Jurisdiction: civil
Date: 2025-07-15 00:00:00

[PERSON] 18 жовтня 2024 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини і витрат, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Позивач у своєму позові та з представником посилалися на те, що 01 квітня 2024 року судом було винесене рішення про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання їх сина до досягнення ним 23 років на час навчання, рішення набрало законної сили, видані виконавчі листи, які заявлені до виконання. Аліменти не сплачувалися, державним виконавцем виносилися постанови, виникла заборгованість по сплаті аліментів. Отже відповідач не виконував батьківські обов`язки, не приймав участі в вихованні та утриманні вказаної дитини і позивачка вимушена була звертатися до виконавця і до суду з вимогами про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина, ці аліменти рішенням суду були стягнені, рішення належним чином не виконувалося; відповідач і потім належним чином не виконував батьківські обов`язки, не приймав участі в вихованні та утриманні своєї дитини, не добросовісно відноситься до сплати вказаних аліментів і витрат, через що за період з листопада 2023 року по червень 2024 року за даними виконавця мається заборгованість в сумі 274 020 грн. 21 коп.. Відповідно до ст. 196 СК України позивач має право вимагати від боржника по аліментам неустойку (пеню) в розмірі 1% від суми не сплачених аліментів за кожний день просрочки. Користуючись вказаним, позивач і заявила вимоги про стягнення через цю заборгованість з відповідача самої заборгованості і пені по сплаті аліментів на утримання своєї вказаної дитини, яка, на її думку, зараз повинна бути визначена судом в конкретній сумі. Звернулася з цим питанням до відповідача, отримала відмову. В добровільному порядку спір не вирішено, відношення відповідача до позивача та їх дитини не змінилося, фактично відповідач усунувся від виховання та утримання дитини, вона (позивач) сама займається утриманням та вихованням її вказаної дитини, тому просила стягнути з відповідача на її користь пеню з заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина в кінцевій редакції в сумі 309 725 грн. 29 коп., вирішити питання стягнення судових витрат, задовольнивши уточнений позов в повному обсязі. Відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав повністю, надав відзив на позов, де зазначив, що рішенням суду визначено аліменти: він їх сплачує навіть в більшому розмірі ніж вимагає позивачка, затримка в сплаті аліментів була не з його вини, заборгованості не має, ніяких інших обов`язків по відношенню до позивача і сина не має, позовні вимоги безпідставні і не доведені, заперечував проти задоволення позову і просив відмовити позивачці в повному обсязі. Представник третьої особи Соборного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не прибув, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неприбуття суду не повідомили, не заперечували проти розгляду справи без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного представника третьої особи відповідно до ст. 223 ЦПК України. З`ясувавши думку сторін, третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та не підлягаючими задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що [PERSON] 19 серпня 2019 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на час її навчання, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2020 року позовні вимоги були задоволені і судом вирішено: «стягувати з [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Радушне Криворізького району Дніпропетровської області, Україна, аліменти на утримання повнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , на користь його матері - позивача [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки його заробітку щомісячно, до досягнення сином 23 років: 13 липня 2024 року, але лише на час навчання - до закінчення навчання: до 30 червня 2023 року, починаючи стягнення з 19 серпня 2019 року. Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Стягнуто в дохід держави судовий збір». 04 січня 2021 року до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов виконавчий лист від 08 грудня 2020 року № 201/9442/19 виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] . 08 грудня 2020 року Жовтневий районний суд виніс судове рішення по справі № 201/9442/19 за результатами позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Згідно частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У частині п`ятій статті 183 СК України вказано, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ст. 82 ЦПК України: 1. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 2. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. 3. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. 6. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 7. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. 8. Обставини, встановлені рішенням третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи судом. Як стверджує позивачка, 01 квітня 2024 року судом було винесене рішення про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання їх сина до досягнення ним 23 років на час навчання, рішення набрало законної сили, видані виконавчі листи, які заявлені до виконання. Аліменти не сплачувалися, державним виконавцем виносилися постанови, виникла заборгованість по сплаті аліментів. Отже відповідач не виконував батьківські обов`язки, не приймав участі в вихованні та утриманні вказаної дитини і позивачка вимушена була звертатися до виконавця і до суду з вимогами про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина, ці аліменти рішенням суду були стягнені, рішення належним чином не виконувалося; відповідач і потім належним чином не виконував батьківські обов`язки, не приймав участі в вихованні та утриманні своєї дитини, не добросовісно відноситься до сплати вказаних аліментів і витрат, через що за період з листопада 2023 року по червень 2024 року за даними виконавця мається заборгованість в сумі 274 020 грн. 21 коп.. Відповідно до ст. 196 СК України позивач має право вимагати від боржника по аліментам неустойку (пеню) в розмірі 1% від суми не сплачених аліментів за кожний день просрочки. Користуючись вказаним, позивач і заявила вимоги про стягнення через цю заборгованість з відповідача самої заборгованості і пені по сплаті аліментів на утримання своєї вказаної дитини, яка, на її думку, зараз повинна бути визначена судом в конкретній сумі. Звернулася з цим питанням до відповідача, отримала відмову. В добровільному порядку спір не вирішено, тому позивачка вимушена була звернутися з цим позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовні моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав :а виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Судом встановлено, що дійсно позивач заявляє, що станом на 17 жовтня 2024 року з вини відповідача утворилась заборгованість зі сплати аліментів на утримання його повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним 23 років на загальну суму (спочатку) 291 116.46 гривень, які він зобов`язаний сплачувати за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року у цивільній справі № 201/14288/23, що набрало законної сили 02 травня 2024 року. Наявність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів на загальну суму 291 116.46 гривень позивач обґрунтовує розрахунком заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Попруженка Максима Олександровича від 15 жовтня 2024 року про наявність станом на 15 жовтня 2024 року у [PERSON] заборгованості зі сплати аліментів за період з листопада 2023 року по червень 2024 року на загальну суму 274 020.21 гривень та розрахунком пені на загальну суму 291 116.46 гривень, складеним стороною позивача. Посилаючись на вимоги частини 1 статті 196 Сімейного кодексу України, яка передбачає відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати, позивач уважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 квітня 2024 року по 17 жовтня 2024 року у розмірі 291 116.46 гривень. Відповідальність за прострочення сплати аліментів встановлена частиною першою статті 196 Сімейного кодексу України, а саме: «У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.». З наведеного слідує, що для застосування вказаної відповідальності повинні бути в наявності дві складові: наявність заборгованості зі сплати аліментів за рішенням суду; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, що призвели до виникнення заборгованості. Таким чином, до предмета доказування у цій справі має увійти: з`ясування розміру несплачених аліментів по кожному з періодичних платежів; встановлення строку, до якого кожне з цих зобов`язань мало бути виконано; з яких причин утворилась заборгованість зі сплати аліментів. Позивач вказує, що на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року у цивільній справі № 201/14288/23, що набрало законної сили 02 травня 2024 року, вона має право на отримання від відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за період з листопада 2023 року по вересень 2024 року. Зазначене слідує і з розрахунку пені, доданому до позовної заяви. Відповідач заперечує наявність у нього зобов`язань по сплаті аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] за період з листопада 2023 року по вересень 2024 року. За рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року у цивільній справі № 201/14288/23 присуджено стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу щомісячно з 20 листопада 2023 року до досягнення повнолітнім сином 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання. Враховуючи те, що датою народження [PERSON] є [INFO] , відповідно у відповідача немає зобов`язань по сплаті аліментів на утримання повнолітнього сина за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року у цивільній справі № 201/14288/23 після 13 липня 2024 року і то, за умови, що повнолітній син продовжує навчання. Таким чином до предмета доказування у цій справі має увійти період навчання [PERSON] , оскільки, за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року у цивільній справі № 201/14288/23 присуджено стягнення з відповідача аліментів на повнолітнього сина, у зв`язку з його навчанням, а не виходячи з факту народження дитини, як обґрунтовує свій позов позивач. Однак, матеріали цієї справи не містять жодного доказу, який підтверджував би період навчання [PERSON] , з тим, щоб у суду була можливість встановити період, за який відповідач зобов`язаний сплатити аліменти на утримання повнолітнього сина. Але за будь-яких умов, такий період не може виходити за межі 13 липня 2024 року - досягнення повнолітнім сином 23-х років. Відсутність доказів, які підтверджують період навчання повнолітнього сина вказують на те, що цей позов є необґрунтованим, оскільки, в силу положень частини 2 статті 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно частини 8 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України, докази, не подані у встановлений законом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що у відповідача є зобов`язання за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року у цивільній справі № 201/14288/23 по сплаті аліментів за період з листопада 2023 року по вересень 2024 року. Позивач вказує, що на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року у цивільній справі № 201/14288/23, що набрало законної сили 02 травня 2024 року, у відповідача виникло зобов`язання по сплаті аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] ( [INFO] ) у сумі 291 116.46 гривень. Вказаний розмір аліментів у сумі 291 116.46 гривень, з якого позивачем здійснювався розрахунок пені, не підтверджений доказами і є необгрунтованим, виходячи з наступного: згідно частини 3 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (джерело: частина 3 статті 195 Сімейного кодексу України). Вказані норми права вказують на те, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем. Сторона виконавчого провадження, зокрема, стягувач, не має повноважень самостійно обчислювати розмір заборгованості. Джерелом інформації про проведення всіх виконавчих дій, виконавчі документи, документи виконавчого провадження, документи отримані на запит виконавця, заяви сторін виконавчого провадження, відповіді на них та їх скановані копії є автоматизована система виконавчого провадження, згідно статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» та розділу IV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затв. наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року № 2432/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 12 серпня 2016 року за № 1126/2926. Згідно з відомостями про виконавче провадження № 74993106, що містяться в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, розмір заборгованості відповідача за аліментами за період з 20 листопада 2023 року по 30 червня 2024 року складає 257 719.91 гривень. Наведене підтверджується: постановою державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Попруженко Максима Олександровича про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29 липня 2024 року, винесеної в процесі здійснення виконавчого провадження № 74993106, яка перебуває на виконанні у Представництва «Берлін - Хемі/А.Менаріні Україна ГмбХ», постановою державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Попруженко Максима Олександровича про арешт коштів боржника від 29 липня 2024 року, винесеної в процесі здійснення виконавчого провадження № 74993106, постановою державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Попруженко Максима Олександровича про арешт майна боржника від 29 липня 2024 року, винесеної в процесі здійснення виконавчого провадження № 74993106. Натомість, позивач наявність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів на загальну суму 291 116.46 гривень обґрунтовує розрахунком заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Попруженко М.О. від 15 жовтня 2024 року про наявність станом на 15 жовтня 2024 року у [PERSON] заборгованості зі сплати аліментів за період з листопада 2023 року по червень 2024 року на загальну суму 274 020.21 гривень та розрахунком пені на загальну суму 291 116.46 гривень, складеним стороною позивача. Розрахунок пені позивача не узгоджується з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця від 15 жовтня 2024 року, сумою заборгованості зі сплати аліментів, стягувач у виконавчому провадженні/позивач у цій справі, не має повноважень самостійно обчислювати розмір заборгованості за аліментами, в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, відсутні відомості про: збільшення розміру заборгованості відповідача зі сплати аліментів у ВП № 74993106 з 257 719. 91 гривень до 274 020.21 гривень або до 291 116.46 гривень; повідомлення боржника та Представництва «Берлін - Хемі/А. Менаріні ГмбХ», на виконанні у якого перебуває постанова державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Попруженко Максима Олександровича про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29 липня 2024 року, про збільшення заборгованості зі сплати аліментів з 257 719. 91 гривень до 274 020.21 гривень або до 291 116.46 гривень; звернення позивача до державного виконавця з метою отримання розрахунку заборгованості та видачі позивачу розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 15 жовтня 2024 року, складеного державним виконавцем. Згідно частини 4 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження. Отже, розрахунок пені позивача базується на вихідних даних про розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів, які не підтверджені відомостями про виконавче провадження №74993106, що містяться в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень. Позивач вказує, що з вини відповідача станом на 01 квітня 2024 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] . Відповідач заперечує наявність його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року у цивільній справі №201/14288/23. 01 квітня 2024 року було прийнято лише рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі № 201/14288/23, яке набрало законної сили лише 02 травня 2024 року. Відповідач з об`єктивних причин не брав участі у цивільній справі № 201/14288/23 Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, за наслідками розгляду якої було присуджено стягувати з нього аліменти на утримання його повнолітнього сина з 20 листопада 2023 року до досягнення 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання; не отримував постанови про відкриття виконавчого провадження №74993106 від 14 травня 2024 року, оскільки, з 04 березня 2022 року відповідач призваний на військову службу по мобілізації та з 04 березня 2022 року по 25 червня 2023 року проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] за призовом під час мобілізації, на особливий період, а з 26 червня 2023 року по 11 грудня 2023 року проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] , з 12 грудня 2023 року по теперішній час перебуває на військовій службі в військовій частині [NUMBER] , що підтверджується військовим квитком серії [NUMBER] від 29 квітня 2022 року, посвідченням учасника бойових дій серії [NUMBER] від 22 червня 2023 року, посвідченням офіцера [NUMBER] від 27 липня 2024 року, довідкою т.в.о. начальника штабу - заступника командира військової частини [NUMBER] від 19 листопада 2024 року № 2076/4525 і не проживав ні за адресою місця реєстрації, яка вказана у позовній заяві та у виконавчому документі, ні за адресою фактичного проживання, що вказана у цьому відзиві. Не отримував відповідач і жодного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, обчисленого державним виконавцем в ході здійснення виконавчого провадження №74993106. Згідно з відомостями про виконавче провадження №74993106, що містяться в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, державний виконавець не здійснював розрахунку заборгованості по сплаті аліментів на етапі надходження виконавчого документа на виконання від стягувача та не повідомляв боржника про розрахунок заборгованості, як це передбачено частиною 4 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». За даними Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, перша згадка про розрахунок заборгованості зі сплати аліментів з`явилась 29 липня 2024 року у постановах державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Попруженко Максима Олександровича про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29 липня 2024 року, про арешт коштів боржника від 29 липня 2024 року, про арешт майна боржника від 29 липня 2024 року, винесених в процесі здійснення виконавчого провадження № 74993106. Поява розрахунку заборгованості зі сплати аліментів 29 липня 2024 року у постанові державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29 липня 2024 року була наслідком звернення Представництва «Берлін - Хемі/А.Менаріні Україна ГмбХ» до державного виконавця з повідомленням про відсутність у постанові державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 01 липня 2024 року, яка надійшла на адресу Представництва для звернення стягнення з доходів відповідача аліментів, інформації про суму боргу [PERSON] , яку Представництво має відраховувати з його доходів. У відповідь на звернення Представництва до державного виконавця, оновлена постанова державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Попруженко Максима Олександровича про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29 липня 2024 року, в якій зазначено, що сума заборгованості за виконавчим провадженням за період з 20 листопада 2023 року по 30 червня 2024 року складає 257 719.91 гривень відправлена державною виконавчою службою 26 серпня 2024 року, надійшла у відділення укрпошти за адресою Представництва 17 вересня 2024 року і отримана Представництвом 19 вересня 2024 року. 27 вересня 2024 року Представництво «Берлін - Хемі/А.Менаріні Україна ГмбХ» трьома платіжними дорученнями № 5744, 5745, 5746 здійснило перерахування на рахунок Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вказаний в постанові державного виконавця від 29 липня 2024 року, аліменти на загальну суму 175 087.50 гривень, які утримувались з доходів відповідача за липень 2024 року, серпень 2024 року та вересень 2024 року у розмірі 50% від доходів відповідача у відповідних місяцях, але були перераховані 27 вересня 2024 року після надходження на адресу Представництва постанови державного виконавця від 29 липня 2024 року, в якій була зазначена сума боргу відповідача. Копії платіжних інструкцій № 5744, 5745, 5746 від 27 вересня 2024 року надано суду і досліджено. Тобто мова йде про те, що відрахування аліментів з доходів відповідача на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року у цивільній справі № 201/14288/23 розпочалося ще у липні 2024 року у розмірі 50% від доходів відповідача, однак, перерахування відрахованих з доходів відповідача за три місяці аліментів відбулося після надходження постанови державного виконавця від 29 липня 2024 року, яка містила суму боргу відповідача. Платіжним дорученням № 6517 від 29 жовтня 2024 року Представництвом «Берлін - Хемі/ А.Менаріні Україна ГмбХ було перераховано на рахунок Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вказаний в постанові державного виконавця від 29 липня 2024 року, аліменти на суму 57 602.59 гривень, відраховані з доходів відповідача за жовтень 2024 року у розмірі 50% від його доходів. Таким чином, станом на 20 листопада 2024 року, на виконання постанови державного виконавця від 29 липня 2024 року про необхідність погашення загальної суми заборгованості у сумі 257 719.91 гривень, що отримана Представництвом 19 вересня 2024 року, на рахунок державної виконавчої служби в межах виконавчого провадження № 74993106 у період з 19 вересня 2024 року по 20 листопада 2024 року перераховано аліментів на суму 232 690.09 гривень. Перебування відповідача у складі Збройних Сил України з 04 березня 2022 року по теперішній час тимчасово обмежило його можливості користуватися всіма правами відповідача у цивільній справі № 201/14288/23 Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська та правами боржника у виконавчому провадженні №74993106, однак, відповідач не ухилявся від виконання обов`язку по утриманню свого повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , визначеного як рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року у цивільній справі № 201/14288/23, що набрало законної сили 02 травня 2024 року так і рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2020 року у цивільній справі № 201/9442/19, яким було стягнуто аліменти з відповідача на утримання повнолітнього сина [PERSON] ( [INFO] ) на час його навчання до 30 червня 2023 року. Питання відрахування з доходів відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] на період його навчання було передано державним виконавцем Представництву «Берлін - Хемі/ А.Менаріні Україна ГмбХ». На виконанні Представництва «Берлін - Хемі/А.Менаріні Україна ГмбХ» перебувала постанови державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Тюря Оленою Іванівною про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 04 лютого 2021 року, державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Васильєва Сергія Олеговича про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 13 липня 2023 року, винесені в процесі здійснення виконавчого провадження № 64031804 на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2020 року у цивільній справі № 201/9442/19 та постанова державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Попруженко Максима Олександровича про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29 липня 2024 року, винесена в процесі здійснення виконавчого провадження № 74993106. Згідно звіту про здійснені відрахування та виплати, підготовленого Представництвом «Берлін - Хемі/А.Менаріні Україна ГмбХ» за період з липня 2023 року по жовтень 2024 року (лише фрагмент відрахувань з доходів відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] ( [INFO] ) у зв`язку з його навчанням) щомісячно безперервно з доходів відповідача відраховувались аліменти у розмірі 50% доходів відповідача. Копія звіту про здійснені відрахування та виплати додається до цього відзиву. Так у період з липня 2023 року по червень 2024 року на користь позивача було утримано та перераховано аліментів на загальну суму 776 201.01 гривень (сімсот сімдесят шість тисяч двісті одна гривня 01 копійка) на виконання постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 13 липня 2023 року, винесеної в процесі здійснення виконавчого провадження № 64031804. У період з липня 2024 року по жовтень 2024 року на користь позивача було утримано та перераховано аліментів на загальну суму 232 690.09 гривень на виконання постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29 липня 2024 року, винесеної в процесі здійснення виконавчого провадження № 74993106. Дані звіту про здійснені відрахування та виплати, підготовленого Представництвом «Берлін - Хемі/А.Менаріні Україна ГмбХ» за період з липня 2023 року по жовтень 2024 року підтверджуються платіжними інструкціями. Законодавством України, встановлені обмеження розміру відрахувань із заробітної плати. Зокрема, статтею 128 Кодексу законів про працю, при кожній виплаті заробітної плати, загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, п`ятдесят процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку. Обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. З урахуванням того, що у виконавчих провадженнях №64031804 та №74993106 здійснюється примусове стягнення аліментів на повнолітнього сина відповідача, розмір відрахувань із заробітної плати відповідача за кількома виконавчими документами не може перевищувати п`ятдесят процентів заробітку. Як уже зазначалось вище, із звіту про здійснені відрахування та виплати, підготовленого Представництвом «Берлін - Хемі/А.Менаріні Україна ГмбХ» за період з липня 2023 року по жовтень 2024 року та з платіжних інструкцій вбачається, що з доходів відповідача щомісячно безперервно відраховувались аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 50% заробітку відповідача за одним виконавчим документом. При цьому у відповідача є інші аліментні зобов`язання перед його неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] на підставі судового наказу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2020 року. Виконання аліментних зобов`язань відповідача перед неповнолітнім сином стало неможливим через арешт всіх рахунків відповідача, спочатку 30 червня 2023 року у виконавчому провадженні № 64031804 на підставі постанови державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Васильєва Сергія Олеговича про арешт коштів боржника, а потім 29 липня 2024 року у виконавчому провадженні № 74993106 на підставі постанови державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Попруженко Максима Олександровича про арешт коштів боржника (постанови про арешт коштів боржника від 30 червня 2023 року у ВП 64031804 та від 29 липня 2024 року у ВП 74993106). Саме дії відповідача дозволили зберегти можливість стягнення з доходів відповідача безперервного відрахування на користь позивача аліментів на повнолітнього сина на рівні 50% від його доходів щомісячно, адже саме за згодою відповідача з його доходів стягувались аліменти на утримання його неповнолітнього сина в обсязі, що перевищує розмір відрахувань із заробітної плати, встановлений статтею 128 КЗпП та статті 26 Закону України «Про оплату праці». Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Відповідач з 30 червня 2023 року і по теперішній час не має доступу до своїх рахунків через арешт коштів на рахунках, накладений державними виконавцями у ВП 64031804 та ВП 74993106. Відповідно відповідач не мав можливості самостійно розпоряджатися надходженнями на ці рахунки. Стягнення з відповідача аліментів на повнолітнього сина у виконавчому провадженні № 74993106 здійснюється у порядку та у розмірі, визначеному п. 2 постанови державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Попруженко М.О. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29 липня 2024 року. Права позивача на утримання повнолітнього сина у зв`язку з його навчанням не порушуються. Відповідач жодним чином не ухилявся від сплати аліментів на утримання свого повнолітнього сина, що стягуються у ВП 74993106, заборгованість зі сплати аліментів утворилась не з його вини. Утворенню заборгованості зі сплати аліментів у ВП 74993106 у сумі 257 719.91 гривень сприяло багато факторів, які не залежали від волі відповідача, зокрема: перебування відповідача у складі Збройних Сил України з 04 березня 2022 року по теперішній час; арешт рахунків відповідача з 30 червня 2023 року (до прийняття рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року у цивільній справі №201/14288/23 та до відкриття ВП 74993106); доведення до відома Представництва «Берлін - Хемі/А.Менаріні Україна ГмбХ» розміру заборгованості зі сплати аліментів у ВП 74993106 19 вересня 2024 року; рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року у цивільній справі №201/14288/23 стягнуто аліменти за минулий період з 20 листопада 2023 року. Не маючи доступу до своїх коштів з 30 червня 2023 року, всі дії відповідача були направлені на те, щоб з його доходів стягувались аліменти, як на повнолітнього, так і неповнолітнього сина, не перешкоджаючи своїми діями стягненню саме 50% від його доходів щомісячно і безперервно. Відповідач не приховував розміру своїх доходів, інформація про всі джерела його доходів знаходиться в Державній податковій службі України і державний виконавець має доступ до цієї інформації, в силу своїх повноважень. Факт наявності станом на дату прийняття Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі № 201/14288/23 рішення, заборгованості зі сплати аліментів за період з 20 листопада 2023 року, на якому ґрунтуються вимоги позивача, не підтверджує, що ця заборгованість виникла з вини відповідача і спростовуються наведеними вище обставинами, підтвердженими належними доказами. Суд також зазначає і наступне. Засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначає Сімейний кодекс України. Відповідно до змісту статті 180 Сімейного кодексу України зобов`язання утримувати дитину до досягнення нею повноліття мають саме батьки. Ст. 121 Сімейного кодексу України містить загальні підстави виникнення прав та обов`язків матері, батька і дитини, за якими: права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо виховання та утримання дитини, визначених розділом ІІІ Сімейного кодексу України, у тому числі обов`язків щодо утримання дитини шляхом сплати аліментів. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини третьої статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Також, суд зазначає: обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін по суті спору полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін щодо суті спору, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склались. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасіу проти Греції» національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнецов та інші проти російської федерації» зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України»), з якої випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, зокрема, відповідно до п. 58 Рішення ЄСПЛ по справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) від 10 лютого 2010 року визначено, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року), більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (параграф 32 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). У пункті 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна із сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматись принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Таким чином, на підставі вищевикладених обставин, суд вважає позовні вимоги позивачки безпідставними, а тому суд приходить до висновку про відмову [PERSON] в задоволенні позову до [PERSON] , третя особа Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини і витрат. Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню. Тобто, позивач повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права відповідача чи її дитини. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-якi домовленості i зобов`язання стосовно позивача (крім передбачених законом), предмета спору, а позивач не довів незаконність дій відповідача. Твердження позивача про наявнiсть будь-яких iнших зобов`язань стосовно позовних вимог - є припущенням. Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на позові, оскільки вони спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджені. Позовні вимоги уточнювалися, зустрічні вимоги не заявлено. У відповідності з ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При таких обставинах суд вважає можливим [PERSON] в задоволенні позову до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини і витрат відмовити. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання повнолітньої дитини і витрат в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed