Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Ватутін І.П., 03.04.2025 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 25.09.2024 року у сумі 174298,13 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 25.09.2024 року між сторонами був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивачка надала відповідачці у позику грошові кошти у сумі 3586,00 дол США, що еквівалентно 151458,65 грн станом на 09.01.2025 року згідно офіційного куорсу НБУ, зі строком повернення до 25.03.2025 року. Обов`язок щодо надання коштів у позику виконано позивачем у повному обсязі. Відповідачка взяте на себе зобов`язання щодо повернення позики у визначений договором строк не виконала, що підтверджується долученим до позовної заяви оригіналом боргової розписки, письмову вимогу про повернення боргу від 14.12.2024 року залишила без відповіді, у зв`язку із чим позивачка змушена звернутись до суду за захистом порушеного права. Таким чином, на момент звернення до суду заборгованість відповідачки за вказаним договором позики складає 174298,13 грн, з яких: 151458,00 грн основний борг; 2249,90 грн 3% річних, нараховані за період з 26.09.2024 року по 25.03.2025 року; 20590,23 грн пеня у розмірі подвійної облікової ставки, встановленої НБУ за кожен день прострочення, нарахована за період з 26.09.2024 року по 25.03.2025 року. Із урахуванням наведеного позивачка просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідачки борг за договором позики у розмірі 174298,13 грн, сплачений судовий збір у сумі 1742,98 грн та 7500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 04.04.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 04.06.2025 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті. \~ \~ \~ \~Позивачка та її представник у судове засідання не з`явились. Представник позивачки адвокат Ватутін І.П. через підсистему «Електронний суд» подав клопотання про розгляд справи у відсутності позивачки та її представника. Вказав, що позивачка заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, щодо заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує. \~ \~ \~ \~Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом направлення ухвал суду та повісток про виклик як за зареєстрованим місцем проживання так і за місцем проживання, вказаним у борговій розписці, які повернуті до суду АТ «Укрпошта» із відміткою «одержувач відсутній за вказаною адресою». Відзиву на позов до суду не подала. \~ \~ \~ \~Суд вважає, що відповідачка про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, а тому відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін\~без фіксації судового процесу технічними засобами. \~ \~ \~ \~Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що 25.09.2024 року [PERSON] отримала у позику від [PERSON] грошові кошти у сумі 3586,00 доларів США, які зобов`язалась повертати рівномірними періодичними платежами по 598,00 доларів США щомісячно 25 числа кожного місяця та повернути отримані у позику грошові кошти у повному обсязі у строк до 25.03.2025 року, про що свідчить складена та підписана того ж дня сторонами письмова розписка про отримання грошей за договором позики, досягнутим в усній формі, оригінал якої долучений позивачкою до матеріалів справи. \~ \~ \~ \~ У розписці зазначено, що у разі прострочення повернення коштів (у тому числі повернення періодичних платежів) [PERSON] зобов`язується відповідно до ст. 625 ЦК України сплатити неустойку: штраф у розмірі 3% від суми несвоєчасно повернутої заборгованості та пеню у розмірі подвійної облікової ставки, встановленої Національним банком України від несвоєчасно повернутої суми за кожен день прострочення. \~ \~ \~ \~ 14.12.2024 року позивачка направила на адресу [PERSON] письмову вимогу про повернення боргу, в якій вказала, що у зв`язку із несплатою періодичних платежів заборгованість відповідачки за договором позики від 25.09.2024 року станом на 25.12.2024 року становить 1794,00 доларів США. Враховуючи те, що позичальник не відповідає на телефонні дзвінки та ухиляється від спілкування із кредитором, вимагала повернути борг за договором позики у сумі 1794,00 долари США у строк до 25.12.2024 року. Одночасно попередила, що у разі невиконання зазначених вимог змушена буде звернутись із позовом до суду. \~ \~ \~ \~Факт направлення даної вимоги відповідачці підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 14.12.2024 року. За вказаних обставин, до правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. \~ \~ \~ \~ За змістом ст.11\~ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Cтаттею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України. Відповідно до ст.1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Частиною другою ст.1046 ЦК України передбачено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ч.ч.1,3 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконувати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України). Відповідно до ст.545 ЦК України,\~прийнявши виконання\~зобов`язання,\~кредитор повинен\~на вимогу\~боржника видати\~йому розписку\~про одержання\~виконання частково\~або в\~повному обсязі.\~Якщо боржник\~видав кредиторові\~борговий документ,\~кредитор,\~приймаючи виконання\~зобов`язання,\~повинен повернути\~його боржникові.\~У разі\~неможливості повернення\~боргового документа\~кредитор повинен\~вказати про\~це у\~розписці,\~яку він\~видає.\~Наявність боргового\~документа у\~боржника підтверджує\~виконання ним\~свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Згідно вимог ст.ст. 610,\~611\~ ЦК\~України порушенням\~зобов`язання\~є його\~невиконання або\~виконання з\~порушенням умов,\~визначених змістом\~зобов`язання\~(неналежне\~виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. \~ \~ \~ \~Частиною першою\~ст.612\~ЦК України\~визначено,\~що боржник\~вважається таким,\~що прострочив,\~якщо він\~не приступив\~до виконання\~зобов`язання\~або не\~виконав його\~у строк,\~встановлений договором\~або законом.Відповідно\~до ст.\~625\~ЦК України боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст.549\~ЦК України\~неустойкою (штрафом,\~пенею)\~є грошова\~сума або\~інше майно,\~які боржник\~повинен передати\~кредиторові у\~разі порушення\~боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Договір позики за своїми правовими ознаками є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Верховний Суд у справі 750/2316/19 від 14.07.2021 року зазначив, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів. Судом встановлено та підтверджується дослідженими доказами, що між сторонами у справі 25.09.2024 року був укладений договір позики грошових коштів, за умовами якого позикодавець [PERSON] передала у власність позичальникові [PERSON] кошти у сумі 3586,00 доларів США, а позичальник зобов`язалася повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк до 25.03.2025 року. Факт укладення зазначеного договору та виконання позивачкою свого зобов`язання за договором позики і отримання грошових коштів позичальником засвідчується долученою до матеріалів справи письмовою розпискою. При цьому наявність у позивачки оригіналу боргової розписки від 25.09.2024 року свідчить про те, що на момент звернення до суду боргове зобов`язання відповідачкою не виконане, що відповідає змісту ст.545 ЦК України. Предметом позики у даній справі є іноземна валюта-долари США. У той же час статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України. Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання, однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти. Зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (стаття 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16-ц викладений правовий висновок, відповідно до якого відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Таким чином, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч.1 ст.1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. У постанові від 11.09.2024 року\~\~у справі №500/5194/16\~Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку про те, що у разі\~якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~Відповідачка у судове засідання не з`явилася, будь-яких доказів на простування факту укладення між нею та позивачкою договору позики та отримання грошових коштів у сумі 3586,00 доларів США за розпискою від 25.09.2024 року суду не надала. Із урахуванням наведенного суд приходить до висновку, що із відповідачки слід стягнути на користь позивачки заборгованість за договором позики від 25.09.2024 року у валюті зобов`язання у сумі 3586,00 доларів США враховуючи те, що спеціального порядку визначення суми, яка підлягає сплаті у гривнях, сторони в укладеному ними договорі не погодили, а наведене позивачкою визначення суми, яка підлягає сплаті у гривнях станом на 09.01.2025 року, не ґрунтується на нормах матеріального права Щодо вимоги про стягнення 3% річних та пені суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~Пунктом 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). \~ \~ \~ \~Указом Президента\~України «Про\~введення воєнного\~стану в\~Україні» №64/2022\~від 24.02.2022 року, затвердженим\~Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ від 24.02.2022 року, в Україні введено воєнний стан з 05.00 год 24.02.2022 року, дія якого неодноразово продовжувалася Указами Президента України і триває дотепер. \~ \~ \~ \~Згідно правового висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 18.10.2023 року в справі №706/68/23 дія п.18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~розповсюджується на кредитний договір. \~ \~ \~ \~З огляду на вказані обставини позичальник (відповідач) звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позивача) неустойки за порушення зобов`язання. У зв`язку із викладеним, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення з [PERSON] 3% річних у сумі 2249,90 грн та пені у розмірі 20590,23 грн за прострочення виконання зобов`язань за договором позики, які нараховані за період з 26.09.2024 року по 25.03.2025 року слід відмовити. Статтею 89\~ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивачки заборгованості за договором позики від 25.09.2024 року у валюті зобов`язання у сумі 3586,00 доларів США. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч.1,2\~ст.133\~ЦПК\~України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. \~ \~ \~ \~За приписами ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч.ч.1-5 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. \~ \~ \~ \~Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. \~ \~ \~ \~У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. \~ \~ \~ \~Частиною шостою ст.137 ЦПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до частини восьмої статті 141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»). Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року (справа № 757/47925/15-ц), від 20 червня 2018 року (справа № 127/1284/14-ц), від 27 червня 2018 року (справа № 554/9348/15-ц), від 25 липня 2018 року (справа № 522/4198/17-ц). \~ \~ \~ \~ Відповідно до наведеного у позовній заяві попереднього розрахунку витрат на правничу допомогу, розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу становить 7500,00 грн. куди входить: ознайомлення з матеріалами справи, консультації по суті справи, розробка процесуальних чи інших документів, узгодження правової позиції позивачки, участь адвката у судових засідання у справі, інші дії, що обумовлені договором-дорученням про надання правової допомоги, фіксований розмір якої становить 7500,00 грн. На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7500,00 грн позивачем до позовної заяви додано: \~ \~ \~ \~- договір-доручення про надання правової допомоги від 05.12.2024 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Ватутіним І.П., відповідно до умов якого адвокат із урахуванням положень Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і чинного законодавства України бере на себе зобов`язання надавати клієнту правничу допомогу, юридичні консультаційні послуги, здійснювати представництво і захист інтересів клієнта в процесі стягнення заборгованості за борговою розпискою з [PERSON] в судах усіх юрисдикцій та інстанцій, а клієнт зобов`язується вчасно і в повному обсязі оплатити надані адвокатом послуги. Вартість наданої правової допомоги(роботи) адвоката за умовами цього договору (в тому числі ознайомлення з матеріалами справи, консультації по суті справи, розробка процесуальних чи інших документів, узгодження правової позиції клієнта, участь у судових засіданнях у справі, інші дії, що обумовлені цим договором) погоджена із клієнтом і оцінюється у розмірі 7500,00 грн без ПДВ. Вартість роботи адвоката за цим договором є фіксованою і підлягає виплаті незалежно від результатів розгляду справи. Фактичне виконання адвокатом своїх зобов`язань за цим договором підтверджується Актом виконаних робіт, який вважається невід`ємною частиною цього договору; \~ \~ \~ \~-ордер серії ІФ №008828 від 01.04.2025 року на представництво адвокатом Ватутіним І.П. інтересів [PERSON] у судах всіх інстанцій у справі за позовом до [PERSON] про стягнення боргу на підставі договору про надання правової допомоги від 05.12.2024 року; \~ \~ \~ \~-свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №763 від 09.02.2011 року, видане адвокату Ватутіну І.П. Дослідженням наданих доказів встановлено, що позивачкою на підтвердження понесених витра на професійну правничу допомогу не надано суду Акт виконаних робіт за договором-дорученням про надання правової допомоги від 05.12.2024 року, який відповідно до умов договору підтверджує фактичне виконання адвокатом своїх зобов`язань за цим договором та є його невід`ємною частиною. Відповідна заява про те, що вказані докази будуть подані позивачем протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду до закінченням судових дебатів подана не була, а тому суд приходить до висновку, що за таких обставин понесені позивачкою витрати на правничу допомогу не можуть вважатись документально підтвердженими, а тому до задоволення не підлягають у зв`язку із недоведеністю. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1514,65 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (1742,98/100х86,9%). Згідно ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial