Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що разом з нею проживають неповнолітні діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач по справі проживав в зареєстрованому шлюбі з матір`ю позивача, яка померла [INFO] . За рішенням суду від 02.03.2016 шлюб між ними було розірвано та стягнуто з відповідача аліменти на утримання дітей, проте, відповідач участі у житті та вихованні дітей не приймає з 2013 року, ухиляється від виконання своїх обов`язків по їх вихованню, не піклується про фізичний, духовний та культурний розвиток дітей, не спілкується з дітьми, що необхідно для їх нормального самоусвідомлення. Відповідач нехтує своїми обов`язками та свідомо ухиляється від виховання дітей. Діти проживають разом з позивачем, яка забезпечує їх всім необхідним, завдяки її турботі діти адаптувалась у суспільстві, вона дбає про соціальне благополуччя дітей. Таким чином позивач вважає, що є всі підстави для позбавлення батьківський прав відповідача, щодо його неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , тому звернулась до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та наполягає на його задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте до суду не з`явився, причини неявки не повідомив. Відзив, або будь-які пояснення по суті позову до суду не надав. Представник третьої особи до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника виконкому, при винесенні рішення просить врахувати висновко виконкому, як органу опіки та піклування. У зв`язку з такими обставинами судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи без участі відповідача, відповідно до ст.ст. 279-281 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Сімейним кодексом України та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989. Судом встановлено, що рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.03.2016 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , від якого сторони мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18.02.2025. На підставі виконавчого листа від 29.11.2016 у цивільній справі №216/3562/16-ц стягнуто з відповідача [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.07.2016 на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , до їх повноліття на користь матері дитини - [PERSON] . Згідно з паспортом № [NUMBER] відповідач [PERSON] є громадянином РФ та там же й зареєстроване його місце проживання. Як слідує з повідомлення Центрально-Міського відділу ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області від 19.03.2018 на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження [NUMBER] щодо стягнення алментів з [PERSON] . Державним виконавцем було встановлено, що останній виїхав за межі країни. На підставі наказу Служби у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної у місті ради №22-С від 03.03.2025 малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які залишилися без батьківського піклування, тимчасово влаштовані в сім`ю [PERSON] терміном на 6 місяців. Як вбачається з Акту про проживання від 24.07.2025, складеного зі слів сусідів та посвідченого головою квартального комітету №53, неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою КЗСМО «Школа мистецтв №2» КМР №6 від 26.02.2025 мати [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] займалась вихованням дитини, регулярно спілкувалась з викладачами, які навчають сина, цікавилась шкільним життя дитини. Батько, [PERSON] , контакту зі школою не підтримує, з викладачами не спілкується. Згідно з довідкою КЗСМО «Музична школа №1» КМР №38 від 26.02.2025 за весь період навчання [PERSON] батько дитини жодного разу не відвідував заклад, не брав участі у батьківських зборах, не відвідував концерти учнів, участі у вихованні сина не приймає. Відповідно до довідок КНП ЦПМСД №6, амбулаторії №1, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на прийом до лікаря приходили з мамою [PERSON] , при огляді вдома також була присутня тільки мати. Як слідує з характеристик з місця навчання Криворізький ліцей академічного спрямування «Міжнародні перспективи» КМР від 08.04.2025 №№ 147, 148 неповнолітні діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають у родині старшої сестри [PERSON] . Батько з родиною не проживає, вихованням дітей не цікавиться, школу та батьківські збори не відвідував жодного разу. Батьки, згідно зі ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто здійснювати батьківські права, які не можуть суперечити інтересам дитини. Кожна дитина, відповідно до ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особа, що їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Проте, судом встановлено, що відповідач злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей, а саме, не здійснює за ними належний догляд і контроль, не піклується про фізичний та духовний розвиток, не створює умов для отримання дітьми освіти, не займається їх підготовкою до самостійного життя. Як вбачається з висновку №8/33-2828 від 02.07.2025 виконком Центрально-Міської районної в місті ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 2 статті 164 СК України, визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року передбачено позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком чи матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ч мати ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків та свідомо їх не виконує. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним та необхідним, оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дітей, утриманні та їх здоровому розвитку. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved