0262 га (262 кв.м), яка належить позивачу за первісним позовом технічно можливо облаштувати лише через земельну ділянку, яка належить відповідачу за первісним позовом. Також додала, що в запропонованих нею можливих варіантах облаштування проходу перешкодою є люк септика, який для повноцінного проходу потребує додаткового облаштування. Оскільки висновок експерта є мотивованим, науково обґрунтованим, достовірність його підтверджується обєктивними даними, а тому сумнівів щодо його правильності у суду немає. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складають права особи щодо володіння, розпорядження та користування своїм майном ( ч.1 ст. 317 ЦК). Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Враховуючи наведене, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04 липня 2018 року у справі №\~653/1096/16-ц (провадження №14-181цс18), серед способів захисту речових прав цивільне законодавства виокремлює усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобовязати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Захист речового права шляхом предявлення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (негаторного позову) є можливим носієм речового права і передбачає доведення позивачем наступних обставин: 1) належність позивачу речового права, з приводу захисту якого він звертається до суду; 2) порушення цього права, його невизнання чи оспорювання; 3) вчинення цих дій саме відповідачем. Згідно положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12, ст. 80 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення усіх процесуальних прав та обовязків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Надані позивачем за первісним позовом документи разом з висновком судового експерта визнаються судом належними, допустимими та достатніми доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про доведення позивачем порушення його права на користування земельною ділянкою, які допустила відповідач за первісним позовом, як суміжний землевласник. Подані відповідачем за первісним позовом документи не спростовують фактичних обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, та не свідчать про інші важливі обставини, які б мали значення при вирішенні відповідного майнового спору сторін. Так, судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] забудовано земельну ділянку комунальної власності, яка була передана обом співвласникам квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] у спільне користування, побудувавши на ній прибудову до квартири [ADDRESS] а1. Внаслідок забудови земельної ділянки комунальної власності, власник квартири [ADDRESS] позбавлений можливості користуватися спільною земельною ділянкою площею 21 кв.м та в результаті позбавлений можливості проходу через спірну земельну ділянку площею 21 кв.м до земельної ділянки площею 0, 0262 га, яка належить йому на праві власності. Фактично до перепланування власником квартири [ADDRESS] [PERSON] входу до квартири [ADDRESS] та розміщенням сходів а3 з центральної частини прибудови а1 до квартири [ADDRESS] , прохід до земельної ділянки площею 0,0262 га, належної власнику квартири [ADDRESS] забезпечувався попри прибудову а1 по земельній ділянці площею 0,0181 га, належній власнику квартири [ADDRESS] . З наданих в судовому засіданні пояснень позивача, добудова до квартири [ADDRESS] здійснена попереднім власником даної квартири, була погоджена з власником квартири [ADDRESS] . З наданих в судовому засіданні пояснень відповідача, на момент придбання нею у 2005 році квартири [ADDRESS] прибудова а1 до квартири [ADDRESS] вже була, нею було перенесено лише вхід до квартири, який був розміщений з правої частини цієї прибудови. Отже, своїми діями по перенесенню входу до квартири [ADDRESS] і забудовою сходів з центральної частини добудови а1 до квартири [ADDRESS] , відповідач, позбавила позивача, власника квартири [ADDRESS] можливості користування земельною ділянкою комунальної власності площею 21 кв.м, що передана у спільне користування обох землевласників та відповідно можливості користування земельною ділянкою площею 0,0262 га, яка належить на праві власності власнику квартири [ADDRESS] . Відповідно до положень ст. 91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобовязані, серед іншого: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, повязаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. За правилом добросусідства, яке наведене у частині 3 статті 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок зобовязані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них. Встановлені обставини справи, дають підстави для висновку, що має місце порушення прав позивача на користування земельною ділянкою комунальної власності площею 21 кв.м, яка передана власнику квартири [ADDRESS] та власнику квартири [ADDRESS] у спільне користування та земельною ділянкою 0,0262 га, яка перебуває у приватній власності позивача. Враховуючи те, що власником квартири [ADDRESS] забудовано спільну земельну ділянку прибудовою до квартири, її дії по спорудженню до прибудови мурованих сходів до входу у квартири [ADDRESS] , чим фактично позбавлено позивача можливості користування спільною земельною ділянкою, є протиправними. Частина 3 статті 152 ЗК України як один із способів захисту прав громадян на земельну ділянку передбачає відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Тому порушене право позивача, підлягає судовому захисту в обраний ним спосіб. Щодо вимог [PERSON] за зустрічним позовом про усунення перешкод в користуванні належною їй земельною ділянкою площею 0,0181 га з кадастровим номером 5610100000:01:042:0166, шляхом зобовязання відповідача за зустрічним позовом у знесенні огорожі, хвіртки та заборони відповідачу залишати будь-які предмети на даній земельній ділянці, судом встановлено наступне. Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи, експертом виявлено, що встановлена власником квартири [ADDRESS] ( [PERSON] ) огорожа з хвірткою займає 0,004 га (4 кв.м) земельної ділянки, належної позивачу та 0,0002 га (2 кв.м) земельної ділянки, яка виділена у спільне користування власників квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] судовому засіданні відповідачем за зустрічним позовом надано пояснення, що таке зайняття 0,0004 га (4кв.м) частини земельної ділянки позивача пов`язане з тим, що вікно квартири [ADDRESS] , належної позивачу, виходить на земельну ділянку площею 0,0262 га належну відповідачу, у іншому випадку огорожа з хвірткою розміщувалися б посередині вікна. Дані пояснення узгоджуються з доданими [PERSON] до позовної заяви фото із зображенням №2 та продовженням Додатку №3 до Висновку №70/23 судової земельно-технічної експертизи. Суд критично відноситься до аргументів позивача за зустрічним позовом, що відповідач добудував свою частину квартири [ADDRESS] по межі інших сусідів. Як визначено у висновку судового експерта, зведення житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] розпочате ще у 1914 році, а тому до такого будівництва не можуть бути застосовані вимоги сучасних будівельних норм. Крім того, для огляду місцевості на якій розташовані земельні ділянки сторін по справі відбулося 20 червня 2025 року виїзне судове засідання за адресою\~ [ADDRESS] ,\~під час\~огляду якого\~судом встановлено,\~що обставини\~на які\~покликаються сторони\~по справі\~повністю відповідають\~висновку №70/23 судової земельно-технічної експертизи. Враховуючи все\~вищевикладене,\~суд дійшов\~висновку,\~що позовні\~вимоги за\~первісним позовом\~ про\~усунення перешкод\~в користуванні\~земельною ділянкою\~шляхом знесення\~сходів та\~заборони відповідачу\~залишати будь-які\~предмети на\~земельній ділянці\~площею 21\~кв.м,\~яка розташована\~за адресою\~ [ADDRESS] підлягають повному задоволенню, позовні вимоги за зустрічним позовом задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до частини першої-другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. За таких обставин, суд вважає з необхідне стягнути із відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом сплачений останнім судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 840,80 грн. Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору позивачем за зустрічним позовом в сумі 908,00 грн. необхідно покласти на позивача за зустрічним позовом.

Outcome: dismissed